Справа № 752/21464/18
Суддя: Безименна Наталія Вікторівна
Дата ухвалення: 2019-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Безименної Н.В.

суддів Аліменка В.О. та Кучми А.Ю.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 , Департамента патрульної поліції на рішення Солом`янського районного суду м.Києва від 08 квітня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Поліцейського роти №2 батальйону №2 полку №1 Управління патрульної поліції у м.Києві Департаменту патрульної поліції рядового поліції Доник Марини Анатоліївни про скасування постанови,-

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до Солом`янського районного суду м.Києва з позовом до Поліцейського роти №2 батальйону №2 полку №1 УПП у м.Києві ДПП рядового поліції Доник М.А., в якому просила визнати протиправними дії відповідача та скасувати постанову серії ЕАВ №657809 про накладення адміністративного стягнення про справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції позивачем подано заяву про розподіл судових витрат, в якій вона просив стягнути на її користь за рахунок бюджетних асигнувань Національної поліції України судові витрати на правову допомогу у розмірі 14000,00 грн.

Рішенням Солом`янського районного суду м.Києва від 08 квітня 2019 року адміністративний позов задоволено частково, скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ЕАВ №657809 від 11 жовтня 2018 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП, стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань з Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 суму витрат на правничу допомогу в розмірі 1000,00 грн. В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким стягнути за рахунок УПП в м.Києві ДПП на користь позивача судові витрати, в частині судових витрат на правничу допомогу у розмірі 14000,00 грн. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що вказані витрати на професійну правничу допомогу підтверджені належним чином, сума в 14000,00 грн. є розумною, враховує витрачений час і встановлена відповідно до законодавства України та рекомендацій Ради адвокатів, в тому такі витрати підлягають стягненню на користь позивача.

Департамент патрульної поліції також подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що відповідач безпосередньо став свідком вчиненого позивачем адміністративного правопорушення, а отже вина особи є доведеною, крім того, судом першої інстанції не було залучено до участі ДПП, в той час, як судом присуджено стягнути за рахунок бюджетних асигнувань апелянта на користь позивача понесені судові витрати у розмірі 1000,00 грн.

Відзиви на апеляційні скарги від учасників справи не надходили. Позиція відповідача в суді першої інстанції обґрунтовувалась тим, що здійснюючи патрулювання 11 жовтня 2018 року відповідач безпосередньо став свідком вчиненого позивачем адміністративного правопорушення, а отже вина особи є доведеною.

Відповідно до ст.311 КАС України апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що Інспектором роти №1 батальйону №2 УПП у м.Києві ДПП рядовим поліції Доник М.А. складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАВ №657809 (а.с.4), відповідно до якої позивач, 11 жовтня 2018 року, керуючи транспортним засобом Land Rover Range Rover Evoque, д.н.з. НОМЕР_1 по вул.Велика Васильківська 47 у м.Києві, перетнула подвійну суцільну лінію дорожньої розмітки 1.3, яка поділяє транспортні потоки протилежних напрямків, чим порушила п.34 Правил дорожнього руху - порушення вимог розмітки проїзної частини доріг - ч.1 ст.122 КУпАП, внаслідок чого прийнято рішення про накладення штрафу в розмірі 255,00 грн.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, дійшов висновку, що позиція відповідача у даній справі не є доведеною, оскільки не підтверджена належними та допустимими доказами наявності події та складу адміністративного правопорушення, яке інспектор поліції вважав встановленим у постанові серії ЕАВ №657809 від 11 жовтня 2018 року.

За наслідком перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Кодексом України про адміністративні правопорушення, Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306.

Відповідно до ч.1 ст.122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Згідно з п.1.10 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306, терміни, що наведені у цих Правилах, мають таке значення, зокрема, дорожня обстановка - сукупність факторів, що характеризуються дорожніми умовами, наявністю перешкод на певній ділянці дороги, інтенсивністю і рівнем організації дорожнього руху (наявність та стан дорожньої розмітки, дорожніх знаків, дорожнього обладнання, світлофорів), які повинен ураховувати водій під час вибору швидкості, смуги руху та прийомів керування транспортним засобом.

Відповідно до пп.«б» п.2.3 Правил дорожнього руху для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний, в тому числі, бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Згідно з підрозділом 1 «Горизонтальна розмітка» р.34 «Дорожня розмітка» Правил дорожнього руху горизонтальна розмітка має таке значення, зокрема, 1.3 поділяє транспортні потоки протилежних напрямків на дорогах, які мають чотири і більше смуг руху.

Лінії 1.1 і 1.3 перетинати забороняється. Якщо лінією 1.1 позначено місце стоянки, майданчик для паркування або край проїзної частини, суміжний з узбіччям, цю лінію перетинати дозволяється.

З наведених норм чинного законодавства вбачається, що водіям заборонено перетинати лінію горизонтальної розмітки 1.3 (подвійна суцільна).

Як вбачається з матеріалів справи, позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності у зв`язку з тим, що остання 11 жовтня 2018 року, керуючи транспортним засобом, перетнула подвійну суцільну лінію дорожньої розмітки 1.3.

Відповідно до ч.1 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Нормами ч.ч.1-3 ст.73 КАС України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Частинами 1, 2 ст.77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, суб`єкт владних повноважень зобов`язаний довести правомірність своїх рішень, дій чи бездіяльності, а позивач повинен заперечувати проти доводів суб`єкта владних повноважень.

Згідно ч.1 ст.283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Таким чином, фактичні дані, на основі яких встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи у його вчиненні та інші обставини, встановлюються, зокрема, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, іншими визначеними законодавством доказами.

З наданого позивачем відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 в повній мірі заперечувала порушення нею Правил дорожнього руху, зазначаючи про відсутність подвійної суцільної дорожньої розмітки 1.3 на відповідній ділянці дороги.

Незважаючи на заперечення позивачем факту порушення нею Правил дорожнього руху та оспорення допущеного порушення, відповідачем не було складено протокол про адміністративне правопорушення.

Колегія суддів зазначає, що хоча ст.258 КУпАП і передбачає винесення постанови на місці вчинення правопорушення без складення протоколу про адміністративне правопорушення, але не забороняє скласти такий протокол, який в розумінні КУпАП є доказом в справі про адміністративне правопорушення та має підтверджувати або спростовувати наявність складу адміністративного правопорушення та винність особи, якщо вона заперечує та оспорює факт вчинення такого правопорушення.

Позивач заперечує порушення нею вимог дорожньої розмітки 1.3 підрозділ 1 р.34 Правил дорожнього руху та зазначає, що в місці, де вона здійснила розворот відсутня подвійна суцільна лінія, яка відповідає дорожній розмітці 1.3, а тому до неї неправомірно застосовано адміністративне стягнення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП.

В той же час, в матеріалах справи відсутні будь-які докази вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.122 КУпАП, зокрема, відсутній протокол про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, не надано відеозапису на якому зафіксовано подію порушення позивачем вимог дорожньої розмітки 1.3, не підтверджено факт наявності на відповідній ділянці дороги зазначеної дорожньої розмітки, жодним чином не зафіксовано факт порушення позивачем Правил дорожнього руху, у зв`язку з чим колегія суддів вважає, що відповідачем, всупереч ч.2 ст.77 КАС України, наявність порушення ОСОБА_1 Правил дорожнього руху та правомірність винесення оскаржуваної постанови не доведено, жодних належних та допустимих доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.122 КУпАП, до суду надано не було.

З наданого позивачем відеозапису вбачається, що стан дорожньої розмітки по вул.Велика Васильківська 47 у м.Києві є неналежним, таким, що не відповідає р.34 «Дорожня розмітка» Правил дорожнього руху та не дозволяє встановити наявність на вказаному місці лінії дорожньої розмітки 1.3 (подвійна суцільна).

Частинами 1, 2 ст.90 КАС України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Колегія суддів критично ставиться до твердження відповідача та ДПП стосовно доведеності вини ОСОБА_1 , з підстав того, що відповідач є безпосереднім свідком вчиненого правопорушення, оскільки саме відповідач виніс оскаржувану постанову, тобто є зацікавленою особою, а тому свідчення відповідача не можуть бути розцінені судом як об`єктивні.

З огляду на викладені обставини, з урахуванням наведених норм права, суд апеляційної інстанції приходить до висновку щодо недоведеності відповідачем, всупереч ч.2 ст.77 КАС України, правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності, за відсутності жодних належних та допустимих доказів щодо вчинення позивачем адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, а тому оскаржувана постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 10 жовтня 2018 року серії ЕАВ №657809 не може вважатись правомірною та підлягає скасуванню.

Щодо відшкодування за рахунок Департаменту патрульної поліції витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів звертає увагу на таке.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Статтею 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, при задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , судові витрати, в тому числі і витрати на професійну правничу допомогу, підлягають стягненню на її користь за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, посадова чи службова особа якого виступала відповідачем у справі.

З аналізу наведених норм законодавства, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що відповідні витрати на правничу допомогу мають бути стягнуті на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань саме Департаменту патрульної поліції, як з суб`єкта владних повноважень, службовою особою якого виступає відповідач. У даному випадку питання стягнення за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень чітко передбачено нормами процесуального законодавства, а тому посилання Департаменту патрульної поліції на незалучення його до розгляду даної справи в суді першої інстанції є необґрунтованими.

При цьому, позивач має подати відповідні докази, що підтверджують розмір витрат на правничу допомогу, а у випадку наявності клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги суд має дослідити дотримання вимог ч.5 ст.134 КАС України при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

З метою підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу до заяви про розподіл судових витрат позивачем додано до матеріалів справи наступні докази: копію договору про надання правової допомоги від 12 жовтня 2018 року №11/10-18 (а.с.34); додаткову угоди до договору про надання правової допомоги від 12 жовтня 2018 року № 11/10-18 (а.с.35); ордер серії РН 506 № 134 від 11 січня 2019 року (а.с.36); копію свідоцтва №1236 від 04 березня 2017 року (а.с.37); копію партнерської угоди №61/02-18 від 26 лютого 2018 року (а.с.38); копію свідоцтва №3373 від 26 серпня 2008 року (а.с.40); розрахунок витрат на професійну правничу допомогу (а.с.41); розрахунок витрат на професійну правничу допомогу №41/01-19 від 25 січня 2019 року (а.с.63), довідку щодо аналізу чинного законодавства (а.с.64), аналіз судової практики вих.№51/01-19 від 28 січня 2019 року (а.с.65), акт прийому-передачі робіт та послуг №50/01-2019 від 28 січня 2019 року (а.с.67), квитанцію від 29 січня 2019 року №0.0..1 на суму 14000,00 грн., за якою платником є ОСОБА_1 , отримувачем - Приходько та партнери, призначення платежу - оплата послуг згідно додаткової угоди до договору про надання правової допомоги №11/10-18 від 23 січня 2019 року.

Колегія суддів звертає увагу, що додані позивачем наказ про створення групи адвокатів №15/11-18 від 13 листопада 2018 року (а.с.43); копія договору суборенди №14/72-18 від 18 січня 2018 року з додатками; копія договору позички нежитлового приміщення №21/01-18 від 19 січня 2018 року (а.с.57), копія довідки-розрахунку фактичних витрат вих.№29/01-19 від 29 січня 2019 року з додатком (а.с.58); копії наказів про затвердження штатного розпису підприємства №7-П від 01 жовтня 2018 року (а.с.61) та №10-К від 16 жовтня 2018 року (а.с.62) не є передбаченими ч.3 ст.134 КАС України доказами, що підтверджують розмір витрат на правничу допомогу, оскільки не містять інформації щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості.

В той же час, відповідачем подано заперечення на вказану заяву із зазначенням про необґрунтованість та неспівмірність витрат на правничу допомогу, заявлених позивачем до стягнення, зазначаючи, що справа розглядалась судом першої інстанції за правилами спрощеного провадження, без представництва у суді, предметом оскарження є постанова про накладення штрафу в розмірі 255,00 грн., що свідчить про неспівмірність із заявленими витратами на правничу допомогу у сумі 14000,00 грн., а тому відсутні підстав для задоволення заяви про розподіл судових витрат.

Суд першої інстанції, зменшуючи розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, дійшов висновку, що розмір витрат на професійну правничу допомогу заявлений представником позивача на суму 14000,00 грн. не є співмірним.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо неспівмірності заявлених витрат на правничу допомогу із складністю справи, виконаних адвокатом робіт, обсягом наданих послуг, ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до додаткової угоди від 23 січня 2019 року до договору про надання правової допомоги №11/10-18 (а.с.35) до витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 14000,00 грн. включено прийняття участі в судовому засіданні, в той час, як справа розглядалась в порядку спрощеного провадження без виклику сторін, тобто без здійснення представництва інтересів позивача у судовому засіданні. З наданого розрахунку витрат на професійну правничу допомогу №41/01-19 від 25 січня 2019 року (а.с.63) неможливо визначити вартість послуг помічника адвоката, з огляду на відсутність розмежування між вартістю робіт, виконаних адвокатами Божок Д. і Приходько А.А. та помічником адвоката Перепельченко А.

Крім того, в розрахунку витрат на професійну правничу допомогу №41/01-19 від 25 січня 2019 року визначено вид правничої допомоги - «надання професійної правничої допомоги щодо посередництва (медіації) під час проведення позасудового врегулювання спору», тобто стосується позасудового врегулювання спору в порядку адміністративного оскарження та що не відноситься до представництва в суді та правничої допомоги, пов`язаної з адміністративною справою. Факт надання професійної правничої допомоги щодо посередництва (медіації) під час проведення позасудового врегулювання спору також підтверджується актом прийому-передачі робіт та послуг №50/01-2019 від 28 січня 2019 року (а.с.67). У поданих документах жодним чином не обґрунтовано заявлену вартість наведених послуг з посиланням на первинні документи.

Колегія суддів звертає увагу, що дана справа належить до категорії справ незначної складності щодо якої процесуальним законодавством визначено окремі особливості провадження, і враховуючи, що предметом оскарження у дані справі є постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАВ №657809, якою на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255,00 грн., тобто ціна позову становить саме 255,00 грн., беручи до уваги, що вказане рішення не мало жодного впливу на репутацію позивача та з огляду на відсутність публічного інтересу до справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про неспівмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката в рамках даної справи на суму 14000,00 грн. і про необхідність їх зменшення до 1000,00 грн., що буде справедливим і співмірним.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на високу кваліфікацію адвокатів, належний офіційний рівень матеріального забезпечення, розташування робочих місць в одному з найкращих офісів м.Києва класу А, забезпечення адвокатів необхідними матеріальними та технічними засобами, рівень ринкової вартості аналогічних послуг та завантаженості адвокатів, розрахунок вартості послуг у відповідності до рекомендації Ради адвокатів жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції про неспівмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката із ціною позову в даній адміністративній справі.

Твердження позивача щодо порушення судом першої інстанції гарантованого права особа на відновлення порушеного права та відшкодування понесених витрат є безпідставним, оскільки процесуальне законодавство чітко визначає право суду на зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, у випадку неспівмірності заявлених до відшкодування витрат та при наявності відповідного клопотання іншої сторони.

Позивачем до суду подано заяву про розподіл судових витрат шляхом стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Департамента патрульної поліції Національної поліції України на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 21000,00 грн.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Частинами 1-4 ст.134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

До заяви про розподіл судових витрат додано, зокрема, копію договору про надання правової №11/10-2018 від 12 жовтня 2018 року, копію додаткової угоди до договору про надання правової допомоги №72/04-19 від 24 квітня 2019 року; копію ордера, копії свідоцтв про право на заняття адвокатською діяльністю, копії партнерських угод, роздруківка публічної оферти з сайту АБ «Приходько та партнери», копію наказу про створення групи адвокатів №21/04-19 від 24 квітня 2019 року, копію розрахунку витрат на професійну правничу допомогу №26/04-19 від 24 квітня 2019 року, копію довідки щодо аналізу чинного законодавства, копію аналізу судової практики, копію акта прийому-передачі робіт та послуг № 27/04-19 від 24 квітня 2019 року, копію квитанції №0.0..1 від 24 квітня 2019 року на суму 21210,00 грн.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до наданої копії квитанції №0.0..1 від 24 квітня 2019 року платником є особа, яка не брала участі у справі - ОСОБА_2 і жодних доказів, що зазначена особа діє в інтересах або від імені позивача ОСОБА_1 в матеріалах справи відсутні, а тому наведена квитанція не є належним та допустимим доказом понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу у сумі 21000,00 грн.

За нормами п.4 ч.1 ст.322 КАС України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням, зокрема, розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Таким чином, у випадку, якщо за наслідком розгляду апеляційної скарги судове рішення не було скасовано або змінено, суд апеляційної інстанції здійснює розподіл витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Беручи до уваги, що розрахунок витрат на професійну правничу допомогу №26/04-19 від 24 квітня 2019 року та акт прийому-передачі робіт та послуг №27/04-19 від 24 квітня 2019 року містять інформацію щодо правничої допомоги виключно стосовно підготовки, подання та розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення суду першої інстанції в частині не задоволення вимог щодо стягнення на користь позивача судових витрат на правничу допомогу у розмірі 14000,00 грн. і за наслідком розгляду апеляційної скарги позивача суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для її задоволення, в даному випадку відсутні підстав для вирішення питання щодо розподілу судових витрат, понесених позивачем у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, в тому числі витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 21000,00 грн.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, рішення суду ґрунтується на засадах верховенства права, є законним і обґрунтованим, висновки суду першої інстанції доводами апелянтів не спростовані, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.

Керуючись ст.ст.243, 308, 311, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , Департамента патрульної поліції - залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду м.Києва від 08 квітня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Текст постанови виготовлено 24 травня 2019 року.

Головуючий суддя Н.В.Безименна

Судді В.О.Аліменко

А.Ю.Кучма