Справа № 826/15192/18
Суддя: Васильченко І.П.
Дата ухвалення: 2019-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

28 травня 2019 року № 826/15192/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Васильченко І.П. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовомПовного товариства «Велта П.М.С.Г. «Гарант-Сервіс»
ДоВінницької митниці Державної фіскальної служби України
провизнання протиправними дій та вимоги про сплату належної суми митних платежів за гарантією від 25.05.2018 р. № 1,
В С Т А Н О В И В:

Повне товариство «Велта П.М.С.Г. «Гарант-Сервіс» (далі-позивач/ ПТ «Велта П.М.С.Г. «Гарант-Сервіс») звернулось до Окружного адміністративного суду м.Києва з позовом до Вінницької митниці Державної фіскальної служби України (далі - відповідач/ Вінницька митниця ДФС) про визнання протиправними дії відповідача щодо складання акту від 23.05.2018 р. № 1 про настання гарантійного випадку та визнання протиправною та скасування вимоги відповідача від 25.05.2018 р. № 1 про сплату належної суми митних платежів за гарантією.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.09.2018 року суд визнав подану заяву і додані до неї матеріали достатніми для прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження по справі, ухвалено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Позовні вимоги мотивовані відсутністю у відповідача правових підстав для оформлення оскаржуваного акту про настання гарантійного випадку та направлення оскаржуваної вимоги з огляду на порушення перевізником митних правил, що виключає настання гарантійного випадку.

Відповідач в письмовому відзиві на позов вказав на правомірність свої дій та відповідності оскаржуваного рішення вимогам чинного законодавства.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Між Державною митною службою України та повним товариством «Велта П.М.С.Г. «Гарант-Сервіс» укладена угода про надання фінансових гарантій митним органам незалежним фінансовим посередником від 22.11.2012 р. № 770, яка регулює взаємовідносини між Держмитслужбою та Гарантом щодо надання фінансових гарантій сплати митних платежів у разі невиконання особою, відповідальною за сплату митних платежів, взятих перед митним органом зобов'язань, що випливають з митних процедур відповідно до Митного кодексу України.

Згідно умов вказаної угоди, повне товариство «Велта П.М.С.Г. «Гарант-Сервіс» визнається незалежним фінансовим посередником, уповноваженим Держмитслужбою України на надання митним органам фінансових гарантій та вноситься до Реєстру гарантів (п. 1.2 Угоди).

26.04.2018 р. позивачем, на виконання вищезазначеної Угоди, видано гарантійний документ № 0007-10202-01-260418 код , яким забезпечено перед митним органом зобов'язання декларанта - «VONSVIT TRANS» зі сплати митних платежів, що пов'язані з переміщенням товару за кодом УКТ ЗЕД, а саме томати свіжі у кількості 21 590 кг. Сума гарантії становить 172 000,00 грн.

Переміщення товару здійснювалось за митною декларацією типу ТР80 № UA401070/2018/002095 від 26.04.2018 р. в режимі «транзит». Маршрут переміщення товару митних пост «Дністер» Вінницької митниці ДФС - митний пост «Північний» Житомирської митниці ДФС у строк до 06.05.2018 р.

27.04.2018 р. водію транспортного засобу SDS379/Y771CQ, який здійснював транзитне переміщення товару, надійшло повідомлення про те, що компанія-покупець відмовляється від прийняття товару, у зв'язку із чим за розпорядженням власника товару автомобіль направлено в м. Чорноморськ для вирішення питання щодо подальшого оформлення вантажу.

Так, 07.05.2018 р. водієм транспортного засобу SDS379/Y771CQ подано до Одеської митниці ДФС письмову заяву, якою водій просив оформити товар на склад.

Листом від 16.05.2018 р. № 2326/10/15-70-62 Одеською митницею ДФС проінформовано про умови прийняття товару на митний склад.

З метою вивезення вантажу за межі митної території України, 14.05.2018 р. автомобіль SDS379/Y771CQ прибув у пункт пропуску «Старокозаче-Тудора» митного посту «Аккерман», де 16.05.2018 р. перевізником подано відповідну заяву про зміну митниці призначення.

Так, Одеській митниці ДФС надано документи з відмітками Агентства по безпеці продуктів харчування Республіки Молдова в СМR № 0326427, однак Одеською митницею ДФС відмовлено у зміні митниці призначення товару за МД № UA401070/2018/002095.

21.05.2018 р. позивач, як представник перевізника, подав до Одеської митниці ДФС лист № 94 про надання дозволу на завершення режиму транзитного переміщення вантажу шляхом розміщення товару в інший митний режим - «знищення або руйнування».

Листом від 22.05.2018 р. № 100 позивач звернувся до Одеської митниці ДФС із заявою, якою просив надати дозвіл на оформлення прибуття транспортного засобу SDS379/Y771CQ в зону митного контролю відділу митного оформлення № 6 митного посту «Одеса-центральний» Одеської митниці ДФС.

25.05.2018 р. позивач, листом № 106 повідомив відповідача про те, що до Одеської митниці ДФС доставлено товар, про що проставлено відповідні відмітки у товаро-супровідних документах та в Єдиній автоматизованій інформаційній системі ДФС.

Так, 25.05.2018 р. Одеською митницею ДФС погоджено заяву підприємства, уповноваженого на зниження відповідної категорії товару - ПП «Центр Екологічної Безпеки» та надано дозвіл на поміщення товару у митний режим - «знищення або руйнування».

31.05.2018 р. по МД № UA401070/2018/002095 від 26.04.2018 р. до Єдиної інформаційної бази даних внесено відмітку «Прибуття вантажу в митницю призначення».

Листом від 11.06.2018 р. № 127 позивач повідомив відповідача про те, що товар, який переміщувався автомобілем SDS379/Y771CQ в митному режимі «транзит» з виданою фінансовою гарантією № 0007-10202-01-260418 код , розміщено у митний режим - «знищення або руйнування», згідно митної декларації № UA500060/2018/17615 від 11.06.2018 р.

14.06.2018 р. Одеською митницею ДФС з метою завершення митного режиму «транзит» за МД № UA401070/2018/002095 від 26.04.2018 р. було оформлено МД типу ІМ76АА № UA500060/2018/17615 та вивільнено фінансову гарантую № 0007-10202-01-260418 код від 26.04.2018 р.

Однак, 23.05.2018 р. відповідачем складено акт про настання гарантійного випадку № 1, яким встановлено факт порушення вимог і умов митного режиму «транзит», а саме: товар не доставлений без зміни його кількості, вартості і найменування у строк до 06.05.2018 р. у митницю призначення - Житомирська митниця ДФС.

На підставі вказаного акту, відповідачем вкладено вимогу від 25.05.2018 р. № 1 про сплату належної суми митних платежів за гарантією № 0007-10202-01-260418. Сума митних платежів за вимогою становить 171 339,77 грн.

На виконання умов п. 4.6 Угоди, 21.08.2018 р. позивачем сплачено суму визначеного у спірній вимозі митний боргу у розмірі 171 339,77 грн.

Не погоджуючись із винесеними актом про настання гарантійного та вимогою про сплату належної суми митних платежів за гарантією, позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав та законних інтересів.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Відносини, пов'язані із справлянням митних платежів регулюються Митним кодексом України.

Згідно статті 90 Митного кодексу України, транзит - це митний режим, відповідно до якого товари та/або транспортні засоби комерційного призначення переміщуються під митним контролем між двома органами доходів і зборів України або в межах зони діяльності одного органу доходів і зборів без будь-якого використання цих товарів, без сплати митних платежів та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.

Статтею 93 Митного кодексу України передбачено, що товари, транспортні засоби комерційного призначення, що переміщуються у митному режимі транзиту, повинні:

1) перебувати у незмінному стані, крім природних змін їх якісних та/або кількісних характеристик за нормальних умов транспортування і зберігання;

2) не використовуватися з жодною іншою метою, крім транзиту;

3) бути доставленими у орган доходів і зборів призначення до закінчення строку, визначеного статтею 95 цього Кодексу;

4) мати неушкоджені засоби забезпечення ідентифікації у разі їх застосування.

Статтею 95 Митного кодексу України визначені строки транзитних перевезень для автомобільного транспорту - 10 діб (у разі переміщення в зоні діяльності однієї митниці - 5 діб).

До строків не включається:

1) час дії обставин, зазначених у статті 192 цього Кодексу (аварія чи дії обставин непереборної сили);

2) час зберігання товарів під митним контролем (за умови інформування органу доходів і зборів, який контролює їх переміщення);

3) час, необхідний для здійснення інших операцій з товарами, у випадках, передбачених цим розділом (за умови інформування органу доходів і зборів, який контролює переміщення цих товарів).

У відповідності до вимог статті 102 МК України, митний режим транзиту завершується вивезенням товарів, транспортних засобів комерційного призначення, поміщених у цей митний режим, за межі митної території України. Таке вивезення здійснюється під контролем органу доходів і зборів призначення.

Для завершення митного режиму транзиту особою, відповідальною за дотримання вимог митного режиму, до закінчення строку, визначеного статтею 95 цього Кодексу, органу доходів і зборів призначення повинні бути представлені товари, поміщені у митний режим транзиту, та митна декларація або інший документ, визначений статтею 94 цього Кодексу.

Орган доходів і зборів призначення після представлення товарів, поміщених у митний режим транзиту, та митної декларації або іншого документа, визначеного статтею 94 цього Кодексу, перевіряє дотримання вимог, встановлених законодавством України з питань державної митної справи до переміщення товарів у митному режимі транзиту, та виконує митні формальності, необхідні для завершення митного режиму транзиту.

Згідно статті 193 Митного кодексу України, за порушення встановленого порядку переміщення товарів транзитом перевізник притягується до адміністративної відповідальності, передбаченої цим Кодексом.

У разі втрати або видачі без дозволу органу доходів і зборів товарів, що перебувають під митним контролем і переміщуються транзитом, перевізник зобов'язаний сплатити митні платежі, встановлені законом на імпорт зазначених товарів. Порушення перевізником встановлених цим Кодексом строків доставки товарів, якщо виконано всі інші вимоги, не створює для нього зобов'язання щодо сплати митних платежів.

Перевізник звільняється від зобов'язання щодо сплати митних платежів лише у разі, якщо товари, що перебувають під митним контролем і переміщуються транзитом, було знищено або безповоротно пошкоджено внаслідок аварії, дії обставин непереборної сили або природних втрат за нормальних умов транспортування, за умови підтвердження факту аварії або дії обставин непереборної сили.

Статтею 306 Митного кодексу України визначено, що одним з способів забезпечення сплати митних платежів, зокрема, є фінансові гарантії.

Згідно статті 307 Митного кодексу України, юридичні особи, які мають намір виступати гарантом забезпечення особою своїх зобов'язань перед органами доходів і зборів України зі сплати митних платежів, уповноважуються на це і вносяться до реєстру гарантів у порядку, визначеному цим розділом.

Взаємовідносини між центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та гарантами регулюються на підставі укладених угод.

Інформаційна взаємодія між гарантами та органами доходів і зборів здійснюється за допомогою засобів електронного зв'язку шляхом надсилання авторизованих повідомлень в електронній формі, засвідчених електронним цифровим підписом гарантів та/або посадових осіб органів доходів і зборів, цілодобово, з періодичністю не більше 30 хвилин. При здійсненні інформаційного обміну гарантам надається інформація про статус усіх отриманих фінансових гарантій, зокрема, про номер та дату складення акта про настання гарантійного випадку за виданими гарантами фінансовими гарантіями;

У разі невиконання особою зобов'язання із сплати митних платежів, забезпеченого фінансовою гарантією, наданою у вигляді документа, орган доходів і зборів із залученням представників гаранта, що видав таку гарантію, з'ясовує обставини невиконання зобов'язання, після чого направляє цьому гарантові вимогу щодо сплати належної суми митних платежів. До вимоги додаються завірені органом доходів і зборів копії документів, що підтверджують невиконання зобов'язання. Процедура направлення вимоги та перелік обов'язкових документів, що до неї додаються, визначаються в угоді, передбаченій частиною третьою статті 314 цього Кодексу.

У відповідності до вимог статті 311 Митного кодексу України, фінансова гарантія, що надається у вигляді документа, є безвідкличним зобов'язанням гаранта, внесеного до реєстру гарантів, виплатити на вимогу органу доходів і зборів кошти в межах певної суми у разі невиконання забезпечених цією гарантією зобов'язань із сплати митних платежів.

Орган доходів і зборів направляє гарантові, що видав гарантію у вигляді документа, вимогу щодо сплати митних платежів, зокрема, у разі перевищення більше ніж на 10 днів встановленого статтею 95 цього Кодексу строку доставки товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що перебувають під митним контролем, до органу доходів і зборів призначення (а при переміщенні в межах зони діяльності одного органу доходів і зборів - від одного підрозділу цього органу до іншого).

Підтвердженням фактичного виконання зобов'язань, забезпечених гарантією щодо транзитного перевезення товарів є повідомлення, у тому числі в електронному вигляді, органу доходів і зборів відправлення органом доходів і зборів призначення (завершення транзитного перевезення) про доставлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення відповідно до наданих зобов'язань.

Системний аналіз наведених норм доводить, що під час транзиту товари та/або транспортні засоби комерційного призначення переміщуються через митну територію України без сплати митних платежів. У такому разі товари, транспортні засоби комерційного призначення повинні перебувати у незмінному стані, не використовуватися, бути доставленими у відповідний орган призначення до закінчення 10 діб та, при необхідності, мати неушкоджені засоби забезпечення ідентифікації. До вказаного строку не включається, зокрема, час дії аварії чи обставин непереборної сили. Митний режим транзиту завершується вивезенням товарів, транспортних засобів комерційного призначення за межі митної території України. Кодексом визначено також, що орган доходів і зборів призначення після представлення вказаних товарів та відповідних документів, перевіряє дотримання вимог, встановлених законодавством України з питань державної митної справи по митному режиму транзит та виконує необхідні митні формальності. У даному випадку, законодавець не зазначив також вчинення органом доходів та зборів якихось обов'язкових дій під час виявлення порушень законодавства. Тільки надалі визначено, що за порушення встановленого порядку переміщення товарів транзитом самеперевізник притягується до адміністративної відповідальності. Митні платежі сплачуються лише у разі втрати або видачі без дозволу органу вказаних товарів. Порушення перевізником встановлених строків доставки товарів, якщо виконано всі інші вимоги, не створює для нього зобов'язання щодо сплати митних платежів.

Одним з способів забезпечення сплати митних платежів є фінансові гарантії. Юридичні особи можуть виступати гарантом забезпечення особою своїх зобов'язань перед органами доходів і зборів України зі сплати митних платежів щляхом укладання відповідних угод. Інформаційна взаємодія між гарантами та органами доходів і зборів здійснюється за допомогою засобів електронного зв'язку шляхом надсилання авторизованих повідомлень цілодобово, з періодичністю не більше 30 хвилин. У разі невиконання особою зобов'язання із сплати митних платежів, забезпеченого фінансовою гарантією, орган доходів і зборів із залученням представників гаранта, що видав таку гарантію, з'ясовує обставини невиконання зобов'язання, після чого направляє цьому гарантові вимогу щодо сплати належної суми митних платежів із додаванням належних документів. Вказаний орган направляє гарантові, що видав гарантію, вимогу щодо сплати митних платежів, зокрема, у разі перевищення більше ніж на 10 днів встановленого строку доставки товарів, транспортних засобів комерційного призначення. Підтвердженням фактичного виконання зобов'язань, забезпечених гарантією, є повідомлення органу відправлення органом призначення про доставлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення відповідно до наданих зобов'язань.

З наведеного вбачається, що вказані норми Митного кодексу України мають певні неузгодженості між собою стосовно застосування відповідальності у разі порушення строку доставлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення. Так визначено, що за порушення встановленого порядку переміщення товарів транзитом перевізник притягується тільки до адміністративної відповідальності. Порушення же ним встановлених строків доставки товарів, якщо виконано всі інші вимоги, не створює для нього зобов'язання щодо сплати митних платежів. Але надалі вказано, що орган направляє гарантові вимогу щодо сплати митних платежів у разі перевищення більше ніж на 10 днів встановленого строку доставки товарів, транспортних засобів комерційного призначення.

З цього приводу, суд вказує на відсутність якості норм національного законодавства України - норм Митного кодексу України та порушення принципу юридичної визначеності. У даному випадку, особи, які є учасниками правовідносин по доставці товарів та транспортних засобів комерційного призначення, не мають чіткого розуміння стосовно наслідків порушення строків митного режиму транзит.

З метою нормативного врегулювання вказаних правовідносин суд приймає до уваги посилання позивача на п. 25 Рекомендованих правил розділу 1 Митний транзит Спеціального додатку E Транзит, Завершення митного транзиту Міжнародної конвенції про спрощення і гармонізацію митних процедур, дата підписання 18.05.1973 року, дата приєднання України 05.10.2006 року, дата набрання чинності для України 15.09.2011 року, згідно якої недотримання встановленого маршруту або термінів не повинно спричиняти стягнення мит та податків, які потенційно підлягають сплаті, за умови, що митна служба впевнилася у дотриманні всіх інших вимог.

Крім цього, статтею 7 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

У разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Якщо міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, встановлені інші правила, ніж ті, що встановлені законом, то застосовуються правила міжнародного договору України.

Таким чином з наведеного вбачається, що перевізником дійсно були порушені строки доставки товарів, які переміщуються у митному режимі транзит, до органу призначення, але при цьому були дотримані всі інші вимоги.

Тобто, у даному випадку, перевізник повинен бути притягнений лише до адміністративної відповідальності, а не повинно спричиняти стягнення мита та податків, які потенційно підлягають сплаті, тобто у особи, відповідальної за сплату митних платежів та гаранта не виникає обов'язку щодо такої сплати.

До матеріалів справи наданий протокол про порушення перевізником митних правил від 01.06.2018 р. № 1368/50000/18, складений Одеською митницею ДФС, яким винну особу притягнуто до адміністративної відповідальності.

Згідно статті 2 Кодексу України про адміністративні правопорушення питання щодо адміністративної відповідальності за порушення митих правил регулюються Митим кодексом України.

Як вже зазначалось, частиною п'ятою статті 307 Митного кодексу України передбачено, що у разі невиконання особою зобов'язання із сплати митних платежів, забезпеченого фінансовою гарантією, наданою у вигляді документа, орган доходів і зборів із залученням представників гаранта, що видав таку гарантію, з'ясовує обставини невиконання зобов'язання, після чого направляє цьому гарантові вимогу щодо сплати належної суми митних платежів.

За таких обставин, судом встановлено, що оскільки відсутній факт невиконання особою зобов'язання із сплати митних платежів, відповідно, у гаранта не виникає зобов'язання, забезпеченого фінансовою гарантією, наданою у вигляді документа.

У відповідності до вимог п. 1.3. угоди гарантійний випадок - це факт невиконання особою, відповідальною за сплату митних платежів, взятого на себе зобов'язання, що підтверджується актом про настання гарантійного випадку, у зв'язку із настанням якого гарант зобов'язується сплатити органу доходів та зборів кошти в сумі митного боргу за відповідною гарантією.

При цього необґрунтованими є позовні вимоги в частині визнання протиправними дії відповідача щодо складання акту від 23.05.2018 р. № 1 про настання гарантійного випадку, оскільки станом на 11.05.2018 р. відповідач не був проінформований про перебування товару, а відповідний лист позивачем був направлений після прийняття оскаржуваних рішень, у зв'язку із чим у відповідача були наявні правові підстави для складання такого акту.

Однак, з огляду на відсутність факту невиконання особою, відповідальною за сплату митних платежів, взятого на себе зобов'язання та відповідною відсутністю факту настання гарантійного випадку, суд зазначає про протиправність самого акту про настання гарантійного випадку від 23.05.2018 р. № 1 та вимоги від 25.05.2018 р. № 1 про сплату належної суми митних платежів за гарантією.

Суд враховує, що позивач не оскаржує у межах протиправність акту про настання гарантійного випадку від 23.05.2018 р. № 1, проте, частина друга статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України наділяє суд правом вийти за межі позовних вимог в разі, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.; тому, враховуючи наведену процесуальну норму, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що для повного захисту прав, свобод та інтересів позивача в рамках даного адміністративного спору необхідно вийти за межі позовних вимог та визнати протиправним та скасувати акт про настання гарантійного випадку від 23.05.2018 р. № 1.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (ч. 2 цієї статті).

Відповідно до ч. 2 ст. 2 названого Кодексу у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оцінивши наявні в справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про обґрунтованість доводів позивача. Разом з тим, відповідач як суб'єкт владних повноважень в ході судового розгляду не довів обґрунтованість своїх висновків і правомірності прийнятих на їх підставі рішень.

Згідно з ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Так, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України, витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

При цьому даною статтею передбачено цілі розподілу, визначення розміру та розмір судових витрат.

Зокрема, згідно ч. 3 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України, для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Окрім зазначеного вище суд звертає увагу на положення ч. 6 та ч. 7 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких, визначено, що у разі недотримання вимог частини п'ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов'язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч. 7 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Так, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу надано до суду документи, а саме: Договір про надання правничої допомоги від 26.03.2018 р. № В-А/26-03/18, додаткову Угоду до Договору, рахунок - фактуру від 13.09.2018 р. № СФ-0000018, платіжне доручення від 25.09.2018 р.,

Дослідивши зазначені документи в контексті норм ч. ч. 4, 5 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України, суд доходить висновку щодо стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі - 10 000,00 грн.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 139, 242- 243, 245-246, 250, 255, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов Повного товариства «Велта П.М.С.Г. «Гарант-Сервіс» (01033, м. Київ, вул. Шота Руставелі, буд. 40/10, оф. 18, ) задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати акт про настання гарантійного випадку від 23.05.2018 р. № 1 та вимогу від 25.05.2018 р. № 1 про сплату належної суми митних платежів за гарантією.

В іншій частині позову відмовити.

Присудити на користь Велта П.М.С.Г. «Гарант-Сервіс» (01033, м. Київ, вул. Шота Руставелі, буд. 40/10, оф. 18, ) судові витрати в сумі 2 570,10 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10 000,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Вінницької митниці Державної фіскальної служби України (21034, м. Вінниця, вул.. Лебединського, 7, ).

Рішення суду відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.П.Васильченко