Справа № 400/3216/18
Суддя: Шеметенко Л.П.
Дата ухвалення: 2019-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2019 р.м. ОдесаСправа № 400/3216/18
Головуючий в І інстанції: Мороз А.О.
Дата та місце ухвалення рішення: 11.02.2019 р. м. Миколаїв

П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Шеметенко Л.П.

судді Стас Л.В.

судді Турецької І.О.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі апеляційну скаргу Інгульського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2019 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Інгульського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва про зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до Інгульського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області, в якому позивач просив суд: зобов`язати відповідача зарахувати до стажу позивача період його військової служби з 05.08.1975 року по 01.02.1993 року у пільговому обчисленні загальним строком 26 років 10 місяців та 29 днів та провести з 11.02.2018 року перерахунок і виплату пенсії за віком враховуючи фактично сплачені суми коштів.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2019 року позов задоволено. Зобов`язано Інгульське об`єднане управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області зарахувати до стажу ОСОБА_1 період військової служби з 05.08.1975 року по 01.02.1993 року у пільговому обчисленні загальним строком 26 років 10 місяців та 29 днів та провести з 11.02.2018 року перерахунок і виплату пенсії за віком враховуючи фактично сплачені суми коштів.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 05 березня 2019 року внесено виправлення у текст рішення від 11.02.2019 року у справі № 400/3216/18, а саме замість дати переведення позивача на пенсію за віком « 11.02.2018 р.» зазначено « 14.02.2018 р.» та внесено виправлення у другий пункт резолютивної частини рішення і викладено його в наступній редакції: «Зобов`язати Інгульське об`єднане управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області зарахувати до стажу ОСОБА_1 період військової служби з 05.08.1975 р. по 01.02.1993 р. у пільговому обчисленні загальним строком 26 років 10 місяців та 29 днів та провести з 14.02.2018 року перерахунок і виплату пенсії за віком враховуючи фактично сплачені суми коштів.».

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову, наголошуючи на неповному з`ясуванні судом першої інстанції всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, та порушення норм матеріального права.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, яким передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Вислухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач з 28.02.1993 року перебував на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Миколаївській області та отримував пенсію за вислугою років, як військовослужбовець.

З 14.02.2018 року позивач перебуває на обліку в Інгульському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду м. Миколаєва Миколаївської області та отримує пенсію за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

В трудовій книжці позивача зазначено, що у період з 05.08.1975 року по 01.02.1993 року він проходив військову службу у Збройних Силах.

Згідно довідки Миколаївського обласного військового комісаріату від 08.10.2018 року № 12/6259, вислуга років позивача на день звільнення з військової служби становить 26 років 10 місяців 29 днів, з яких 16 років 05 місяців 26 днів у календарному обчисленні і 10 років 05 місяців 3 дні в пільговому обчисленні.

Однак, відповідач при призначенні позивачу пенсії за віком згідно із Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» врахував військову службу в календарному обчисленні 16 років 05 місяців 26 днів.

Не погоджуючись із такими діями відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що згідно виписки із наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 41 від 31.01.1993 року позивач на час звільнення мав пільгову вислугу років «один за півтора» за службу у віддаленій місцевості с. Видяєво Мурманської області та пільгову вислугу років «один за два» за службу на ПЛ с СЕУ. Також, суд першої інстанції зазначив, що наявність у позивача вислуги років на день звільнення 26 років 10 місяців 29 днів підтверджено довідкою ІНФОРМАЦІЯ_1 від 08.10.2018 року № 12/6259. Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач протиправно не врахував період військової служби позивача з 05.08.1975 року по 01.02.1993 року у пільговому обчисленні загальним строків 26 років 10 місяців 29 днів.

Колегія суддів частково погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на викладене.

Відповідно до п. 5 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування» період роботи до 01 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 01 січня 1991 року.

Пільгове обчислення страхового стажу застосовується для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та на яких поширювалися пільги, передбачені для працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, відповідно до Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10 лютого 1960 року №148 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26 вересня 1967 року «Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі».

Пільгове обчислення страхового стажу провадиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами.

Перелік районів Крайньої Півночі і місцевостей, прирівняних до районів Крайньої Півночі, на яких розповсюджується дія Указів Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року і від 26 вересня 1967 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», визначений постановою Ради Міністрів СРСР № 1029 від 10 листопада 1967 року.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, згідно виписки із наказу командира військової частини 20413 № 41 від 31.01.1993 року позивач на час звільнення мав пільгову вислугу років «один за півтора» за службу у віддаленій місцевості с. Видяєво Мурманської області та пільгову вислугу років «один за два» за службу на ПЛ с СЕУ.

Крім того, як вірно зазначено судом першої інстанції, наявність у позивача вислуги років на день звільнення 26 років 10 місяців 29 днів підтверджено довідкою Миколаївського обласного військового комісаріату від 08.10.2018 року № 12/6259.

Наявність у позивача вказаного періоду стажу, а так само право позивача на пільгове обчислення наведеного стажу, порядок такого обчислення, кількість років стажу, про що зазначено у наведених виписки та довідки, жодним чином не заперечується відповідачем.

Тобто, між сторонами не існує спору щодо пільгового обчислення наведеного періоду служби позивача.

Поряд з цим, відмовляючи позивачу у зарахуванні вказаного періоду служби у наведеному пільговому обчисленні, відповідач вказує на те, що такий період служби позивача був зарахований у пільговому обчисленні при призначенні йому пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Водночас, відповідач вказує, що позивач перейшов на пенсію за віком, а тому підстав для врахування вказаного періоду у пільговому обчисленні не має, оскільки це не передбачено Законом України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування».

Проте, такий висновок відповідача спростовується змістом п. 5 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування», яким передбачено, що період роботи до 01 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 01 січня 1991 року.

В наявній в матеріалах справи виписки із наказу командира військової частини 20413 № 41 від 31.01.1993 року чітко вказано, що позивач на час звільнення мав пільгову вислугу років «один за півтора» за службу у віддаленій місцевості с. Видяєво Мурманської області та пільгову вислугу років «один за два» за службу на ПЛ с СЕУ.

При цьому, у вказаному наказі зазначено підстави для врахування наведеного стажу у пільговому обчисленні згідно законодавства, що діяло до 01 січня 1991 року, що цілком відповідає наведеним вимогам п. 5 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування».

Таким чином, з огляду на встановлені обставини справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що дії відповідача щодо неврахування при призначені позивачу пенсії за віком стажу роботи позивача в спірний період в пільговому обчисленні є протиправними.

Поряд з цим, вирішуючи спірне питання, судом першої інстанції помилково не застосовані наслідки пропуску позивачем строку звернення із заявленим позовом.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Предметом розгляду даної справи є питання зарахування до стажу позивача періоду його служби в пільговому обчисленні та перерахунок пенсії з лютого 2018 року, нарахування та виплату якої, на думку позивачу, було здійснено відповідачем у меншому розмірі, ніж то передбачено законом.

Водночас, з даним позовом позивач звернувся лише 26.12.2018 року, тобто, з пропуском строку звернення до суду.

При цьому, позивач не заперечує, що пенсія ним отримувалась у відповідні місяці її виплати, а тому відповідно він був обізнаний з розміром виплаченої йому пенсії, що спростовує доводи позивача про те, що про порушення своїх прав він дізнався лише з листа відповідача від 11.12.2018 року.

Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду. Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Позивачем не наводиться та зі змісту позовної заяви не вбачається будь-яких причин, які б об`єктивно та непереборно перешкоджали йому своєчасно звернутись до суду.

Згідно ч. 1 ст. 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, якщо з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що заявлений адміністративний позов в частині вимог за період з 11.02.2018 року по 25.06.2018 року має бути залишено без розгляду.

Враховуючи викладені обставини та з огляду на наведені положення законодавства, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, судове рішення в частині вирішення позову за період з 11.02.2018 року по 25.06.2018 року підлягає скасуванню із залишенням без розгляду заявленого позову у цій частині вимог, а в іншій частині без змін.

Одночасно колегія суддів вважає можливим зазначити, що за ознаками, визначеними пунктом 20 частини 1 статті 4 КАС України, дана справа віднесена до категорії справ незначної складності в розумінні частини 6 статті 12 КАС України.

Обставини, які є критерієм для віднесення справи до категорії таких, які підлягають розгляду за правилами загального позовного провадження у розумінні частин 3 та 4 статті 12 КАС України, а також випадки, які б виключали можливість застосування положень пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України, відсутні.

З огляду на викладене, колегія суддів зазначає, що постанова оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Керуючись ст.ст. 123, 240, 241, 243, 250, 311, 315, 316, 319, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Інгульського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва задовольнити частково.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2019 року в частині вирішення позову ОСОБА_1 до Інгульського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва про зобов`язання вчинити певні дії за період за період з 11.02.2018 року по 25.06.2018 року скасувати.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Інгульського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва про зобов`язання вчинити певні дії за період за період з 11.02.2018 року по 25.06.2018 року залишити без розгляду.

В іншій частині рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судове рішення складено у повному обсязі 30.05.2019 р.

Суддя-доповідач: Л.П. Шеметенко

Суддя: Л.В. Стас

Суддя: І.О. Турецька