Справа № 120/1224/19-а
Суддя: Сало Павло Ігорович
Дата ухвалення: 2019-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

22 травня 2019 р. Справа № 120/1224/19-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Сала П.І.,

за участю

секретаря судового засідання Кулика В.В.

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача Кухрівського О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

09.04.2019 ОСОБА_1 звернувся до суду з позов про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області за №№ та від 06.03.2019 про збільшення позивачу грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 379678,08 грн, в тому числі штрафні (фінансові) санкції в сумі 75935,62 грн, та з військового збору на загальну суму 28532,95 грн, в тому числі 5706,59 грн за штрафними (фінансовими) санкціями.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що підставою для прийняття оспорюваних рішень стали висновки документальної позапланової невиїзної перевірки щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати позивачем ПДФО і військового збору з доходів, отриманих ним як додаткове благо при взаємовідносинах з АТ «УкрСиббанк» за період з 01.01.2015 до 31.12.2015. Як зазначає позивач, 27.08.2007 між ним та АТ «УкрСиббанк» дійсно був укладений договір № 0 про надання споживчого кредиту на придбання житла в сумі 180000 доларів США, що становило еквівалент 909000,00 грн по офіційному курсу НБУ на день укладання договору. Листом № 31-4-1-7/294 від 13.10.2015 кредитор АТ «УкрСиббанк» повідомив позивача про акційну пропозицію, відповідно до якої у випадку сплати позивачем кредитної заборгованості в сумі 70013 доларів США, банк анулює залишок боргу. Позивач погодився на вказану пропозицію, у зв`язку чим 15.10.2015 відбулося прощення основної суми боргу (кредиту) в сумі 70012,18 доларів США, що становило 1353575,18 грн за офіційним курсом НБУ. Водночас банківська установа подала до контролюючого органу податковий розрахунок за формою № 1-ДФ, в якій відобразила всю суму прощеної заборгованості. Це стало підставою для проведення відповідачем перевірки та прийняття рішень про донарахування позивачу грошових зобов`язань з ПДФО та військового збору. Водночас, на думку позивача, при цьому було не правильно обчислено суму додаткового блага, що підлягає включенню до суми загального річного оподатковуваного доходу. Зокрема, як зазначає позивач, відповідач не взяв до уваги вимоги пункту 8 підрозділу 1 розділу XX Податкового кодексу України, внаслідок чого істотно завищив базу оподаткування та, відповідно, суми ПДФО та військового збору, що підлягають сплаті. Відтак просить визнати протиправними та скасування оспорювані податкові повідомлення-рішення.

Ухвалою суду від 12.04.2019 відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

06.05.2019 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Вказує на те, що Головним управлінням Державної фіскальної служби у Вінницькій області проведено документальну позапланову невиїзну перевірку позивача щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати ПДФО і військового збору з доходів, отриманих як додаткове благо при взаємовідносинах з АТ «УкрСиббанк». За результатами перевірки виявлено, що в порушення вимог пп. «д» п.п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164, п. 177.11 ст. 177 ПК України позивач не подав податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2015 рік та не відобразив дохід, отриманий як додаткове благо за ознакою « 126», в сумі 1521757,31 грн. У зв`язку з цим були прийнятті податкові повідомлення-рішення за №№ та від 06.03.2019 про збільшення позивачу грошового зобов`язання з ПДФО на загальну суму 379678,08 грн та з військового збору на загальну суму 28532,95 грн.

В судовому засіданні представник позивача повністю підтримав заявлені позовні вимоги та надав пояснення згідно з наведеними у позовній заяві обґрунтуваннями. При вирішенні справи просить суд взяти до уваги те, що не належить до додаткового блага сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, що станом на 01.01.2014 не була погашена, визначена за офіційним курсом НБУ на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом НБУ станом на 1 січня 2014 року, а також сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Натомість відповідач перевірку позивача провів поверхнево та при наданні висновків керувався лише податковою звітністю форми № 1-ДФ. Як наслідок, до складу оподатковуваного доходу позивача було включено всю суму прощеного боргу, в тому числі суми, що відповідно до пункту 8 підрозділу 1 розділу XX Податкового кодексу України не вважаються додатковим благом.

Представник відповідача в судовому засіданні позов заперечив та пояснив, що позивач занизив грошові зобов`язання з ПДФО та військового збору, оскільки не подав податкової декларації за 2015 рік та не показав суму доходу в розмірі 1521757,31 грн, отриманого від АТ «Укрсиббанк» як додаткове благо у вигляді прощення основної суми боргу (кредиту). Просить врахувати, що на запит податкового органу про надання інформації та її документального підтвердження АТ «Укрсиббанк» підтвердив відомості, відображені у звітності форми № 1-ДФ.

Заслухавши пояснення сторін та оцінивши наявні у справі докази, суд доходить до переконання, що заявлені позовні вимоги належить задовольнити повністю.

Встановлено, що 27.08.2007 між позивачем та АТ «УкрСиббанк» було укладено договір № 0 про надання споживчого кредиту на придбання житла. Згідно з умовами цього договору банк зобов`язується надати позивачу кредитні кошти в сумі 180000 доларів США, що становило еквівалент 909000,00 грн за курсом НБУ на день укладання договору. Водночас позивач зобов`язується прийняти вказані кошти та повернути їх банку в порядку та на умовах, визначних в договорі, не пізніше 25.08.2028.

Листом № 30-5/603 від 13.10.2015 АТ «УкрСиббанк» повідомило позивача про те, що відповідно до умов акції згідно з протоколом № 13/15 від 06.07.2015 банк анулює залишок заборгованості за кредитним договором та надасть необхідні документи для зняття обтяження з предмету іпотеки у випадку погашення позивачем кредитної заборгованості в розмірі 70013 доларів США.

15.10.2015 позивач сплатив на користь банку вказані кошти, що станом на дату платежу становило 1535580,01 грн.

Відповідно до повідомлення АТ «УкрСиббанк» № 31-4-1-7/294 від 15.10.2015 банк інформував позивача, як платника податку, про прийняття рішення щодо прощення (анулювання) кредитної заборгованості сумі 70012 доларів США, що становить 1535575,18 грн по курсу НБУ станом на 15.10.2015. Окрім цього, банк повідомив позивача, що згідно з пп. «д» 164.2.17, п. 164.2 ст. 164 ПК України анульована сума заборгованості за основним боргом (кредитом) є доходом позивача, отриманим як додаткове благо, а тому йому необхідно самостійно сплатити ПДФО з такого доходу та відобразити його у річній декларації з ПДФО, а також сплатити військовий збір відповідно до пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України.

Як видно з довідки АТ «УкрСиббанк» № 32-59/09-03 від 19.10.2015, позивач виконав свої зобов`язання по кредитному договору № 0 від 27.08.2007 в сумі 180000 доларів США. Крім того, згідно з довідкою банку № 16-57-6/07-5 від 21.06.2016 загальна сума платежів позивача, як позичальника, становить 253202,17 доларів США.

Також судом встановлено, що на підставі пп. 78.1.2 п. 78.1 ст. 78 ст. 79 ПК України та наказу № 7571 від 07.12.2018 посадовими особами ГУ ДФС у Вінницькій області було проведено позапланову документальну невиїзну перевірку позивача ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору з доходів, отриманих у 2015 році як додаткове благо при взаємовідносинах з АТ «УкрСиббанк».

За результатами перевірки складено акт № 377/1305/ від 07.02.2019, яким зафіксовано порушення позивачем:

- абзацу «д» п.п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164, п. 167.1 ст. 167 ПК України, внаслідок чого донараховано податок на доходи фізичних осіб за 2015 рік на загальну суму 303742,46 грн;

- п.п. 1.2, 1.3 п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України, внаслідок чого донараховано військовий збір за 2015 рік на загальну суму 22826,36 грн.

Висновки акта перевірки ґрунтуються на тому, що у 2015 році позивач отримав дохід у вигляді додаткового блага в сумі 1521757,31 грн, що підтверджується інформацією, наданою АТ «УкрСиббанк» в податковому розрахунку за формою № 1ДФ про суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб за ознакою « 126» - дохід, отриманий платником податку як додаткове благо. Разом з тим, вказаний дохід позивач не задекларував та не сплатив до бюджету відповідні суми ПДФО та військового збору.

Відтак 06.03.2019 відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення за №№ та про збільшення позивачу грошового зобов`язання з ПДФО на загальну суму 379678,08 грн, в тому числі штрафні (фінансові) санкції в сумі 75935,62 грн, та з військового збору на загальну суму 28532,95 грн, в тому числі 5706,59 грн за штрафними (фінансовими) санкціями.

Не погоджуючись із вказаними рішеннями, позивач звернувся до адміністративного суду з позовом про їх скасування.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд керується такими мотивами.

Згідно з п.п. 163.1.1, 163.1.2 п. 163.1 ст. 163 ПК України (тут і надалі у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання).

Відповідно до абзаців другого, третього пункту 164.1 статті 164 ПК України загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду. У разі використання права на податкову знижку базою оподаткування є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається шляхом зменшення загального оподатковуваного доходу з урахуванням пункту 164.6 цієї статті на суми податкової знижки такого звітного року.

За визначеннями, наведеними у підпунктах 14.1.54, 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 ПК України, дохід з джерелом їх походження з України - це будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні; додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Згідно з п.п. «д» п.п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених ст. 165 цього Кодексу), у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом..

В силу вимог п. 167.1 ст. 167 ПК України ставка податку становить 15 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2-167.6 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами, якщо база оподаткування для місячного оподатковуваного доходу не перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного податкового року.

Законом України від 9 квітня 2015 № 321-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо кредитних зобов`язань» підрозділ 1 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України доповнено пунктом 8 такого змісту: «Не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року, а також сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Норми цього пункту застосовуються до фінансових кредитів в іноземній валюті, не погашених до 1 січня 2014 року. Дія абзацу першого цього пункту поширюється на операції з прощення (анулювання) кредитором боржникові заборгованості за фінансовим кредитом в іноземній валюті, що здійснювалися починаючи з 1 січня 2015 року.

Дія абзацу першого цього пункту поширюється на операції з прощення (анулювання) кредитором боржникові заборгованості за фінансовим кредитом в іноземній валюті, що здійснювалися починаючи з 1 січня 2015 року».

Судом встановлено, що взаємовідносини позивача з АТ «УкрСиббанк» по кредитному договору від 27.08.2007 припинились 15.10.2015 після прийняття банком, як кредитором, рішення про анулювання позивачу кредитної заборгованості в сумі 70012,18 доларів США. На дату прощення боргу в гривневому еквіваленті це становило 1353575,18 грн за курсом НБУ. Саме з цієї суми доходу відповідач визначив грошові зобов`язання позивача з ПДФО на загальну суму 379678,08 грн та з військового збору на загальну суму 28532,95 грн.

Однак при цьому відповідач безпідставно не застосував положення пункту 8 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового кодексу України та не врахував, що до додаткового блага платника податків не включається сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, що станом на 01.01.2014 не була погашена, визначена за офіційним курсом НБУ на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом НБУ станом на 1 січня 2014 року.

Таким чином, при анулюванні (прощенні) суми основного боргу, що виникла до 01.01.2014 і не була погашена до цієї дати, базою оподаткування податком з доходів фізичних осіб є додаткове благо платника податку, до якого належить сума основного боргу платника податку за фінансовим кредитом в іноземній валюті (сума боргу за тілом кредиту), яка не погашена до 1 січня 2014 року та яка перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року, яка прощена за самостійним рішенням кредитора, за мінусом різниці між сумою такого основного боргу в іноземній валюті, що визначається за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 01.01.2014.

Відтак, з метою правильного визначення бази оподаткування та, відповідно, сум грошового зобов`язання, що підлягають сплаті позивачем у зв`язку з отриманням доходу у вигляді додаткового блага, контролюючий орган повинен був перевірити отриману податкову інформацію та з`ясувати, зокрема, чи мав позивач суму основного боргу за кредитом перед банком, із неї яка сума основного боргу перед банком не була погашена позивачем станом на 01.01.2014; яка сума основного боргу анульована (прощена) банком, із неї яка сума анульованого (прощеного) основного боргу, що не була погашена позивачем станом на 01.01.2014; еквівалент анульованої (прощеної) у доларах США суми основного боргу у гривнях на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню за офіційним курсом НБУ, із неї: еквівалент анульованої (прощеної) у доларах США суми основного боргу у гривнях, що не була погашена позивачем станом на 01.01.2014, на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та еквівалент анульованої (прощеної) у доларах США суми основного боргу у гривнях, що не була погашена позивачем станом на 01.01.2014; різниця між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом НБУ на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом НБУ станом на 1 січня 2014 року.

Разом з тим, під час проведення перевірки відповідач керувався виключно податковим розрахунком за формою № 1-ДФ і, отримавши відмову АТ «УкрСиббанк» у наданні податкової інформації та її документального підтвердження щодо взаємовідносин банку з позивачем, жодних інших заходів для з`ясування вищезазначених питань не вжив, хоча це мало істотне значення для надання правильних висновків за результатами перевірки.

Як наслідок, до складу загального річного оподатковуваного доходу позивача за 2015 рік було включено всю суму прощеного боргу, в тому числі суми, що відповідно до пункту 8 підрозділу 1 розділу XX Податкового кодексу України не вважаються додатковим благом. Відповідно, суми грошових зобов`язань позивача з ПДФО та військового збору були визначені помилково та істотно завищені.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх рішень та дій і докази, надані позивачем, суд приходить до переконання, що оспорювані податкові повідомлення-рішення прийняті відповідачем без дотримання вимог чинного законодавства України та порушують майнові права та інтереси позивача, захищені статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Відтак позовні вимоги про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 06.03.2019 за №№ та належить задовольнити повністю.

Водночас суд зауважує, що повноваження щодо визначення суми грошових зобов`язань та застосування штрафних (фінансових) санкцій за порушення норм законів з питань оподаткування або іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, є дискреційним повноваженням таких контролюючих органів. Адміністративний суд у справах щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності рішення передбаченим у законі критеріям, не повинен підміняти контролюючий орган та перебирати на себе його повноваження щодо нарахування платнику податків грошових зобов`язань та штрафних санкцій в інших розмірах.

До того ж, у спірних правовідносинах визначення об`єкту оподаткування та сум грошових зобов`язань, що підлягають сплаті позивачем, потребують складних арифметичних та методологічних розрахунків, що додатково вказує на неможливість часткового скасування оспорюваних податкових повідомлень-рішень.

У зв`язку із задоволенням позову, відповідно до ст. 139 КАС України судові витрати позивача на сплату судового збору у розмірі 4082,12 грн підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 72, 77, 90, 139, 242, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області за №№ та від 06 березня 2019 року.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) сплачений при зверненні до суду судовий збір в розмірі 4082,12 грн (чотири тисячі вісімдесят дві гривні 12 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області (, місцезнаходження юридичної особи: вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21100).

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Інформація про учасників справи:

1) позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 );

2) представник позивача: адвокат Опанасюк Павло Павлович (адреса здійснення адвокатської діяльності: вул. Келецька, 53, офіс 430, м. Вінниця, 21027);

3) відповідач: Головне управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області (, місцезнаходження юридичної особи: Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21100).

Повне судове рішення складено та підписано суддею 27.05.2019.

Суддя Сало Павло Ігорович