Справа № 620/1037/19
Суддя: Скалозуб Ю.О.
Дата ухвалення: 2019-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2019 року Чернігів Справа № 620/1037/19

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Скалозуба Ю.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників адміністративну справу

за позовомПублічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та кредит"
доГоловного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області
проскасування вимоги та рішення,
У С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» (надалі також ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», позивач) звернулось до суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області (надалі також ГУ ДФС у Чернігівській області) про скасування податкової вимоги № 697-17 від 13.03.2019 та рішення № 125 від 13.03.2019 про опис майна у податкову заставу.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що податкова вимога та рішення про опис майна в податкову заставу не гуртуються на нормах чинного законодавства. Нарахування та декларування податків і зборів банками в стані ліквідації проводиться згідно з вимогами Податкового кодексу України, а питання погашення податкових зобов`язань, стягнення податкового боргу або штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) регулюються виключно Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Відповідач у встановлений судом строк направив на адресу суду відзив на позов, в якому зазначив, що з позовними вимогами не погоджується, в їх задоволенні просить відмовити в повному обсязі та зазначає, що за даними інтегрованих карток платника, що ведуться органами ДФС, станом на 12.03.2019 заборгованість по платежах до бюджету ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» становила 7175,01 грн. Заборгованість виникла внаслідок несплати податкового зобов`язання по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений юридичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості (18010400), визначеного платником самостійно в сумі 6433,27 грн та пені за несвоєчасну сплату в сумі 741,74 грн. В зв`язку з наявністю заборгованості по платежах до бюджету та відповідно до ст. 59 Податкового кодексу України, наказу Міністерства фінансів України від 30.06.2017 року № 610 « Про затвердження порядку направлення контролюючими органами податкових вимог платникам податку», платнику було сформовано та направлено податкову вимогу від 13.03.2019 №697-17 на загальну суму 7175,01 грн та відповідно до ст. 89 ПК України прийнято рішення про опис майна в податкову заставу від 13.03.2019 року №125. Враховуючи викладене та те, що станом на 02.05.2019 за даними ІКП залишається непогашена заборгованість по податку на нерухоме майно у сумі 7175,01 грн, підстави для відкликання податкової вимоги від 13.03.2019 № 697-17 та скасування рішення про опис майна у податкову заставу від 13.03.2019 року № 125 відсутні.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 15.04.2019 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративний справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи та проведення судового засідання.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Постановою Правління Національного банку України від 17.09.2015 № 612 відповідно до ст. 76 Закону України «Про банки і банківську діяльність» Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» визнано неплатоспроможним.

На підставі рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 17.09.2015 № 171 «Про запровадження тимчасової адміністрації в АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку» в АТ «Банк «Фінанси та Кредит» було запроваджено тимчасову адміністрацію.

Постановою Правління Національного банку України від 17.12.2015 № 898 відповідно до ст. 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банківську ліцензію публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» відкликано та прийнято рішення про ліквідацію банку.

Відповідно до Постанови виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб «Про початок процедури ліквідації AT «Банк «Фінанси та Кредит» та делегування повноважень ліквідатора банку» від 18.12.2015 № 230 розпочато процедуру ліквідації банку строком з 18.12.2015 по 17.12.2017.

23 грудня 2015 року в газеті «Голос України» №242 (6246) опубліковано інформацію про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку, призначення Уповноваженої особи Фонду та відшкодування коштів вкладникам AT «Банк «Фінанси та Кредит», крім того зазначено, що вимоги кредиторів прийматимуться протягом 30 днів з дня опублікування даного оголошення за адресою: 04050, м. Київ, вул. Артема, 60. Цього дня інформацію про ліквідацію Банку було розміщено на офіційному сайті Фонду за адресою: www.fg.gov.ua.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб «Про продовження строків здійснення процедури ліквідації AT «Банк «Фінанси та Кредит» та делегування повноважень ліквідатора» від 28.12.2017 № 5175 строки здійснення процедури ліквідації AT «Банк «Фінанси та Кредит» продовжено на два роки по 17.12.2019 включно.

22.03.2019 позивачем отримано податкову вимогу ГУ ДФС у Чернігівській області від 13.03.2019 №697-17 про сплату податкового боргу в сумі 7175,01 грн, з яких 6433,27 грн основного боргу по сплаті податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачуваного юридичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості (Код класифікації доходів бюджету 18010400) та 741,74 грн пені.

Разом з податковою вимогою позивач отримав рішення ГУ ДФС у Чернігівській області №125 від 13.03.2019 про опис майна у податкову заставу.

Вважаючи зазначені податкову вимогу та рішення протиправними позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

Надаючи нормативно-правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.

Правові засади та порядок ліквідації банку визначені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон № 4452-VI). Зазначений закон є спеціальним відносно даних правовідносин та встановлює окремий порядок задоволення вимог вкладників та кредиторів банку.

Частиною 2 статті 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що з дня початку процедури ліквідації банку:

1) припиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів)) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Якщо в банку, що ліквідується, здійснювалася тимчасова адміністрація, з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку тимчасова адміністрація банку припиняється. Керівники банку звільняються з роботи у зв`язку з ліквідацією банку;

2) банківська діяльність банку завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси;

3) строк виконання всіх грошових зобов`язань банку та зобов`язання щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів) вважається таким, що настав;

7) втрачають чинність публічні обтяження чи обмеження на розпорядження (у тому числі арешти) будь-яким майном (коштами) банку. Накладення нових обтяжень чи обмежень на майно банку не допускається.

Відповідно до ч. З ст. 46 Закону № 4452-VI під-час здійснення ліквідації у банку не виникає жодних додаткових зобов`язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), крім витрат, безпосередньо пов`язаних із здійсненням ліквідаційної процедури.

Вимоги за зобов`язаннями банку зі сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), що виникли під час проведення ліквідації, можуть пред`являтися тільки в межах ліквідаційної процедури та погашаються у сьому чергу відповідно до статті 52 цього Закону.

До витрат, безпосередньо пов`язаних із здійсненням ліквідаційної процедури, належать витрати щодо сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Таким чином, грошові зобов`язання зі сплати податкових платежів, починаючи з 17.12.2015 і до дати їх фіксування податковим органом, можуть бути включені АТ «Банк «Фінанси та Кредит» до сьомої черги акцептованих вимог кредиторів тільки на підставі письмової заяви відповідного податкового органу.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами.

Пунктом 1.3 ст. 1 Податкового кодексу України встановлено, що цей Кодекс не регулює питання погашення податкових зобов`язань або стягнення податкового боргу з осіб, на яких поширюються судові процедури, визначені Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», з банків, на які поширюються норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», та погашення зобов`язань зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, зборів на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій.

Отже, нарахування та декларування податків і зборів банками в стані ліквідації проводиться згідно з вимогами Податкового кодексу України, а питання погашення податкових зобов`язань, стягнення податкового боргу або штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) регулюються виключно Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

З огляду на матеріали справи позивачем було самостійно визначено суму заборгованості зі сплати податку на нерухоме майно в поданих податкових деклараціях станом на 12.03.2019 в сумі 6096,09 грн.

При цьому, заборгованість зі сплати податку на нерухоме майно за третій квартал 2015 року в розмірі 575,82 грн, яка виникла до початку процедури ліквідації (17.12.2015 року) вважається погашеною, в силу положень ч. 1 ст. 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», оскільки відповідач не заявив кредиторські вимоги у встановлений тридцяти денний термін.

Таким чином, розмір узгодженого податкового зобов`язання зі сплати податку на нерухоме майно, відмінного від земельної ділянки складає 5520,27 грн, (6096,09 грн. - 575,82грн. = 5520,27грн.) в силу положень пункту 54.1 статті 54 ПК України, в якому зазначено, що платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Відповідно до пункту 4.1.153 статті 14 Податкового кодексу, податкова вимога - письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу.

Податковий борг в розумінні підпункту 14.1.175. пункту 41.1 статті 14 ПК України, сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ст. 57.1 ПК України платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 57.3. ПК України визначено, що у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

За змістом підпункту 2.1, 2.2, 2.3 Порядку направлення органами доходів і зборів податкових вимог платникам податків, затвердженого Міндоходів України від 10.10.2013 р., № 576, податкова вимога формується органами доходів і зборів за місцем обліку платника податків. Податкова вимога формується, якщо: платник податків не сплатив суми податкового зобов`язання, зазначеної в поданій ним податковій декларації, у встановлені Кодексом строки; платник податків не сплатив узгодженої суми грошового зобов`язання, визначеної в податковому повідомленні-рішенні, у встановлені законом строки; платник збору не сплатив узгодженої суми збору за провадження деяких видів підприємницької діяльності у встановлені строки; платник єдиного податку першої або другої групи не сплатив суми авансового внеску у встановлені строки. Протягом строків оскарження суми грошових зобов`язань, визначених Кодексом, податкова вимога з податку, що оскаржується, не надсилається.

При цьому, статтею 59 Податкового кодексу визначено, що у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Податкове повідомлення-рішення - письмове повідомлення контролюючого органу (рішення) про обов`язок платника податків сплатити суму грошового зобов`язання, визначену контролюючим органом у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законодавчими актами, контроль за виконанням яких покладено на контролюючі органи, або внести відповідні зміни до податкової звітності (пп. 14.1.157. п. 14.1. ст. 14 ПК України).

Оскаржувана податкова вимога складена на неузгоджену суму грошового зобов`язання (7175,01 грн. ), оскільки позивачем у поданих податкових деклараціях задекларовано суму 6096,09 грн, а ГУ ДФС у Чернігівській області не складалось і не направлялось позивачу податкове повідомлення-рішення з відповідним розрахунком суми, що вказана відповідачем у вимозі.

Відсутність узгодженого грошового зобов`язання унеможливлює надання такому зобов`язанню статусу податкового боргу, відповідно є неможливим складання податковим органом вимоги про сплату боргу, та як наслідок прийняття рішення про опис майна у податкову заставу у зв`язку із наявністю непогашеного податкового боргу. Зазначене свідчить про безпідставність спірної вимоги та рішення про опис майна.

Крім того, рішення про опис майна у податкову заставу є протиправним, в тому числі через його прийняття в порушення п. 1.3 ст. 1 Податкового кодексу України, п. З ч. 2, ч. З ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а тому підлягає скасуванню.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з статтею 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи..

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з частиною 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно зі ст. 249 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З урахуванням задоволення позовних вимог, суд дійшов висновку про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДФС у Чернігівській області на користь позивача витрат зі сплати судового збору в розмірі 3842 грн.

Керуючись статтями 139, 227, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області задовольнити повністю.

Податкову вимогу Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області № 697-17 від 13.03.2019 та рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області № 125 від 13.03.2019 про опис майна у податкову заставу - скасувати.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» витрати зі сплати судового збору в розмірі 3842 (три тисячі вісімсот сорок дві) грн.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позивач: Публічне акціонерне товариство "Банк "Фінанси та кредит", вул. Дехтярівська, 48, м. Київ, 04112, .

Відповідач: Головне управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області, вул. Реміснича, буд.11, м. Чернігів, 14000, .

Дата складення повного рішення суду - 29.05.2019.

Суддя Ю. О. Скалозуб