Справа № 160/4915/19
Суддя: Тулянцева Інна Василівна
Дата ухвалення: 2019-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УХВАЛА
31 травня 2019 р.Справа №160/4915/19
Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Тулянцева І.В., розглянувши клопотання про забезпечення позову за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод металоконструкцій та нестандартного обладнання» до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -
29 травня 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Завод металоконструкцій та нестандартного обладнання» звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, в якому позивач просить:
Одночасно із позовною заявою позивачем подано клопотання про забезпечення позову, в якому позивач просить:
Розглянувши заяву про забезпечення позову, суд дійшов висновку про необхідність повернення її без розгляду з огляду на таке.
Відповідно до частини 1 статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
Згідно з частиною 1 статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України, заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.
Зміст і форма заяви про забезпечення позову визначені статтею 152 Кодексу адміністративного судочинства України.
Також, до інших відомостей, передбачених статтею 152 Кодексу адміністративного судочинства України, потрібних для вирішення питання щодо забезпечення позову, належить, зокрема, перевірка судом повноважень представника на подання до суду та підписання заяви про забезпечення позову.
Згідно із частиною 3 статті 43 Кодексу адміністративного судочинства України, здатність особисто здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обов`язки, у тому числі доручати ведення справи представникові (адміністративна процесуальна дієздатність), належить органам державної влади, іншим державним органам, органам влади Автономної Республіки Крим, органам місцевого самоврядування, їх посадовим і службовим особам, підприємствам, установам, організаціям (юридичним особам).
За приписами частини першої статті 55 Кодексу адміністративного судочинства України, сторона, третя особа в адміністративній справі, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.
Пунктом 1 частини 1 статті 59 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені, зокрема довіреністю фізичної особи.
Відповідно до частини 2 статті 59 Кодексу адміністративного судочинства України, довіреність фізичної особи повинна бути посвідчена нотаріально або, у визначених законом випадках, іншою особою.
Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» (ч. 4 ст. 59 Кодексу адміністративного судочинства України).
За приписами частини 6 статті 59 Кодексу адміністративного судочинства України оригінали документів, зазначених у цій статті, копії з них, засвідчені суддею, або копії з них, засвідчені у визначеному законом порядку, приєднуються до матеріалів справи.
У свою чергу, відповідно до частини першої статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 року № 5076-VI (далі - Закон № 5076-VI), адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.
Згідно з частиною другою статті 26 Закону № 5076-VI, ордер - письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги; ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням та повинен містити підпис адвоката; Рада адвокатів України затверджує типову форму ордера.
Відповідно до пункту 4 Положення про ордер на надання правової допомоги та порядок ведення реєстру ордерів, затвердженого рішенням Ради адвокатів України від 17 грудня 2012 року № 36 із змінами (далі - Положення № 36), ордер видається адвокатом, адвокатським бюро, адвокатським об`єднанням та повинен містити обов`язкові реквізити, передбачені цим Положенням.
Згідно з пунктом 13 Положення № 36, ордер, що видається адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням, обов`язково має містити підпис адвоката, який надає правову допомогу на підставі цього ордера, та підпис керівника адвокатського бюро, адвокатського об`єднання і скріплений печаткою юридичної особи.
Ордер встановленої цим Положенням форми є належним та достатнім підтвердженням правомочності адвоката на вчинення дій в інтересах клієнта. Про обмеження правомочності адвоката, встановлені угодою про надання правової допомоги, останній або керівник адвокатського об`єднання (бюро) зобов`язані вказати на звороті ордера (пункт 14 Положення № 36).
Ордер містить наступні реквізити: посилання на договір про надання правової допомоги / доручення органу (установи), уповноважених законом на надання безоплатної правової допомоги, номер (у випадку наявності) та дату цього документа (підпункт 15.3 пункту 15 Положення № 36); назву органу, у якому надається правова допомога адвокатом із зазначенням, у випадку необхідності, виду адвокатської діяльності, відповідно до статті 19 Закону «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (підпункт 15.4 пункту 15 Положення № 36).
Зазначена норма узгоджується з імперативною вимогою частини четвертої статті 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», положеннями статей 55, 57 Кодексу адміністративного судочинства України, статей 237, 240 Цивільного кодексу України, що спрямовані на забезпечення інтересів особи, яка прийняла рішення брати участь у судовому процесі через представника, гарантування захисту її інтересів цим представником в межах наданих йому повноважень, що забезпечує справедливе і ефективне судочинство.
Із матеріалів позовної заяви вбачається, що клопотання про забезпечення позову від імені Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод металоконструкцій та нестандартного обладнання» підписана представником позивача - адвокатом Пашніною Анною Володимирівною.
На підтвердження своїх повноважень підписант надав: оригінал ордеру серії ДП №1473/024 від 28.05.2019 року, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №2053, копію договору про надання правової допомоги №2805 від 28.05.2019 року.
Судом встановлено, що в ордері, наданому адвокатом Пашніною А.В., всупереч вимогам підпункту 15.4 Положення № 36, не зазначено конкретної назви органу, у якому надається правова допомога адвокатом.
Крім того, на звороті ордера серії ДП №1473/024 від 28.05.2019 року вказано про відсутність обмежень правомочностей адвоката, встановлених угодою про надання правової допомоги, у відповідності до пункту 14 Положення.
При цьому, згідно з пунктом 2.1 договору про надання правової допомоги №2805 від 28.05.2019 року, адвокат бере на себе надання наступної правової допомоги, зокрема, складання заяв, клопотань, запитів, скарг, заяв та інших документів, необхідних для дотримання законних інтересів та конституційних прав Клієнта при виконанні Адвокатом прийнятих на себе зобов`язань за даним Договором (п.п.2.1.2 п.2.1).
Аналізуючи вказані положення договору, суд дійшов висновку, що положення пункту 2.1 Договору, якими визначено права представника, не містять права адвоката на підписання та подання клопотання про забезпечення позову, а право на складання заяв, клопотань, запитів, скарг, заяв не є тотожним праву представника на підписання та подання від імені позивача клопотання про забезпечення позову.
Відповідно до частини 7 статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 152 цього Кодексу, повертає її заявнику без розгляду, про що постановляє ухвалу.
Враховуючи, що до клопотання про забезпечення позову не додано документів, які б підтверджували волевиявлення Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод металоконструкцій та нестандартного обладнання» на надання повноважень адвокату Пашніній А.В. щодо його представництва у Дніпропетровському окружному адміністративному суді та права підпису і подання клопотання про забезпечення позову, та які могли б надати можливість суду перевірити обсяг наданих повноважень, а також надання ордера, який не містить обов`язкових реквізитів, суд прийшов до висновку, що клопотання про забезпечення позову підлягає поверненню, як таке, що підписано особою, яка не має права її підписувати.
Керуючись статтями 59, 152, 154, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Клопотання про забезпечення позову за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод металоконструкцій та нестандартного обладнання» до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - повернути без розгляду.
Копію ухвали разом із клопотанням про забезпечення позову невідкладно надіслати заявнику.
Ухвала суду набирає законної сили відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтями 295 та 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи ухвала суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.В. Тулянцева