Справа № 300/74/19
Суддя: Попко Ярослав Степанович
Дата ухвалення: 2019-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2019 рокуЛьвів№ 857/3670/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Попка Я.С.

суддів Хобор Р.Б., Онишкевича Т.В.

розглянувши у порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Калуського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2019 року, ухвалене суддею Тимощук О.Л., м. Івано-Франківськ, у справі за позовом ОСОБА_1 до Калуського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

24.01.2019 року позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Калуського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, в якому просить:

визнати протиправними дії та бездіяльність відповідача щодо неврахування періодів з 14.11.1997 року по 01.01.2004 року, часткове врахування періодів з 01.01.2004 року по 31.12.2007 року при призначенні та виплаті йому пенсії;

зобов`язати відповідача зарахувати до страхового стажу для призначення трудової пенсії за віком період сплати ним страхових внесків до Пенсійного фонду України з 14.11.1997 року по 31.12.2007 року у повному обсязі, а загалом 10 років 47 днів, та зобов`язати відповідача провести перерахунок пенсії з 02.12.2015.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2019 року позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Калуського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, що полягає у не зарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1 періоду здійснення підприємницької діяльності з 01.01.2001 по 31.12.2004. Зобов`язано Калуське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період здійснення підприємницької діяльності з 01.01.2001 по 31.12.2004 та провести перерахунок призначеної пенсії, починаючи з 02.12.2015 із врахуванням вказаного періоду. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що визначальною умовою зарахування до страхового стажу для призначення пенсії періодів роботи, в тому числі і здійснення підприємницької діяльності, як до 01.01.2004, так і після, є сплата підприємством, організацією, де працювала особа страхових внесків до Пенсійного фонду. Враховуючи підтвердження сплати ОСОБА_1 єдиного податку із сум якого проводились відрахування до Пенсійного фонду за 2001-2003 роки, відсутність документів, передбачених абзацом 4 пункту 2.1 Порядку №22-1 не може слугувати єдиною підставою для відмови у зарахуванні до страхового стажу вказаного періоду. А тому, слід врахувати до страхового стажу позивача період здійснення ним підприємницької діяльності, починаючи з 01.01.2001 по 31.12.2003, у відповідності до даних Долинського управління Головного управління ДФС в Івано-Франківській області щодо податкових платежів, сплачених позивачем.

З огляду на те, що у 2000 році позивачем податок не сплачувався, що підтверджено довідкою Долинського управління Головного управління ДФС в Івано-Франківській області, підстав для включення вказаного року до страхового стажу ОСОБА_1 суд першої інстанції не вбачає.

Щодо підстав для врахування до страхового стажу позивача періоду його роботи з 14.11.1997 по 31.12.1999, суд першої інстанції зазначає, що відомостей про подання ОСОБА_1 до Калуського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області будь-яких документів, що підтверджували б сплату ним відповідних страхових внесків - немає. Зазначених документів позивачем також не подано і до суду.

Відтак, суд першої інстанції дійшов про правомірність дій та рішень відповідача в частині відсутності підстав для зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду здійснення підприємницької діяльності з 14.11.1997 по 31.12.2000 та з 01.01.2004 по 31.12.2007 у повному обсязі, та наявність підстав для зарахування періоду роботи ОСОБА_1 з 01.01.2001 по 31.12.2003 року до страхового стажу.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, вважаючи його прийнятим з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, порушенням норм матеріального та процесуального права, Калуське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області оскаржило його, подавши апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2019 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, апелянт зазначає, що при призначенні пенсії у 2015 році позивачем було надано перелік документів згідно розписки-повідомлення, однак не надано підтверджуючих документів про сплату страхових внесків з 01.01.2001 по 31.12.2004. Довідки з податкових органів надавались в процесі розгляду даної справи.

Також апелянт стверджує, що сплата єдиного податку та підставі інформації з Долинського управління Головного управління ДФС в Івано-Франківській області не є підтвердженням сплати страхових внесків до Пенсійного фонду.

Крім того, апелянт вказує на те, що судом першої інстанції порушено норми Закону України «Про судове рішення в адміністративній справі», оскільки мотивувальна частина оскаржуваного рішення не відповідає резолютивній. Так, мотивувальною частиною судового рішення вказано про наявність підстав для зарахування періоду до страхового стажу з 01.01.2001 по 31.12.2003 натомість резолютивною частиною рішення задоволено період з 01.01.2001 по 31.12.2004.

Апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, а тому суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст.311 КАС України вважає за можливе розглянути справу порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково з таких підстав.

Із змісту ст. 19 Конституції України вбачається, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Встановлено, підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 з 14.11.1997 зареєстрований як фізична особа-підприємець, згідно копії свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії НОМЕР_1 .

Здійснення підприємницької діяльності позивачем припинено з 03.01.2017, що підтверджується інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Згідно із копією розпорядження від 01.04.2018, ОСОБА_1 починаючи з 02.12.2015 отримує пенсію, призначену за віком по Списку №2.

08.10.2018 ОСОБА_1 звернувся до управління Пенсійного фонду в Івано-Франківській області та Головного управління ДФС в Івано-Франківській області із запитом, у якому просив надати відповідну інформацію, серед іншого, про те, чи враховано відповідачем при призначенні пенсії періоди здійснення позивачем підприємницької діяльності, чи враховувались при визначенні розміру пенсії доходи, отримані внаслідок здійснення такої діяльності, а також, просив надати інформацію стосовно здійснення ним підприємницької діяльності, сплати податків в якості фізичної особи-підприємця та використання праці найманих робітників за період з 14.11.1997 по 03.01.2017.

Листом ГУ Пенсійного фонду в Івано-Франківській області від 09.11.2018 №1399/К-15 на запит позивача роз`яснено, що пенсію ОСОБА_1 призначено враховуючи скорочений пенсійний вік за Списком №2, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», при страховому стажі 26 років 9 місяців, в тому числі, за Списком №2 - 7 років 9 місяців та заробітній платі за період з 01.01.1987 по 31.12.1991, згідно із поданими позивачем довідками про заробітну плату, та з 01.01.2004 по 31.12.2014 - згідно із даними системи персоніфікованого обліку. В листі також вказано, що в реєстрі застрахованих осіб наявна інформація про те, що ОСОБА_1 здійснював підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування за період з 01.01.2004 по 30.09.2007, однак страховий стаж за період з 01.01.2004 по 31.08.2004 та з 01.08.2005 по 30.09.2007 автоматично не розраховано, у зв`язку із відсутністю даних про сплату страхових внесків. Періоди здійснення позивачем підприємницької діяльності з січня по серпень 2004 року та з серпня 2005 року по вересень 2007 року підтверджено на підставі документів, поданих відділом обліку платежів територіального управління Фонду. Однак, підстав для приведення стану сплати внесків платника у «ручному» режимі немає, з огляду на відсутність інформації про суми відщеплення, які надходили як частка від сплати єдиного податку. Разом з цим, позивача повідомлено про те, що у разі подання до управління Пенсійного фонду копій платіжних документів про сплату єдиного податку за періоди, за які не підтверджено страховий стаж, такі періоди будуть приведені у відповідність до сплачених внесків.

Калуським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, у відповідь на чергове звернення позивача направлено останньому листа від 29.11.2018 №657/К-15, відповідно до змісту якого, документів, які б підтверджували період здійснення позивачем підприємницької діяльності, відповідно до пункту 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, до Управління Пенсійного фонду не надано, відтак, і підстав для врахування такого періоду до страхового стажу немає.

Правовідносини сторін регулюються Конституцією України, Законом України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ від 05.11.1991зі змінами та доповненнями (далі - Закон №1788), Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV від 09.07.2003 за змінами та доповненнями (далі - Закон №1058), Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (надалі, також - Порядок № 22-1), а також іншими законами та підзаконними нормативно-правовими актами у відповідних редакціях, чинних на момент виникнення спірних правовідносин.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до пункту «а» статті 3 Закону №1788 право на трудову пенсію мають особи, зайняті суспільно корисною працею, при додержанні інших умов, передбачених цим Законом, зокрема: особи, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, кооперативах (у тому числі за угодами цивільно-правового характеру), незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, або є членами колгоспів та інших кооперативів, - за умови сплати підприємствами та організаціями страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Згідно статті 56 Закону №1788 до видів трудової діяльності, що зараховується до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію віднесено, серед іншого: роботу, виконувану на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв; будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків.

Зі змісту наведених правових положень випливає, що обов`язковою умовою набуття права на трудову пенсію є наявність стажу роботи у підприємствах та організаціях, за умови сплати останніми страхових внесків до Пенсійного фонду України.

За змістом ч.1 ст.1 Закону №1058 страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Частинами 1, 2 ст. 24 Закону №1058 встановлено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Отже, страховий стаж - це період роботи (за який сплачувалися відповідні страхові внески), який обчислюється органами Пенсійного фонду при призначенні особі пенсії, з метою визначення її розміру.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що враховуючи зазначені правові норми, обчислення страхового стажу позивача за період його роботи з 14.11.1997 по 01.01.2004 здійснюється відповідно до вимог Закону України «Про пенсійне забезпечення", а з 01.01.2004 по 31.12.2007 - згідно із Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Разом з цим, визначальною умовою виникнення права на призначення пенсії як до 01.01.2004, так і після, є сплата підприємством, організацією, де працювала особа страхових внесків до Пенсійного фонду.

Згідно пункту 2.1 Порядку № 22-1 період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності, крім осіб, які здійснювали підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування, з 01 липня 2000 року підтверджується довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року підтверджується спеціальним торговим патентом, або свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків, а з 01 січня 2004 року - довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку.

Із довідки Головного управління ДФС в Івано-Франківській області, долученої до позовної заяви, вбачається, що у період з 25.12.1997 по 03.01.2017 ОСОБА_1 перебував на обліку в Долинській ОДПІ як СПД - фізична особа. Вказана довідка містить відомості щодо сум сплачених позивачем податків, в тому числі, єдиного податку з 2001 по 2015 рік.

Листом Долинського управління Головного управління ДФС в Івано-Франківській області №303/9/09-19-50-07-09 від 19.02.2019, направленого на виконання ухвали суду від 12.02.2019, підтверджено сплату позивачем єдиного податку за період з 2001 по 2007 рік.

З огляду на відомості, зазначені у вказаних довідці та листі, позивач перебував на спрощеній системі оподаткування, зокрема, з 2001 по 2007 рік, а тому, твердження позивача про те, що на спрощеній системі оподаткування останній перебував починаючи з 2004 року є помилковими.

Крім того, листом відділу адміністрування, супроводження інформаційних систем, електронних реєстрів та захисту інформації від 27.06.2018 повідомлено відповідача про те, що за наслідками аналізу сплати страхових внесків ОСОБА_1 , робоча група по приведенню у відповідність стану сплати внесків дійшла висновку про те, що підстав для внесення позначки про сплату внесків за січень-серпень 2004 року, серпень-грудень 2005 року, січень-грудень 2006 року, січень-вересень 2007 року - відсутні, відтак, вказані періоди не підлягають зарахуванню до страхового стажу позивача.

Зважаючи на вищенаведені відомості, відповідачем, пропорційно сплаті страхових внесків, зараховано до страхового стажу: 14 днів за період з 01.09.2004 по 14.09.2004, 15 днів - з 01.10.2004 по 15.10.2004, 14 днів - з 01.11.2004 по 14.11.2004, 15 днів з 01.12.2004 по 15.12.2004, три місяці 14 днів - з 01.01.2005 по 14.04.2005, 15 днів - з 01.05.2005 по 15.05.2005, 14 днів - з 01.06.2005 по 14.06.2005, та 14 днів - з 01.07.2005 по 14.07.2005.

Таким чином, безпідставними є твердження позивача стосовно наявності підстав для врахування до його страхового стажу періоду роботи з 01.01.2004 по 31.12.2007 у повному обсязі, оскільки відсутні відомості про сплату страхових внесків за кожен місяць зазначеного періоду.

Щодо наявності підстав для врахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду здійснення підприємницької діяльності з 01.01.2001 по 31.12.2003, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Встановлено, що ОСОБА_1 за період з 2001 по 2003 рік сплачувався єдиний податок та податок з доходів фізичних осіб, що підтверджується листом Долинського управління Головного управління ДФС в Івано-Франківській області №303/9/09-19-50-07-09 від 19.02.2019.

Згідно із абзацом 4 пункту 2.1 Порядку №22-1 (в редакції від 29.08.2014) період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року підтверджується спеціальним торговим патентом, або свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків, а з 01 січня 2004 року - довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку.

З огляду на відомості, зазначені у довідці Головного управління ДФС в Івано-Франківській області та у листі Долинського управління Головного управління ДФС в Івано-Франківській області №303/9/09-19-50-07-09 від 19.02.2019, безспірним є факт перебування позивача на спрощеній системі оподаткування в період, зокрема, з 2001 року по 2003 рік та сплату ним єдиного податку.

Абзацами 6, 7 пункту 2 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб`єктів малого підприємництва» від 03.07.1998 № 727/98 (в редакції від 27.06.1999) передбачено, що суб`єкт підприємницької діяльності - фізична особа сплачує єдиний податок щомісяця не пізніше 20 числа наступного місяця на окремий рахунок відділень Державного казначейства України. Відділення Державного казначейства України наступного дня після надходження коштів перераховують суми єдиного податку, зокрема, до Пенсійного фонду України - 42 відсотки.

Отже, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що враховуючи підтвердження сплати ОСОБА_1 єдиного податку із сум якого проводились відрахування до Пенсійного фонду за 2001-2003 роки, відсутність документів, передбачених абзацом 4 пункту 2.1 Порядку №22-1 не може слугувати єдиною підставою для відмови у зарахуванні до страхового стажу вказаного періоду.

Таким чином, судом першої інстанції правомірно враховано до страхового стажу позивача період здійснення ним підприємницької діяльності, починаючи з 01.01.2001 по 31.12.2003, у відповідності до даних Долинського управління Головного управління ДФС в Івано-Франківській області щодо податкових платежів, сплачених позивачем.

З огляду на те, що у 2000 році позивачем податок не сплачувався, що підтверджено довідкою Долинського управління Головного управління ДФС в Івано-Франківській області, підстав для включення вказаного року до страхового стажу ОСОБА_1 немає.

Щодо підстав для врахування до страхового стажу позивача періоду його роботи з 14.11.1997 по 31.12.1999, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Згідно положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017 року № 2148-VIII, розділ XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV доповнено пунктом 31 такого змісту: «До страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди: 1) ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку: з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності; з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску)".

Враховуючи, що пенсію позивачу призначено з 02.12.2015, Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017 року № 2148-VIII набрав чинності 11.10.2017, а відтак, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що відсутні підстави для застосування положень пункту 31 до правовідносин, що виникли у 2015 році.

У листі Долинського управління Головного управління ДФС в Івано-Франківській області №303/9/09-19-50-07-09 від 19.02.2019 зазначено про неможливість подання інформації щодо сплати позивачем внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування за період з 25.12.1997 по 31.12.1999, у зв`язку із закінченням строків зберігання документів.

Відповідачем у листі від 09.11.2018 №1399/К-15 зазначено про те, що у разі подання позивачем до Управління Пенсійного фонду копій платіжних документів про сплату єдиного податку за періоди, за які не підтверджено страховий стаж, такі періоди будуть приведені у відповідність до сплачених внесків.

Однак, відомостей про подання ОСОБА_1 до Калуського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області будь-яких документів, що підтверджували б сплату ним відповідних страхових внесків - немає. Зазначених документів позивачем також не подано і до суду першої інстанції.

Отже наявність належних та допустимих доказів, які б підтвердили право позивача на зарахування до його страхового стажу періоду здійснення підприємницької діяльності з 14.11.1997 по 31.12.1999 не встановлено.

Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, про правомірність дій та рішень Калуського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області в частині відсутності підстав для зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду здійснення підприємницької діяльності з 14.11.1997 по 31.12.2000 та з 01.01.2004 по 31.12.2007 у повному обсязі, та наявність підстав для зарахування періоду роботи ОСОБА_1 з 01.01.2001 по 31.12.2003 року до страхового стажу.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов правомірного висновку про наявність підстав для зарахування періоду роботи ОСОБА_1 з 01.01.2001 по 31.12.2003 року до страхового стажу, однак в резолютивній частині вказаного рішення помилково зазначив про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не зарахування до страхового стажу позивача періоду здійснення підприємницької діяльності з 01.01.2001 по 31.12.2004 та зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу позивача період здійснення підприємницької діяльності з 01.01.2001 по 31.12.2004, у зв`язку з чим резолютивна частина рішення у зазначеній частині підлягає зміні.

Відповідно до ч.4 ст.317 КАС України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Калуського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області задовольнити частково.

Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2019 року у справі №300/74/19 змінити, виклавши абзац другий та третій резолютивної частини у такій редакції.

Визнати протиправною бездіяльність Калуського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (), що полягає у не зарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 ) періоду здійснення підприємницької діяльності з 01.01.2001 по 31.12.2003.

Зобов`язати Калуське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (код ЄДРПОУ - 37824000) зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 ) період здійснення підприємницької діяльності з 01.01.2001 по 31.12.2003 та провести перерахунок призначеної пенсії, починаючи з 02.12.2015 із врахуванням вказаного періоду.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише з підстав, визначених в статті 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Я. С. Попко
судді Р. Б. Хобор
Т. В. Онишкевич
Повне судове рішення складено 28.05.2019.