Справа № 160/2273/19
Суддя: Прудник Сергій Володимирович
Дата ухвалення: 2019-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УХВАЛА
30 травня 2019 р.Справа №160/2273/19

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Прудник Сергій Володимирович, перевіривши заяву про забезпечення позову товариства з обмеженою відповідальністю Дім Буд у справі за позовною заявою товариства з обмеженою відповідальністю Дім Буд до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про визнання незаконною та скасування постанови про накладення штрафу, -
У березні 2019 року ТОВ Дім Буд звернулося до суду із позовною заявою до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області з вимогою щодо визнання незаконною та скасування постанови Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області № ДН5/269/АВ/ТД-ФС/80 від 29 січня 2019 року.
В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що постанова про накладення штрафу вмотивована тим, що в ході інспекційного відвідування встановлено факт використання праці 8 найманих працівників без належного оформлення трудових відносин, а саме: підміну трудових відносин цивільно-правовими, що є порушенням ч. 3 ст. 24 КЗпП України. В акті інспекційного відвідування не встановлено порушень у ТОВ Дім Буд під час виплати винагороди, в частині нарахування утримання, повноти та своєчасності перерахування до бюджету податку з доходів фізичних осіб при виплаті доходів громадянам, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, військового збору. Договори цивільно-правового характеру містять умови щодо оплати результату робіт, а не їх процесу. Більшість працівників, з якими було укладено договори, працевлаштовані на інших підприємствах. За таких обставин постанова підлягає скасуванню, оскільки відповідач діяв не у спосіб передбачений законами та Конституцією України, а відносини, які виникли згідно цивільно-правових договорів є цивільно-правовими відносинами, до яких-х слід застосовувати норми цивільного законодавства, а не трудового.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.03.2019 року позовну залишено без руху та строк для усунення недоліків протягом 10 (десяти) робочих днів, з моменту отримання копії даної ухвали, шляхом надання до суду уточненої позовної заяви з уточненням змісту позовних вимог щодо оскаржуваної постанови або наданням до суду постанови Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про накладення штрафу.
08.04.2019 року ТОВ Дім Буд до канцелярії суду надано клопотання про усунення недоліків позовної заяви.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.04.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду, та відкрито провадження в адміністративній справі.
29.05.2019 року від ТОВ Дім Буд до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла заява про забезпечення позову. Вказана заява вмотивована тим, що 27.03.2019 року, тобто вже після подання адміністративного позову, було відкрите виконавче провадження на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 58733948 від 27.03.2019 року, виданої державним виконавцем Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області Ковальчук Анастасією Олегівною. 26.04.2019 року банківська установа, в якій обслуговується ТОВ Дім Буд повідомило про накладення арешту на грошові кошти позивача в банківських установах в межах виконавчого провадження на підставі постанови державного виконавця про арешт майна. 23.05.2019 року на банківський рахунок ТОВ Дім Буд надійшло 798 796, 02 грн. Таким чином, обов`язок з ПДВ складає 133 333, 67 грн., якій підлягає обов`язковій оплаті до 15 червня 2019 року. Однак, в зв`язку із арештом коштів ТОВ Дім Буд не має можливості здійснити обов`язкові податкові платежі. Дані обставини свідчать про те, що через накладення арешту на всі рахунки позивача товариство не має можливості виконувати зобов`язання, передбачені положеннями п. п. 16.1.6 п. 16.1 ст. 16 Податкового кодексу України, тобто, сплачувати податки. Також, в результаті накладення арешту на рахунки підприємства на підставі оскаржуваної постанови порушується право на отримання заробітної плати працівниками товариства, закріплене нормами Конституції України, Кодексу законів про працю України та Закону України "Про оплату праці". В свою чергу невиконання позивачем своїх зобов`язань перед державним бюджетом щодо сплати податків та працівниками щодо виплати заробітної плати матиме наслідком звернення з позовами до товариства з боку фізичних осіб та контролюючих органів та, відповідно, поставить позивача у ще більш скрутне фінансово-економічне становище.
Відповідно до частини 1 статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України, заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.
Суд вважає за можливе розглянути клопотання позивача про забезпечення позову без повідомлення учасників справи.
Дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, доводи заявленого клопотання, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання про вжиття заходів забезпечення позову з наступних підстав.
Згідно з частиною 1 статті 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
Частиною 1 статті 153 КАС України визначено, що заява про забезпечення позову подається:
1) до подання позовної заяви - до суду, до якого має бути подано позов за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом;
2) одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позов за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом;
3) після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа.
Відповідно до частини 1 статті 151 КАС України позов може бути забезпечено:
1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;
2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;
3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії;
4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;
5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.
Тобто, інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.
Положеннями частини 2 статті 150 КАС України визначено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Ці підстави є оціночними, тому містять небезпеку для застосування заходів забезпечення позову всупереч цілям цієї статті при формальному дотриманні її вимог. Необґрунтоване вжиття таких заходів може призвести до правових ускладнень значно більших, ніж ті, яких вдалося б запобігти; а тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.
Отже, забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи по суті визначених законом заходів з метою створення можливості реального виконання у майбутньому постанови суду, якщо її буде прийнято на користь позивача.
Відповідно частини 6 статті 154 КАС України в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання.
Ухвала про забезпечення позову повинна бути судом вмотивована, а саме із зазначенням:

1) висновків про існування: обставин, що свідчать про істотне ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю до ухвалення рішення у справі.

2) в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача.

При розгляді заяви про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх доводів, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Вказана позиція узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, яка викладена у постановах від 18 жовтня 2018 року у справі №808/2432/18, від 19 грудня 2018 року у справі №826/5523/18 та від 18 січня 2019 року у справі №826/5369/18.

Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України, при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи до забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати прав осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Забезпечення адміністративного позову не є самостійним способом захисту порушеного права та не повинне призводити до вирішення вимог або досягнення іншої мети не пов`язаної з забезпеченням права особи до вирішення справи по суті.

Згідно із вимогами частини 1 статті 77 та частини 1 статті 90 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Наведені заявником обставини, на думку суду, не є обґрунтованими для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову визначеним позивачем шляхом, оскільки матеріали справи не містять об`єктивних доказів існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, неможливості захисту цих прав, свобод та інтересів без вжиття таких заходів.

Посилання на ту обставину, що невжиття заходів забезпечення позову в подальшому може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду не приймає до уваги, оскільки зазначені обставини є припущенням та не підтверджені належними доказами.

З огляду на викладене, суд вважає, що подана заява про забезпечення позову є необґрунтованою та підстави для задоволення заяви про забезпечення позову відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 150-154 Кодексу адміністративного судочинства України суддя, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви про забезпечення позову товариства з обмеженою відповідальністю Дім Буд у справі № 160/2273/19 - відмовити повністю.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С. В. Прудник