Справа № 200/2751/19-а
Суддя: Геращенко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2019-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2019 року справа №200/2751/19-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Геращенка І.В., суддів: Міронової Г.М., Сіваченка І.В.,

секретар судового засідання - Токарева А.Г.,

за участю: представника відповідача Вараксіної І.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 12 квітня 2019 року у справі № 200/2751/19-а (головуючий І інстанції Михайлик А.С., повний текст складений 17 квітня 2019 року у м. Слов`янську Донецької області) за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, в якому просив:

- визнати протиправними дії щодо припинення виплати страхових виплат з 1 січня 2019 року;

- зобов`язати поновити нарахування та виплату страхових виплат, виплатити заборгованість з 1 січня 2019 року (а.с. 3-4).

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 12 квітня 2019 року позов задоволений частково:

- визнано протиправною та скасовано постанову Маріупольського міського відділення Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області від 17.01.2019 року № 0533/22307/22307/11 про припинення ОСОБА_1 страхових виплат з 01.01.2019 року;

- зобов`язано Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області поновити нарахування та виплату ОСОБА_1 страхових виплат і сплатити заборгованість з 01.01.2019 року;

- в задоволенні решти позовних вимог відмовлено;

- рішення суду у межах суми страхових виплат за один місяць допустили до негайного виконання (а.с. 70-73).

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі (а.с. 77-82).

В обґрунтування доводів посилався на те, що позов пред`явлено до неналежного суб`єкта адміністративних правовідносин, який не здійснював призначення та припинення виплат позивачу. Позивачем не надано документів на підтвердження статусу особи, яка має право на виплати згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та статусу внутрішньо переміщеної особи.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Суд апеляційної інстанції заслухав доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, вивчив доводи апеляційної скарги, перевірив їх за матеріалами справи і дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлені такі обставини справи.

Згідно довідки від 30 січня 2017 року № 9835 позивача взято на облік як внутрішньо переміщену особу за фактичним місцем проживання у м. Маріуполі Донецької області (а.с. 8).

ОСОБА_1 має ступінь втрати працездатності 25 %, що підтверджено довідкою МСЕК (а.с. 9).

Через ушкодження здоров`я та часткову втрату працездатності внаслідок нещасного випадку на виробництві позивач взятий на облік, як потерпілий та отримувач страхової виплати, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», перебуває на обліку в Маріупольському міському відділенні Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області.

Постановою Маріупольського міського відділення Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області від 17.01.2019 року № 0533/22307/22307/11 позивачу припинено страхові виплати з 01.01.2019 року через зняття справи потерпілого з обліку у зв`язку зі скасуванням довідки внутрішньо-переміщеної особи (а.с. 45).

Встановлені обставини підтверджені матеріалами справи.

Право громадян України на соціальних захист у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності від нещасного випадку на виробництві встановлено Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23.09.1999 року № 1105-XIV (далі Закон № 1105-XIV).

Згідно ч. 1 ст. 46 Закону № 1105-XIV страхові виплати і надання соціальних послуг припиняються: 1) на весь час проживання потерпілого за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 2) на весь час, протягом якого потерпілий перебуває на державному утриманні, за умови, що частка виплати, яка перевищує вартість такого утримання, надається особам, які перебувають на утриманні потерпілого; 3) якщо з`ясувалося, що виплати призначено на підставі документів, які містять неправдиві відомості. Сума витрат на страхові виплати, отримані застрахованим, стягується в судовому порядку; 4) якщо страховий випадок настав внаслідок навмисного наміру заподіяння собі травми; 5) якщо потерпілий ухиляється від медичної чи професійної реабілітації або не виконує правил, пов`язаних з установленням чи переглядом обставин страхового випадку, або порушує правила поведінки та встановлений для нього режим, що перешкоджає одужанню; 6) в інших випадках, передбачених законодавством.

Відповідно до п. 3 розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1105-XIV особливості надання соціальних послуг та виплати матеріального забезпечення за соціальним страхуванням внутрішньо переміщеним особам (громадянам України, які переселилися з тимчасово окупованої території, території проведення антитерористичної операції або зони надзвичайної ситуації) визначаються Кабінетом Міністрів України.

Згідно ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 4 цього Закону факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

За приписами ст. 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв`язання проблем, пов`язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. Громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина з інвалідністю та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.

Призначення, продовження (відновлення) та припинення страхових виплат внутрішньо переміщеним особам здійснюється на підставі рішення комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, утворених районними державними адміністраціями, виконавчими органами міських, районних у містах рад (далі - Комісії) (п. 1.4 Порядку надання страхових виплат, фінансування витрат на медичну та соціальну допомогу, передбачених загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання для внутрішньо переміщених осіб, затвердженого постановою правління Фонду соціального страхування України від 12.12.2018 року № 27).

Відповідно до абз. 1 п. 1 Постанови КМУ від 5 листопада 2014 року № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, субсидій та пільг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 року № 509.

Згідно з абз. 10 цього пункту припинення або відновлення соціальних виплат проводиться структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад або територіальними органами Пенсійного фонду України згідно з Порядком здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 червня 2016 року № 365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам».

Відповідно до п. 9 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 року № 365 «Про деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», у день прийняття рішення про скасування довідки керівник структурного підрозділу з питань соціального захисту населення припиняє призначені структурним підрозділом з питань соціального захисту населення соціальні виплати такій особі та інформує про прийняте рішення органи, що здійснюють соціальні виплати, які припиняють соціальні виплати такій особі до прийняття остаточного рішення комісією.

Згідно з п. 12 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 року № 365, соціальні виплати припиняються у разі, зокрема, скасування довідки внутрішньо переміщеної особи з підстав, визначених статтею 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб».

Разом із цим, Порядок здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 року № 365, скасований постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 червня 2017 року у справі № 826/12123/16, яка набрала законної сили 04.07.2018 року, а також залишена без змін постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 20 грудня 2018 року. Редакція, зокрема, п.п. 9, 12 вказаного Порядку, що діяла на час його скасування, та редакція цих пунктів, яка діяла на час припинення позивачу страхових виплат, співпадає.

Крім цього, наведеною постановою суду скасовано також абз. 10 п. 1 постанови КМУ від 5 листопада 2014 року № 637 у такій редакції: «поновлення або припинення соціальних виплат здійснюється публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» на підставі рішення комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, утвореної районними, районними у мм. Києві і Севастополі державними адміністраціями, виконавчими органами міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад згідно з Порядком здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 червня 2016 року № 365».

Як вбачається з наведеного, редакція цього пункту станом на час його скасування постановою Окружного адміністративного суду міста Києва відрізняється від редакції, яка діяла станом на час припинення відповідачем страхових виплат позивачу, у той же час, лише у частині визначення особи (органу), який проводить поновлення або припинення соціальних виплат на підставі рішення комісії. При цьому, підставою скасування цього пункту стало не визначення певного органу, а те, що вказаною нормою для ВПО встановлюються ряд додаткових вимог під час проведення процедури призначення (відновлення) соціальних виплат та запроваджено контроль за здійсненням таких виплат, при тому, що ВПО мають користуватись тими ж правами і свободами, що й інші громадяни, які постійно проживають на території України, а дискримінація не допускається.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції щодо відсутності підстав для застосування абз. 10 п. 1 Постанови КМУ від 5 листопада 2014 року № 637 та Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 року № 365.

Згідно зі статтею 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основи соціального захисту.

Закон, який би передбачав право відповідача на припинення позивачу страхових виплат з підстав скасування довідки ВПО, не приймався.

Підзаконні нормативно-правові акти, на які посилається відповідач як підставу припинення страхових виплат, не є законами, а тому, не можуть змінювати в бік звуження права громадян, які встановлено нормативно-правовими актами вищої юридичної сили.

Відповідно до статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.

Стаття 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом.

Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Реалізація позивачем права на вільний вибір місця проживання в України, гарантованого Законом України від 11.12.2003 року № 1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (далі - Закон № 1382-IV) не може позбавляти її права на отримання страхових виплат.

Отримання позивач страхових виплат не може фактично ставитись в залежність від місця проживання особи.

Відповідно до Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» статус внутрішньо переміщеної особи надає особі спеціальні, додаткові права, або «інші права», як це зазначено у ст. 9 Закону, не звужуючи при цьому обсяг конституційних прав та свобод особи. Вказаний Закон встановлює гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб.

Разом з тим реалізація прав позивача протиправно обмежена залежністю від наявності/відсутності довідки внутрішньо переміщеної особи.

За викладеним у рішенні Європейського Суду з прав людини «Пічкур проти України» виплата соціальних платежів сама по собі не може ставити осіб, які проживають у різних країнах, у відносно схоже становище, оскільки будь-яка система соціального забезпечення, включаючи пенсійне забезпечення, у першу чергу створена для забезпечення певних мінімальних стандартів рівня життя осіб, що проживають у відповідній країні, та обслуговування їхніх потреб. Більше того, важко зробити якесь правильне порівняння між пенсіонерами, що проживають у відповідній країні, та тими, які проживають в іншому місці, через низку економічних та соціальних відмінностей, що застосовуються залежно від країни.

Практикою Суду встановлено, що дискримінація означає поводження з особами у різний спосіб, без об`єктивного та розумного обґрунтування, у відносно схожих ситуаціях.

Відмінність у ставленні є дискримінаційною, якщо вона не має об`єктивного та розумного обґрунтування, іншими словами, якщо вона не переслідує легітимну ціль або якщо немає розумного співвідношення між застосованими засобами та переслідуваною ціллю.

Стаття 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції.

За приписами статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Керуючись частиною другою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суд застосовує Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України на відповідача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень покладений обов`язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності.

Таким чином, спірна постанова Маріупольського міського відділення Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області від 17.01.2019 року № 0533/22307/22307/11 про припинення позивачу страхових виплат через скасування довідки ВПО є протиправною.

На підставі викладеного, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції про необхідність застосування положень частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України для ефективного захисту прав позивача шляхом визнання протиправною та скасування постанови від 17.01.2019 № 0533/22307/22307/11 про припинення позивачу страхових виплат з 1 січня 2019 року.

Решта позовних вимог також підлягає задоволенню, оскільки є похідними від вищенаведених.

Посилання апелянта на те, що позов пред`явлено до неналежного суб`єкта адміністративних правовідносин, який не здійснював призначення та припинення виплат позивачу, суд апеляційної інстанції вважає безпідставним, оскільки згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 23.05.2019 року Маріупольське міське відділення Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області, яким прийнято спірне рішення, є відокремленим підрозділом юридичної особи - Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області () (а.с. 103).

Відповідно до ч. 4 ст. 64 Господарського кодексу України підприємство має право створювати філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи, погоджуючи питання про розміщення таких підрозділів підприємства з відповідними органами місцевого самоврядування в установленому законодавством порядку. Такі відокремлені підрозділи не мають статусу юридичної особи і діють на основі положення про них, затвердженого підприємством.

Крім того, суд апеляційної інстанції не бере до уваги посилання відповідача на те, що позивачем не надано документів на підтвердження статусу особи, яка має право на виплати згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», оскільки ОСОБА_1 припинено страхові виплати з інших підстав скасування довідки ВПО.

На підставі викладеного, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції про часткове задоволення позову.

Отже, спір за суттю вимог судом першої інстанції вирішений правильно, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, внаслідок чого відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Керуючись ч. 5 ст. 242, ч. 5 ст. 250, ст. 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. ст. 316, 321, 322, ч. 1 ст. 325, ст. ст. 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 12 квітня 2019 року у справі № 200/2751/19-а за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії - залишити без змін.

Повний текст постанови складений 29 травня 2019 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати прийняття та відповідно до ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до Верхового Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.В. Геращенко

Судді: Г.М. Міронова

І.В. Сіваченко