Справа № 160/173/19
Суддя: Бишевська Н.А.
Дата ухвалення: 2019-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

16 травня 2019 року м. Дніпросправа № 160/173/19
Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Бишевської Н.А. (доповідач),

суддів: Добродняк І.Ю., Семененка Я.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2019 року

у справі №160/173/19

за позовом ОСОБА_1

до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області

третя особа Рада суддів України

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

"08" січня 2019 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області в якому просив визнати протиправною бездіяльність відповідача та зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області здійснити з 07.09.2018 р. нарахувати та виплатити судді Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області Кузнецову Р.О. суддівської винагороди у вигляді доплати за вислугу років в розмірі 30 % від посадового окладу.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2019 р. у справі № 160/173/19 в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області, Рада суддів України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії - відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, згідно якої особа, яка подає апеляційну скаргу просить скасувати рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2019 р. у справі № 160/173/19, як таке що винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Позивачем до суду надіслано клопотання про розгляд справи без участі представника позивача. Належним чином сповіщені представники відповідача та третьої особи до судового розгляду апеляційної скарги не з`явились. Колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за наявними матеріалами справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, ОСОБА_1 призначений на посаду судді Центрально-Міського районного суду м. Макіївки Донецької області Указом Президента України № 193/2012 від 12.03.2012 р.

Указом Президента України № 564/2015 від 26.09.2015 р. позивача переведено на посаду судді Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Указом Президента України № 271/2018 від 07.09.2018 р. ОСОБА_1 призначено на посаду судді Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

З матеріалів справи вбачається, що спір між сторонами виник з приводу невиплати позивачу доплати за вислугу років в розмірі 30% від посадового окладу.

Дослідивши встановлені по справі обставини, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення, що має існувати на момент звернення до суду, передувати йому та підтверджуватися належними доказами. Порушення прав, свобод чи інтересів особи - це фактичний наслідок протиправного рішення, дії чи бездіяльності відповідного органу щодо неї. Моментом порушення є момент прийняття рішення, вчинення дій чи бездіяльності, які породжують або можуть породити в майбутньому негативні наслідки.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 вказував на протиправну бездіяльність ТУ ДСА в Дніпропетровській області, якою порушено права позивача на отримання належної виплати грошового забезпечення.

Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Частина третя вказаної статті встановлює, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Під час розгляду спорів щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень суди, незалежно від підстав, наведених у позовній заяві, повинні перевіряти їх відповідність усім зазначеним вимогам (пункт 1 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ» від 6 березня 2008 року № 2).

Встановлення невідповідності діяльності суб`єкта владних повноважень хоча б одному із зазначених критеріїв для оцінювання його рішень, дій та бездіяльності може бути підставою для задоволення адміністративного позову, однак лише за умови, що встановлено порушення прав, свобод та інтересів позивача.

З наведеного вбачається, що неодмінною умовою для задоволення вимог адміністративного позову є встановлення факту порушення прав особи протиправними рішеннями або діями (бездіяльністю) суб`єкта владних повноважень.

Згідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише, на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, відповідно до приписів Закону України «Про судоустрій та статус суддів» Державна судова адміністрація України здійснює функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів, в межах даного повноваження ДСА та ТУ ДСА здійснює управління бюджетними коштами в межах установлених йому бюджетних повноважень та оцінює ефективність бюджетних програм, забезпечуючи ефективне, результативне і цільове використання бюджетних коштів, організацію та координацію роботи розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня та одержувачів бюджетних коштів у бюджетному процес (ст.22 Бюджетного кодексу України).

Так, на виконання покладених на нього завдань, відповідач, з метою перевірки належного використання бюджету, здійснював дії щодо встановлення правильності нарахування сум суддівської винагороди Кузнецова Р.О., зокрема, шляхом перевірки наявності у позивача права на отримання надбавки за вислугу років.

Протиправна бездіяльність суб`єкта владних повноважень - це зовнішня форма поведінки (діяння) цього органу, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

У постанові від 13.06.2017 у справі № 21-1393а17 Верховний Суд України роз`яснив, що для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного та/або несвоєчасного виконання обов`язкових дій. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Значення мають юридичний зміст, значимість, тривалість та межі бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість бездіяльності для прав та інтересів заінтересованої особи.

В даному випадку, в діях відповідача не вбачається протиправної бездіяльності по відношенню до ОСОБА_1 , що має свій прояв у листах від 21.09.2018 року №2509/18, від 03.10.2018 року №2605/18, та від 22.01.2019 року №190/19, якими ТУ ДСА намагалось з`ясувати обґрунтованість призначення позивачу надбавки за вислугу років в розмірі 30% від посадового окладу.

Виходячи з матеріалів справи, зазначена обставина, а саме обгрунтованість надбавки ОСОБА_1 за вислугу років в розмірі 30% яка знайшла своє підтвердження в наказі голови Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області №120-К від 10.09.2018 року, ніяким чином не підтверджена, і зазначене не було предметом з`ясування в межах розгляду даної справи.

Таким чином, колегія суддів доходить висновку про відсутність протиправної бездіяльності з боку відповідача, оскільки останнім вчинялись дії, спрямовані на реалізацію покладених на нього законом повноважень розпорядника бюджетних коштів, які, як відзначалось вище включає в себе не лише функції щодо нарахування та виплати коштів, а й перевірку щодо правильності використання бюджетних коштів.

Колегія суддів не виключає наявність у позивача права отримання доплати за вислугу років, проте втручання суду в дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень можливо виключно для відновлення порушеного права особи і тільки після встановлення факту порушення такого права та законних інтересів особи протиправними діями (бездіяльністю) або рішеннями суб`єкта владних повноважень.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення вимог адміністративного позову.

Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2019 р. у справі № 160/173/19 - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2019 р. у справі № 160/173/19 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку в порядку та строки передбачені ст.329 КАС України.

Головуючий - суддя Н.А. Бишевська

суддя І.Ю. Добродняк

суддя Я.В. Семененко