Справа № 0940/2464/18
Суддя: Затолочний Віталій Семенович
Дата ухвалення: 2019-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2019 рокуЛьвів№ 857/3667/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Затолочного В.С.,

суддів: Бруновської Н.В., Матковської З.М.,

з участю секретаря судового засідання Мельничук Б.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Західного оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2019 року у справі № 0940/2464/18 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Західного оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України про визнання протиправними дій, стягнення коштів (рішення суду першої інстанції ухвалене суддею Лучко О.О. в м. Івано-Франківську Івано-Франківської області 18.02.2019 року, згідно з протоколом судового засідання о 11:53 год., повний тест судового рішення складено 22.02.2019 ), -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 Західного оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України (далі в/ч НОМЕР_1 , відповідач) про визнання протиправними дій щодо відмови виплатити позивачу кошти у вигляді премії та стягнення коштів у вигляді премії у розмірі 3648,82 грн і моральної шкоди в розмірі 20000 грн.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2019 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправною відмову військової частини НОМЕР_1 Західного оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України щодо виплати ОСОБА_1 грошових коштів у вигляді премії в розмірі 3648 (три тисячі шістсот сорок вісім) грн 82 коп.

Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 Західного оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошові кошти у вигляді премії в розмірі 3648 (три тисячі шістсот сорок вісім) грн 82 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, його оскаржив відповідач, який покликаючись на те, що вказане рішення є незаконним та прийнятим з порушенням норм матеріального і процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, просить рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2019 року скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що виплата премії військовослужбовцям за підсумками служби за 2017 рік була заходом дисциплінарного заохочення, яке застосоване командиром військової частини в межах наданих йому повноважень. Щомісячні премії, які входять до складу грошового забезпечення, позивачу у 2017 році були виплачені в повному обсязі.

У судовому засіданні представник апелянта наполягав на задоволенні апеляційної скарги, представник відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечував.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що з березня 2017 року позивач проходить військову службу на посаді офіцера групи організації служби з охорони громадською порядку в/ч НОМЕР_1 .

Під час проходження служби позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани на підставі наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 24.11.2017 № 628 «Про підсумки службового розслідування по факту неприбуття на стройовий огляд майора ОСОБА_1 ».

Позивач оскаржив даний наказ у судовому порядку. Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 25.09.2018 у справі № 809/894/18, яке набрало законної сили 06.11.2018, визнано протиправним та скасовано наказ командира в/ч НОМЕР_1 від 24.11.2017 № 628.

19.11.2018 року позивач звернувся із рапортом на ім`я командира в/ч НОМЕР_1 про виплату йому грошових коштів в сумі 3648,82 грн, на отримання яких у вигляді премії він мав право ще в грудні 2017 року, оскільки всіх військовослужбовців в/ч НОМЕР_1 (окрім тих, що мали накладені дисциплінарні стягнення) наказом командира військової частини від 15.12.2017 № 688 було нагороджено грошовою премією в розмірі 2170 грн., а наказом від 22.12.2017 № 724 - премією в розмірі 1478,82 грн..

04.12.2018 командир в/ч НОМЕР_1 надав позивачу письмову відповідь № 50/41-1663 на його звернення, згідно якої ОСОБА_1 відмовлено у виплаті грошових коштів у вигляді премії в сумі 3648,82 грн.

Вважаючи протиправною відмову відповідача у виплаті йому грошових коштів у вигляді премії, позивач звернувся з вказаним позовом до суду.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що застосування заохочення у вигляді премії є обов`язком командира військової частини, а не його правом. Позивач також мав право на таке заохочення.

Апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV затверджено Дисциплінарний статут Збройних Сил України (далі Дисциплінарний статут).

Відповідно до преамбули до Дисциплінарного статуту цей Статут визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначає. Усі військовослужбовці Збройних Сил України незалежно від своїх військових звань, службового становища та заслуг повинні неухильно керуватися вимогами цього Статуту. Дія Дисциплінарного статуту поширюється на Державну прикордонну службу України, Службу безпеки України, Національну гвардію України та інші військові формування, створені відповідно до законів України, Державну спеціальну службу транспорту, Державну службу спеціального зв`язку та захисту інформації України.

Згідно статті 7 розділу 1 Статуту застосовувати заохочення та накладати дисциплінарні стягнення можуть тільки прямі командири та командири, визначені в розділі 3 цього Статуту.

Статтею 13 розділу 2 Статуту передбачено, що заохочення є важливим засобом виховання військовослужбовців і зміцнення військової дисципліни.

Кожний командир у межах прав, наданих йому цим Статутом, зобов`язаний заохочувати підлеглих військовослужбовців за старанність, розумну ініціативу та сумлінне виконання службових обов`язків.

Заохочення має бути заслуженим. При визначенні виду заохочення враховується характер заслуг військовослужбовця та його ставлення до служби за попередній час.

В статті 27 розділу 2 Статуту визначено, що до офіцерів застосовуються серед іншого такі заохочення як нагородження грамотою, цінним подарунком або грошовою премією (пункт «в»).

Командири можуть застосовувати заохочення, передбачені у пунктах «а» і «в» статті 27, як до окремого військовослужбовця, так і до всього особового складу підрозділу, військової частини (стаття 31 Статуту).

На думку апеляційного суду, у спірних правовідносинах командир військової частини НОМЕР_1 скористався наданим йому Дисциплінарним статутом дискреційним правом на застосування заохочення у вигляді виплати одноразової премії до підлеглих йому військовослужбовців.

Крім премії передбаченої Дисциплінарним статутом як заохочення, існує законодавчо визначена премія, як складова частина грошового забезпечення військовослужбовців.

Так, частиною другою статті 9 Закону України від 20.12.1991 року № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон № 2011-ХІІ) визначено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення

Порядок та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, ліцеїстам та вихованцям військових оркестрів, а також порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил України одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби на час спірних правовідносин визначала Інструкція про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджена наказом Міністра оборони України № 260 від 11.06.2008 (на час розгляду справи втратила чинність, далі Інструкція № 260).

У підпункті 1.2 Інструкції № 260 відтворено викладені вище положення частини другої статті 9 Закону № 2011-ХІІ щодо складових грошового забезпечення військовослужбовців.

Розділ XXXI Інструкції № 260 регулював питання преміювання військовослужбовців.

Відповідно до пункту 31.4 Інструкції № 260 виплата премії військовослужбовцям здійснюється щомісяця за місцем штатної служби одночасно з виплатою грошового забезпечення на підставі наказу командира військової частини (командирам військових частин - наказу вищих командирів (начальників)), який видається до 05 числа місяця, наступного за місяцем преміювання.

Таким чином, премія, як частина щомісячного грошового забезпечення військовослужбовців, є не видом заохочення, а обов`язковою виплатою, якої військовослужбовець може позбавлятися за визначених Інструкцією № 260 підстав.

Отже, аналіз наведених вище норм Дисциплінарного статуту, Закону № 2011-ХІІ та Інструкції № 260 свідчить, що правова природа щомісячної премії, яка входить до складу грошового забезпечення військовослужбовців, як обов`язкова виплата, та премії, яка виплачується виключно у випадках прийняття відповідного рішення про заохочення в межах адміністративного розсуду командира, різні.

Як вбачається з матеріалів справи, наказами від 15.12.2017 року № 688 та 22.12.2017 року № 724 командира в/ч НОМЕР_1 військовослужбовці названої військової частини (відповідно до зазначеного в наказах переліку, в якому прізвище позивача відсутнє) за старанність, розумну ініціативу та сумлінне виконання службових обов`язків були нагороджені грошовою премією в сумі 2170 грн. та 1478,82 грн. відповідно.

Дана виплата не відноситься до щомісячних премій, які є обов`язковою складовою щомісячного грошового забезпечення військовослужбовців і які, як вбачається із апеляційної скарги відповідача, отримував позивач.

Тому апеляційний суд погоджується з доводами апелянта, що командир військової частини, видаючи накази №№ 688 та 724 про заохочення, діяв в межах наданих йому Дисциплінарним статутом дискреційних повноважень щодо застосування заохочень. Незастосування заохочення до ряду військовослужбовців, у тому числі і до позивача, також є виключно компетенцією командира військової частини, його повноваженнями діяти за визначених законодавством обставин на власний розсуд.

Як випливає зі змісту Рекомендації № R (80) 2 Комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11 березня 1980 року, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Суд першої інстанції допустив невірне трактування норм права та ототожнив два різні види премій, дійшовши висновку, що за обставин, встановлених у справі, що розглядається, командир військової частини був зобов`язаний видати наказ про заохочення премією всіх військовослужбовців, зокрема і позивача.

З огляду на вищевказане, апеляційний суд приходить до переконання в тому, що позовні вимоги позивача щодо відмови відповідача у виплаті йому премії не підлягають задоволенню, оскільки встановлення такого заохочення до військовослужбовця належить до повноважень командира, який визначає на власний розсуд.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч. 2 ст. 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за встановленими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності. Перевірка доцільності переступає компетенцію адміністративного суду і виходить за межі завдання адміністративного судочинства.

Відповідно до частин 1-4 ст. 242 КАС України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

З огляду на вищезазначене, вказаним вимогам оскаржуване рішення суду першої інстанції не відповідає.

Відповідно до положень ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до пункту 2 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно частин 1 та 2 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Суд першої інстанції у справі, що розглядається, неповно з`ясував обставини справи, не дав належної оцінки встановленим обставинам, неправильно застосував норми матеріального права, що призвело до ухвалення помилкового рішення, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Враховуючи, що в частині відмови в позові спірне судове рішення не оскаржене, а також, що вимога про стягнення моральної шкоди, щодо якої суд першої інстанції відмовив в позові, є похідною від основної вимоги щодо визнання незаконною невиплати премії позивачу, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині задоволення позову із ухваленням нового рішення в цій частині про відмову в позові.

Керуючись ст.ст. 229, 241, 242, 272, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 370 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Західного оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України задовольнити.

Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2019 року у справі № 0940/2464/18 скасувати в частині визнання протиправною відмови військової частини НОМЕР_1 Західного оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України щодо виплат ОСОБА_1 грошових коштів у вигляді премії в розмірі 3648,82 грн. та зобов`язання військової частини НОМЕР_1 Західного територіального об`єднання Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 премію.

Прийняти в цій частині нове рішення про відмову в позові.

В іншій частині оскаржуване рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В. С. Затолочний
судді Н. В. Бруновська
З. М. Матковська
Повне судове рішення складено 27.05.2019