Справа № 120/1710/19-а
Суддя: Маслоід Олена Степанівна
Дата ухвалення: 2019-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

м. Вінниця

31 травня 2019 р. Справа № 120/1710/19-а

Суддя Вінницького окружного адміністративного суду Маслоід Олена Степанівна розглянувши матеріали позовної заяви:

за позовом: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до: Козятинської міської ради Вінницької області (вул. Героїв Майдану, б. 20, м. Козятин, Вінницька обл., 22100)

за участю третьої особи ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 )

про: визнання протиправним та скасування рішення

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до Козятинської міської ради Вінницької області (далі - відповідач), за участю третьої особи ОСОБА_2 (далі - третя особи) про визнання протиправним та скасування рішення.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначає, що є власником земельної ділянки площею 0,0446 га, яка розташована в АДРЕСА_4 . На цій земельній ділянці розташована будівля, яка також належить позивачеві на праві приватної власності. 12.04.2019 року на 34 сесії 7 скликання відповідача прийнято рішення № 1418-VII «Про укладення з третьою особою договору сервітуту на користування земельною ділянкою 0,0025 га для розміщення тимчасової споруди (кавового стаканчика) та благоустрою прилеглої території, за адресою м. Козятин, вул. Грушевського-Січових Стрільців, терміном на 5 років, без права капітальної забудови». Вказане рішення, на думку позивача, порушує її права як власника земельної ділянки та розташованої на ній будівлі, які безпосередньо примикають до спірної «земельної ділянки», при встановленні малої архітектурної форми «кавового стаканчика» третьою особою. Крім того, це рішення, як вказує позивач, суперечить нормам Цивільного кодексу України, Земельного кодексу України, Закону України «Про оренду землі», Закону України «Про благоустрій населених пунктів», а також порушує норми табл. 3.1 ДБН 360-92** (Планування і забудова міських і сільських поселень). Позивач також зазначає, що земельна ділянка не може бути передана в тому числі, і у сервітутне користування. Більш того, невідомо як і яким чином третя особа являється суб`єктом на вказану земельну ділянку, адже земельний сервітут може бути встановлений лише для задоволення певних потреб, які не можуть бути задоволені іншим шляхом, ніж встановлення сервітуту. Так, третя особа не є власницею або користувачем земельних ділянок, розташованих поблизу цієї земельної ділянки, відносно якої винесено рішення відповідача про укладення договору на встановлення особистого строкового сервітуту, відсутні на ній і об`єкти нерухомості, що перебувають у власності або користуванні третьої особи. Позивач також зазначає, що неодноразово зверталась до міського голови Пузиря О.Д. з проханням продати, надати в оренду чи встановити сервітут щодо вказаної земельної ділянки, проте їй щоразу відмовляли у цьому. За таких обставин, позивач рішення відповідача щодо передачі земельної ділянки на праві сервітуту третій особи вважає протиправним, тому звернулась до суду з даним позовом.

У відповідності до ст. 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суддя після одержання позовної заяви з`ясовує чи подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; позов подано у строк, установлений законом (якщо адміністративний позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); чи немає інших підстав для повернення позовної заяви, залишення її без розгляду або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Ознайомившись з даним позовом, суд дійшов висновку про відмову у відкритті провадження, оскільки поданий адміністративний позов не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, з наступних підстав.

За змістом ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси. Водночас суб`єктивна оцінка порушення права не є абсолютною. В деяких випадках сам законодавець визначає коло осіб, права яких можуть бути порушені внаслідок бездіяльності, вчинення суб`єктом владних повноважень певних дій чи прийняття актів, правомірно обмежуючи право інших осіб на звернення до суду за захистом порушених прав, свобод або інтересів.

Ч. 1 ст. 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

П. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Разом з тим неправильним є поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є суб`єкт владних повноважень, а предметом перегляду - його акт індивідуальної дії. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 року у справі № 495/2176/17 (провадження № 11-245апп18).

З матеріалів справи вбачається, що позивач вважає, що оскаржуваним рішенням відповідача, яким надано право сервітуту третій особі, порушено її права як власника (тобто право власності), крім цього, позивач самостійно претендує на спірну земельну ділянку.

Фактичною підставою звернення позивача із позовом до суду стало невирішене право власності осіб на спірну земельну ділянку.

Адміністративний суд не має можливості у межах вирішення адміністративної справи вирішити питання належності права власності осіб на спірну земельну ділянку та надання права сервітуту.

За таких осбатвин, предметом цієї позовної заяви є спір про право власності та сервітуту.

У відповідності до вимог ст. 1 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ч. 3 ст. 26 ЦК України фізична особа здатна мати усі майнові права, що встановлені цим Кодексом, іншим законом.

Ст. 41 Конституції України закріплює право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Суд звертає увагу, що позивач звернулась до адміністративного суду за захистом свого цивільного майнового права.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

З наведеного вбачається, що спірні правовідносини не є публічно-правовим спором у розумінні КАС України, а позовні вимоги у зазначеній справі спрямовані на захист цивільного майнового права позивача.

Варто відзначити, що Верховний Суд України в судових рішеннях від 11.11.2014 року у справі № 21-493а14 та від 09.12.2014 року у справі № 21-308а14 із посиланням на положення ст. 2 та 5 Земельного кодексу України зазначив, що орган місцевого самоврядування при здійсненні повноважень власника землі є рівноправним суб`єктом земельних відносин та при розпорядженні земельними ділянками є вільним у виборі суб`єкта щодо надання земельної ділянки. Позов, предметом якого є перевірка правильності формування волі однієї зі сторін стосовно розпорядження землею та передачі відповідних прав щодо неї, не може бути розглянуто за правилами КАС України.

Висновок Верховного Суду України, викладений у наведених постановах, фактично зводиться до того, що органи місцевого самоврядування у відносинах розпорядження землями комунальної власності є суб`єктами цивільного права і не здійснюють у цих правовідносинах владних управлінських функцій.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Ч. 6 ст. 170 КАС України передбачено, що у разі відмови у відкритті провадження в адміністративній справі з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд такої справи.

При чому, згідно ч. 5 ст. 170 КАС України повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

За таких обставин, суд дійшов висновку про необхідність відмовити у відкритті провадження у вказаній адміністративній справі. З огляду на суб`єктний склад сторін саме по даній справі, позивачеві необхідно звернутись за захистом свого майнового права у порядку цивільного судочинства.

Керуючись Конституцією України, Цивільним кодексом України, ст. ст. 2, 4, 19, 170, 248, 256, 262, 293, 294, 295 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Козятинської міської ради Вінницької області, за участю третьої особи ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення.

Копію ухвали разом із позовною заявою та доданими до неї матеріалами повернути особі, яка подала позовну заяву.

Повторне звернення до адміністративного суду з тією самою позовною заявою не допускається.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Маслоід Олена Степанівна