Справа № 540/903/19
Суддя: Дубровна В.А.
Дата ухвалення: 2019-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
________________________________________________________________________________
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2019 р. м. ХерсонСправа № 540/903/19

Суддя Херсонського окружного адміністративного суду Дубровна В.А., перевіривши виконання вимог статей 160-161 КАС України за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Херсонського прикордонного загону Азово-Чорноморського регіонального управління Державної прикордонної служби України про визнання незаконним та скасування наказу,

встановив:

26 квітня 2019 року ОСОБА_1 (надалі - позивач, ОСОБА_1 ), від імені якої діє адвокат ОСОБА_2 , звернулася до суду з позовом, в редакції від 20.05.2019 р., якого просить визнати незаконним та скасувати наказ начальника 79 прикордонного загону Азово-Чорноморського регіонального управління Державної прикордонної служби України № 2-ВВ від 02.01.2019 року "Про підсумки службового розслідування" в частині притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної та матеріальної відповідальності.

Ухвалою суду від 02.05.2019 року позовну заяву було залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

20 травня 2019 року представником позивача ОСОБА_2 подано до суду заяву про усунення недоліків позовної заяви шляхом надання нової редакції позову.

Як вбачається з прохальної частини позову, то позивач просить поновити строк звернення до адміністративного суду, яке обґрунтовано тим, що копію висновку службового розслідування ОСОБА_1 отримала лише 21.01.2019 р., що, на думку позивача, унеможливило оскаржити наказ начальника 79 прикордонного загону Азово-Чорноморського регіонального управління Державної прикордонної служби України № 2-ВВ від 02.01.2019 року "Про підсумки службового розслідування", яким притягнуто її до дисциплінарної та матеріальної відповідальності. Крім того, позивач зазначає про те, що у період з 01.02.2019 по 11.02.2019 року, з 06.03.2019 р. по 15.03.2019 р., з 22.03.2019 по 02.04.2019 р., вона перебувала на амбулаторному лікуванні, а коли вона не хворіла, то постійно перебувала на службі та не мала можливості відлучитись для звернення за правовою допомогою. Отже, позивач вважає, що вказані обставини є поважними причинами пропуску строку звернення до суду, у зв`язку з чим просить його поновити.

Вирішуючи питання щодо поважності причин пропуску звернення до суду з даним позовом, суд зазначає наступне.

Правовідносини з приводу строків звернення до адміністративного суду унормовані ст. 122 КАС України.

Відповідно до приписів ч. 1, 5 ст. 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, визначальною умовою при вирішенні питання дотримання особою строків звернення до суду з позовною заявою є час коли така особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Слід зауважити на тому, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах і стимулює суд та учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

При цьому строк в один місяць законодавець визнав достатнім для того, щоб у справах цієї категорії, особа, яка вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушено її права, свободи чи інтереси, визначилася, чи звертатиметься вона до суду з позовом за їх захистом.

Для вирішення питання про наявність або відсутність пропуску строку звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів особи необхідно з`ясувати, яким саме рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені права цієї особи, коли розпочався перебіг цього строку.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви, позивач пов`язує порушення своїх прав з наказом начальника 79 прикордонного загону Азово-Чорноморського регіонального управління Державної прикордонної служби України № 2-ВВ від 02.01.2019 року "Про підсумки службового розслідування", відповідно до пунктів 8 та 9 якого старшого сержанта ОСОБА_1 у відповідно до статті 59 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України притягнуто до дисциплінарної відповідальності за неналежне виконання вимог статей 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, пункту 5 розділу 5 глави 2 "Інструкції про службу прикордонних нарядів Державної прикордонної служби України", затвердженої наказом МВСУ № 1261 від 19.01.2015 року "Про затвердження Інструкції про службу прикордонних нарядів Державної прикордонної служби України", що виразилось у особистій недисциплінованості, безвідповідальності та не якісному виконанні службових обов`язків прикордонного наряду "Помічники чергового підрозділу охорони кордону", а саме не забезпечила збереження спеціальних засобів, що перебувають під її охороною, не якісно вела їх облік та видачу, не здійснила належний контроль повернення спеціальних засобів прикордонними нарядами, що призвело до втрати військового майна - дозиметру індивідуального рентгенівського і гамма випромінювання ДКГ-РМ 1610В "Polimaster" з інвентарним № НОМЕР_1 (заводським № НОМЕР_2 ), внаслідок чого до позивача застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді суворої догани, а також притягнуто до повної матеріальної відповідальності у розмірі 29 190,00 грн. та визначено відшкодування шкоди здійснювати шляхом утримання збитку завданого державі із грошового забезпечення військовослужбовця у розмірі, що не перевищує 20 % грошового забезпечення.

При цьому, за змістом позову, позивач стверджує, що з оскаржуваним наказом вона була ознайомлена 04.01.2019 р., а тому суд вважає, що вказана дата є початком перебігу місячного строку звернення до адміністративного суду з даним позовом відповідно до приписів ст. 122 КАС України.

Натомість, суд вказує, що позивач звернулася до суду 23.04.2019 р., що підтверджується штемпелем Укрпошти на поштовому конверті, тобто з пропуском процесуального строку на таке звернення більше, ніж на два місяці.

Крім того, за позицією позивача, початком перебігу вказаного строку звернення до суду є дата отримання нею 21.01.2019 р. копій матеріалів та висновку службового розслідування, оскільки до моменту їх отримання позивач не могла оскаржити даний наказ відповідача.

Надаючи правову оцінку вказаній позиції позивача, суд враховує наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, серед іншого, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк. (п. 19 ч. 1 ст. 4 КАС України).

Таким чином, висновок службового розслідування, в розумінні п. 19 ч. 1 ст. 4 КАС України, не є індивідуальним актом і не може бути оскаржений в судовому порядку, на відміну від наказу суб`єкта владних повноважень, а тому відсутні підстави вважати, що оскарження наказу про притягнення особи до дисциплінарної відповідальності залежить від отримання особою висновку та матеріалів службового розслідування, як це стверджує позивач.

При цьому, суд зауважує, що зміст оскаржуваного наказу містить повну інформацію щодо причин та нормативне обґрунтування підстав притягнення позивача до дисциплінарної та матеріальної відповідальності, що дає підстави суду вважати про її повну обізнаність щодо вказаних обставин.

При цьому, положення "повинна" слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке прийнято рішення або вчинені дії. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду. Доказами того, що особа знала про можливе порушення своїх прав є, зокрема, умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.

З огляду на викладене, суд вважає довід позивача щодо її необізнаності про порушення своїх прав до 21.01.2019 року, тобто до моменту отримання висновку службового розслідування, є необґрунтованим.

При цьому, навіть прийнявши до уваги вказаний довід позивача, місячний строк на оскарження даного наказу відповідача сплинув 22.02.2019 р.

Крім того, суд звертає увагу, що після отримання матеріалів службового розслідування 21.02.2019 р., у позивача залишився законний час для звернутися до суду, проте позивач не скористалася своїм правом, не зазначаючи при цьому жодних обставин, які б їй перешкоджали звернутися до суду щодо оскарження наказу відповідача до 04.02.2019 р.

Суд не приймає до уваги довід позивача щодо її юридичної необізнаність, як на підставу поважності пропуску строку звернення до суду, оскільки з метою захисту прав, свобод та інтересів громадян в Україні діє інститут надання правової допомоги, як платної, так і безоплатної.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви, позивач скористалася своїм правом на отримання правової допомоги тільки у квітні 2019 року, що підтверджується копією договору про надання правової допомоги, укладеного між позивачем та адвокатом Кушнеренко І.В., а тому несвоєчасна реалізація особою права на отримання правової допомоги не може бути вважатися поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Щодо посилання позивача на амбулаторне її лікуванні у періоди з 01.02.2019 по 11.02.2019 року, з 06.03.2019 р. по 15.03.2019 р., з 22.03.2019 по 02.04.2019 р., як на поважну причину пропуску строку звернення до суду, то суд зазначає наступне.

Відповідно до приписів ст. 123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. Якщо заяву не буде подано особою у зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані судом неповажними, суд повертає позовну заяву.

Отже, наведені положення КАС України передбачають, у випадку пропуску строку звернення до суду підставами для його поновлення та розгляду справи є лише наявність поважних причин.

При цьому, КАС України не містить конкретних підстав та критеріїв, за якими можливо оцінити поважність причин пропуску відповідного строку.

Натомість, згідно частин 1, 2 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини у справах "Осман проти Сполученого королівства" та " Круз проти Польщі" виходить з того, що реалізуючі п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу у ЄСПЛ склалась стала практика, відповідно до якої відступлення від принципу правової визначеності через відновлення строку звернення до суду виправдано лише у випадках необхідності при обставинах істотного і непереборного характеру (справа «Салов проти України»), зокрема, з метою виправлення помилки, що має фундаментальне значення для судової системи (справа «Сутяжник проти Росії», п. 38).

При оцінюванні поважності причин пропуску строку звернення до суду та прийнятті рішень про його поновлення ЄСПЛ, як правило, враховує: 1) складність справи, тобто, обставини і факти, що ґрунтуються на праві (законі) і тягнуть певні юридичні наслідки; 2) поведінку заявника; 3) поведінку державних органів; 4) перевантаження судової системи; 5) значущість для заявника питання, яке знаходиться на розгляді суду, або особливе становище сторони у процесі (справи «Бочан проти України», «Смірнова проти України», «Федіна проти України», «Матіка проти Румунії» та інші).

Отже, аналіз практики ЄСПЛ свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду, ЄСПЛ виходить, серед іншого, зокрема із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак, у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних, об`єктивних, непереборних, не залежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

З огляду на викладене та враховуючи, що амбулаторне лікування не передбачає необхідності перебування особи у лікарні на постійній основі, тому суд не може віднести вказану обставину до об`єктивно непереборною та такою, що не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Крім того, в межах розгляду спірних питань, суд приймає до уваги тривалість пропуску позивачем строку звернення до суду з даним позовом, який складає більше, ніж два місяця, що на думку суду, може свідчити про можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 КАС України, яка кореспондується з п. 8 ч. 4 ст. 169 КАС України, якщо заяву про поновлення строків звернення до адміністративного суду або вказані в ній підстави для поновлення такого строку будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

З огляду на викладене, суддя приходить до висновку про відсутність підстав визнати причини пропуску строку звернення до суду поважними, а тому повертає позивачу позовну заяву, як таку, що подана з пропуском строку звернення до адміністративного суду, передбаченого ч. 5 ст. 122 КАС України.

Керуючись ч. 4 ст. 169, 243, 248 КАС України,

ухвалив:

Визнати неповажними причини пропуску звернення ОСОБА_1 до суду з позовом в редакції від 20.05.2019 року.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Херсонського прикордонного загону Азово-Чорноморського регіонального управління Державної прикордонної служби України про визнання незаконним та скасування наказу, разом з доданими документами повернути позивачу.

Роз`яснити позивачеві, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Копію ухвали надіслати позивачу.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду в 15-денний строк з дня її проголошення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомукаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Якщо ухвалу було постановлено поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, строк на апеляційне оскарження обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення (підписання) суддею.

Суддя Дубровна В.А.