Справа № 640/8097/19
Суддя: Клочкова Н.В.
Дата ухвалення: 2019-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

27 травня 2019 року м. Київ № 640/8097/19

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Клочкова Н.В., ознайомившись з позовною заявою та доданими до неї матеріалами

акціонерного товариства «Українська залізниця»

до державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Канівець Любові Миколаївни,

Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача

Головне територіальне управління юстиції у місті Києві

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла позовна заява акціонерного товариства «Українська залізниця» (надалі - позивач), адреса: 03680, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, 5 до державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (надалі - відповідач 1), адреса: 04050, м. Київ, вул. Хрещатик, буд. 36, Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (надалі - відповідач 2), адреса: 04050, м. Київ, вул. Хрещатик, буд. 36, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Головне територіальне управління юстиції у місті Києві (надалі - третя особа), адреса: 01001, м. Київ, пров. Музейний, буд. 2д, в якій позивач просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Канівець Любові Миколаївни від 27 лютого 2019 року №45729765 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень;

- зобов`язати державного реєстратора Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) повторно розглянути заяву позивача та провести державну реєстрацію права власності, форма власності - приватна на нежитловий будинок з реєстраційним номером 00, що розташований в місті Києві, площа Вокзальна, будинок 1 , з урахуванням висновків суду в даній адміністративній справі.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач послався на те, що представником позивача 21 лютого 2019 року подано заяву за реєстраційним номером 32798108 про державну реєстрацію права власності, форма власності: приватна на нежитловий будинок з реєстраційним номером 00, що розташований місто Київ, площа Вокзальна, будинок 1 за суб`єктом публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» (перейменовано в акціонерне товариство «Українська залізниця»).

За результатом розгляду вказаної заяви державним реєстратором Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Канівець Л.М. прийнято рішення від 27 лютого 2019 року №45729765 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень, згідно з яким встановлено, що подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно.

Підставами для прийняття такого рішення зазначено:

1) законом не визначено форму власності майна, яке внесене до статутного капіталу;

2) не визначення в поданих документах, який саме правовий режим майна стосується заявленого об`єкта (оперативне управління, господарське відання, право власності тощо), відсутні підстави для реєстрації права власності за заявником;

3) подано передавальний акт Державного територіально-галузевого об`єднання «Південно-Західна залізниця», згідно з яким правонаступництво щодо всього майна, усіх прав та обов`язків Державного територіально-галузевого об`єднання «Південно-Західна залізниця» після його реорганізації шляхом злиття переходить до публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця», проте будівля за адресою: м. Київ, площа Вокзальна, буд. 1 , зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на праві державної власності за Державою в особі Міністерства інфраструктури України.

Позивач стверджує, що зведений перелік майна державного територіально-галузевого об`єднання «Південно-Західна залізниця», що вноситься до статутного капіталу публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця», який є невід`ємною частиною передавального акта державного територіально-галузевого об`єднання «Південно-Західна залізниця», вказує на передачу нежитлового будинку з реєстраційним номером №00 , що розташований за адресою: м. Київ, площа Вокзальна, 1 у приватну власність товариства.

Крім того, позивач у позовній заяві наголосив й на тому, що відповідно до вимог чинного законодавства внесення нерухомого майна залізничного транспорту до статутного капіталу товариства може здійснюватись на підставі обліку майна на балансах державної адміністрації залізничного транспорту України, підприємств залізничного транспорту відповідно до законодавства без попередньої державної реєстрації права власності на таке майно.

Наведені вище обставини стали підставою для звернення позивача до адміністративного суду з відповідною позовною заявою.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

Так, у відповідності до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Абзацом 2 пункту 2 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у цьому Кодексі термін публічно - правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Під суб`єктом владних повноважень розуміється орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно - правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Крім того, пунктами 6, 13 частини 1 статті 20 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці; вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, визнання недійсними актів, що порушують права на майно (майнові права), якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав чи спору, що виник з корпоративних відносин, якщо цей спір підлягає розгляду в господарському суді і переданий на його розгляд разом з такими вимогами.

Так, позивачем оскаржується рішення державного реєстратора Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Канівець Л.М .

Зі змісту позовної заяви вбачається, що вказане рішення відповідача 1 стосується державної реєстрації права власності на нерухоме майно, зокрема, нежитловий будинок, розташований за адресою: місто Київ, площа Вокзальна, 1 .

При цьому, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач фактично оспорює не визнання набуття ним права власності на об`єкт нерухомого майна, вважаючи себе власником цього нежитлового будинку з підстав, зазначених у позовній заяві.

Більш того, що оскаржуючи рішення відповідача 1, позивач посилається виключно на порушення його права власності на вказане нерухоме майно.

Отже, правовідносини, які виникли між сторонами, випливають виключно з правовідносин, пов`язаних з правом власності на об`єкт нерухомого майна, тобто спір між ними виник не у зв`язку із виконанням або невиконанням суб`єктом владних повноважень публічно - владних управлінських функцій, в тому числі, делегованих.

Також доцільно зазначити, що оскільки позивач вбачає у наслідках, які спричинені прийняттям рішень щодо об`єкт нерухомого майна, порушення, пов`язані саме з реалізацією своїх майнових інтересів щодо володіння, користування та розпорядження (права власності) відповідним об`єктом, визнання таких рішень протиправними та їх скасування є способом захисту саме майнових прав та інтересів позивача.

Таким чином, з урахуванням положень діючого законодавства України, суд дійшов висновку, що спір у справі між сторонами виник поза межами публічно-правових правовідносин, а отже віднесений до юрисдикції відповідного господарського суду.

В той же час, слід зазначити, що спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права має розглядатися як спір, що пов`язаний з порушенням цивільних прав позивача щодо вільного володіння, користування та розпорядження спірним майном. Оскільки позивач не був заявником стосовно реєстраційних дій щодо реєстрації права власності на нерухоме майно за іншими юридичними особами, тобто останні були вчинені за заявами інших осіб, тому такий спір є спором про цивільне право незалежно від того, чи здійснено державну реєстрацію прав на рухоме майно з дотриманням державним реєстратором вимог законодавства.

Вказана вище правова позиція відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постановах від 04.04.2018 року у справі № 817/1048/16, від 18.04.2018 року у справі № 804/1001/16 під час розгляду спорів у правовідносинах щодо державної реєстрації прав.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило, майнового приватного права чи інтересу.

Спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на рухоме, нерухоме майно чи обтяження такого права за іншою особою у Державному реєстрі речових прав на майно є цивільно-правовим. А тому, вирішення таких спорів здійснюється за правилами цивільного або господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін.

Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.09.2018 року по справі №823/2042/16.

Крім того, відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з частиною 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини у справі «Занд проти Австрії» від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

З аналізу наведених вище норм слідує, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі і обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від основного принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, а суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні частини 1 статті 6 вищезгаданої Конвенції.

У відповідності до пункту 1 частини 1 статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Частиною 6 статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у разі відмови у відкритті провадження в адміністративній справі з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд такої справи.

З урахуванням встановлених вище обставин приходжу висновку, що позовні вимоги акціонерного товариства «Українська залізниця» не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, а отже наявні підстави для відмови у відкритті провадження у справі.

Крім того, вважаю за необхідне роз`яснити позивачеві, що такі позовні вимоги мають вирішуватися в порядку господарського судочинства та віднесені до юрисдикції відповідного господарського суду.

Керуючись статтями 160-162, частинами 1, 6 статті 170, статтею 241-243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя -

У Х В А Л И В:

1. У відкритті провадження у справі за позовом акціонерного товариства «Українська залізниця» до державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Головне територіальне управління юстиції у місті Києві про визнання протиправними дій та скасування державної реєстрації про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії - відмовити.

2. Роз`яснити акціонерному товариству «Українська залізниця», що повторне звернення до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

3. Роз`яснити акціонерному товариству «Українська залізниця» його право на звернення з вказаними позовними вимогами до відповідного господарського суду.

4. Копію ухвали разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами надіслати особі, що звернулась із позовною заявою.

Ухвала набирає законної сили згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Н.В. Клочкова