Справа № 540/2298/18
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2019-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2019 р.м.ОдесаСправа № 540/2298/18
Головуючий в 1 інстанції: Морська Г.М.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача - судді Турецької І.О.,

суддів - Стас Л.В., Шеметенко Л.П.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , що діє від імені та в інтересах ОСОБА_2 на підставі довіреності на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 , що діє від імені та в інтересах ОСОБА_2 на підставі довіреності до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

ОСОБА_1 , у листопаді 2018 року звернувся до суду першої інстанції, в інтересах ОСОБА_2 , з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (далі - ГУ ПФУ в Херсонській області), в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність щодо непроведення індексації та перерахунку пенсійних виплат відповідно до приписів ч.1 та ч.3 ст. 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за №1058-ІV (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі - Закон №1058);

- зобов`язати провести індексацію та перерахунок пенсійних виплат відповідно до приписів ч.1 та ч.3 ст. 42 Закону №1058 (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) з часу звернення за пенсією та виплатити нараховану пенсійну виплату за минулий час з урахуванням фактично виплаченої в порядку ч.2 ст.46 Закону №1058;

- зобов`язати привести дані електронної справи у відповідність з фактичними даними, зокрема, що стосується ознаки роботи;

- встановити строк для подання Головним управлінням Пенсійного фонду України в Херсонській області до суду звіту про виконання постанови, яка вимагає вчинення певних дій.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що ст. 46 Конституції України гарантує, що пенсія, інші види соціальних виплат та допомоги, не можуть бути нижче прожиткового мінімуму. Вказує, що наведена норма Конституції України кореспондується з ч.1 ст. 42 Закону №1058 (в редакції, на час виникнення спірних правовідносин) про те, що пенсії, призначені за цим законом індексуються, відповідно до законодавства про індексацію грошових доходів населення, а також із ч.3 ст.42 даного Закону, яка передбачає підвищення розміру пенсії, обчисленого відповідно до ст. 28 цього Закону в разі збільшення розміру прожиткового розміру для осіб, що втратили працездатність.

Представник позивача наголошував, що ГУ ПФУ в Херсонській області жодного разу не забезпечило позивачеві пенсійну виплату в розмірі прожиткового мінімуму, починаючи з 01.12.2013 року. З метою усунення вказаних порушень, 23.05.2018 року він звернувся до Пенсійного фонду з відповідною заявою для врегулювання даного спору в досудовому порядку, проте, отримавши негативний результат, вирішив захищати права довірителя у судовому порядку.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2018 року, ухваленого за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи у задоволенні позову - відмовлено.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив із того, що заявлений адміністративний позов має бути вирішений в межах шестимісячного строку звернення до суду, встановленого ч. 2 ст. 122 КАС України. Позаяк звернення до суду відбулося 08.11.2018 року, судовому захисту підлягають позовні вимоги, починаючи з 08.05.2018 року.

Суд першої інстанції звернув увагу, що позивачем не доведено про існування об`єктивних обставин, які обумовили неможливість звернення до суду з даним позовом після встановлення порушення своїх прав у межах шестимісячного строку.

До того ж, на обґрунтування своєї позиції, суд підкреслив, що чинне законодавство не обмежує строками давності лише суми пенсії, які були нараховані, але не виплачені. В даному ж випадку позивач просить провести індексацію пенсійних виплат, нарахувати та виплатити вказану суму грошових коштів з 2013 року.

Вирішуючи позовні вимоги, заявлені в межах строку звернення за судовим захистом, суд першої інстанції, зробивши аналіз ст. 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», Порядку проведення індексації грошових доходів населення, дані Міністерства фінансів України щодо індексу інфляції споживчих цін, зробив висновок, що величина індексу споживчих цін не перевищила поріг індексації, а відтак відсутні підстави для зобов`язання відповідача провести індексацію та перерахунок пенсійних виплат позивача.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву (заперечень).

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1. в інтересах ОСОБА_2 , подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для вирішення спору, порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного розгляду справи, просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, ОСОБА_1 зазначив, що суд залишаючи частину заявлених вимог без розгляду, не врахував, що ним використовувався досудовий порядок вирішення спору, а тому, з моменту прийняття рішення Пенсійним фондом України і до моменту звернення до суду, минуло менше двох місяців.

Далі, апелянт звертає увагу на те, що в складову його позову входила також вимога про перерахунок пенсії з урахуванням збільшеного розміру прожиткового мінімуму і ця вимога, не пов`язана з рівнем порогу індексації, а тому суд зробив необґрунтований висновок про відсутність підстав для проведення перерахунку, навіть у межах строку звернення до суду.

У відзиві на апеляцію ГУ ПФУ в Херсонській області зазначає, що висновки суду, викладені в рішенні,є такими, що відповідають критеріям законності та обґрунтованості, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

У зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), а також відсутності клопотань від учасників справи про її розгляд за їх участі, справа судом апеляційної інстанції розглянута в порядку письмового провадження, у відповідності до п. п. 1, 3 ч.1 ст.311 КАС України.

Фактичні обставини справи.

Раудштейн О. з жовтня 1999 року проживає в державі Ізраїль, і як громадянин України перебуває на консульському обліку посольства України в Ізраїлі.

13.09.2012 року Раудштейн О. звернувся до ГУ ПФУ в Херсонській області з заявою про призначення йому пенсії за віком.

Отримавши в цьому відмову, позивач звернувся за захистом до суду.

Рішеннями судів, що набрали чинності у справі №667/7966/13-а від 16.10.2013 року та від 01.04.2014 року позови ОСОБА_2 задоволені частково, зокрема, зобов`язано УПФ України в м. Херсоні здійснити нарахування та виплату йому, як особі, що проживає за межами України, пенсію за віком, починаючи з 13 вересня 2012 року.

Судом апеляційної інстанції для повного та всебічного розгляду даної справи була витребувана від ГУ ПФУ в Херсонській області належним чином завірена пенсійна справа ОСОБА_2

Із вказаної справи вбачається, що позивачу пенсія призначалася пропорційно наявному страховому стажу, виходячи з мінімальної пенсії за віком.

Наявний загальний стаж позивача складає 29 років 8 місяців 01 день. Розрахунок пенсії позивачу проводився за правилами Закону №1058-ІV, а саме: з врахуванням неповного стажу і був встановлений в розмірі - 757,77 грн.

Нарахування пенсії здійснювалося у березні 2013 року і прожитковий мінімум для непрацездатних осіб на той період часу складав 894 грн.

Для того щоб розмір пенсії позивача досягав прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб, йому була нарахована щомісячна державна адресна допомога в сумі 136,23 грн., відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання пенсійного забезпечення громадян» від 26.03.2008 року №265.

З 01.12.2013 року прожитковий мінімум для непрацездатних осіб став складати 949 грн., проте позивачу пенсія не була збільшена.

23 травня 2018 року ОСОБА_1 , в інтересах позивача, звернувся до Херсонського об`єднаного УПФУ Херсонської області з листом, у якому просив пояснити обставини незастосування до його довірителя приписів ст. 42 Закону №1058. У своєму зверненні представник зауважив, що призначення позивачу довічно пенсії у розмірі 894 грн., попри постійного збільшення прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб є неправомірним.

У відповідь на звернення ГУ ПФУ в Херсонській області, листом від 07.06.2018 року повідомило представника, що згідно із абзацом 1 пункту 1 статті 28 Закону №1058 мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. За наявності страхового стажу меншої тривалості пенсія за віком встановлюється в розмірі, пропорційному наявному страховому стажу, виходячи з мінімального розміру пенсії за віком. Водночас, за наданими документами до стажу зараховані періоди роботи по 07.08.1999 року та страховий стаж становить 29 років 08 місяців 01 день.

Далі, з аналогічною скаргою позивач звернувся до Пенсійного фонду України, проте, йому в задоволенні скарги було відмовлено з тих самих підстав, що і територіальним органом. Однак, ще додатково було зазначено, що судовими рішеннями на органи Пенсійного фонду не покладався обов`язок щодо проведення перерахунку пенсії, після її призначення, зокрема, у зв`язку зі зміною прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

Вважаючи правову позицію Пенсійного фонду протиправною, позивач у листопаді 2018 року звернувся до суду першої інстанції за захистом своїх прав.

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та правова оцінка суду апеляційної інстанції доводів учасників справи та висновків суду першої інстанції.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляції, з огляду на наступне.

Частина 3 ст. 123 КАС України встановлює, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

У даній справі, суд встановивши, що позивач, заявляючи вимогу про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо непроведення перерахунку пенсії з моменту її призначення, тобто з березня 2013 року та про виплату заборгованості, яка виникла за вказаний період, зазначив у мотивувальній частині про пропуск строку звернення до суду і зауважив, що позов буде вирішений тільки в межах шестимісячного строку звернення до суду, встановленого ч.2 ст.122 КАС України.

Водночас судом не було прийнято процесуального рішення щодо вимоги, заявленої поза межами шестимісячного строку звернення до суду.

Викладене є порушенням норм процесуального права, адже, відповідно до ч.1 ст. 319 КАС України, судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, зокрема, з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу (п.8,ч.1 ст. 240 КАС України).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про пропущення позивачем строку звернення до суду за захистом своїх прав, але вважає, що відлік такого строку необхідно відраховувати з моменту звернення позивача до органів Пенсійного фонду для досудового врегулювання спору, тобто з 24.05.2018 року.

Суд апеляційної інстанції вважає, що у даному випадку був можливий варіант досудового врегулювання спору, адже, як правильно зазначив представник позивача приведення розміру пенсії до прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб відбувається в автоматичному режимі і не потребує відповідної заяви пенсіонера.

Частина 4 ст. 122 КАС України встановлює, якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, або законом визначена обов`язковість досудового порядку вирішення спору, то для звернення до адміністративного суду встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

З огляду на викладене, позивач не пропустив строк звернення до суду за захистом своїх прав, у межах шестимісячного строку звернення до суб`єкта владних повноважень, тобто спірні правовідносини, що підлягають захисту, починаються з 24.12.2017 року.

Доводи апелянта про те, що судовий захист його права на перерахунок пенсії, повинен здійснюватися з березня 2013 року є необґрунтованими та такими, що суперечать нормам матеріального права.

Так, як правильно зазначив суд першої інстанції, існує правовий висновок Верховного Суду України, зроблений за результатами усунення розбіжностей у застосування касаційним судом положень статті 87 Закону України «Про пенсійне забезпечення», який свідчить про наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 46 Закону № 1058-IV нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком.

Необхідними умовами застосування наведеної норми адміністративними судами є: 1) факт нарахування сум пенсій за минулий час, що підтверджується відповідними доказами; 2) доведеність вини пенсійного органу - наявність протиправних дій або протиправної бездіяльності, наслідками яких є невиплата сум пенсій.

Отже, з наведеного вбачається, що чинне законодавство не обмежує строками давності лише суми пенсії, які були нараховані, але не виплачені. У даному ж випадку позивач просить провести індексацію та перерахувати пенсію у зв`язку зі збільшенням прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб та виплатити відповідну суму коштів з 2013 року.

Досліджуючи вимогу позивача щодо проведення індексації його пенсії на підставі ч.1 ст.42 Закону №1058, колегія суддів дійшла висновку, що вона не підлягає задоволенню, оскільки станом на 24.12.2017 року, тобто на момент, з якого права позивача підлягали захисту, дана частина втратила силу.

Застосовувати до спірних правовідносин ч.1 ст.42 Закону №1058, в редакції, що існувала на момент призначення пенсії, є необґрунтованим, за обставинами пропуску позивачем строку звернення до суду.

Розглядаючи правомірність вимог апелянта про застування до спірних правовідносин ч.3 ст.42 Закону №1058, тобто про обов`язок Пенсійного фонду здійснити перерахунок пенсії, у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Частиною першою ст. 28 Закону №1058 визначено, що мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. У разі виплати застрахованій особі довічної пенсії, передбаченої цим Законом, мінімальний розмір пенсії за віком у солідарній системі зменшується на розмір зазначеної пенсії.

Частиною другою названої статті передбачено, що за наявності страхового стажу меншої тривалості, ніж передбачено частиною першою цієї статті, пенсія за віком встановлюється в розмірі, пропорційному наявному страховому стажу, виходячи з мінімального розміру пенсії за віком.

Отже, наведеними нормами встановлено право на отримання особою мінімальної пенсії за віком за умови виконання двох умов - досягнення пенсійного віку та наявність необхідного страхового стажу. Поєднання вказаних умов передбачає об`єктивно обґрунтоване застосування механізму загальнообов`язкового державного пенсійного страхування з позицій настання визначених страхових ризиків (непрацездатність за віком) та економічної забезпеченості функціонування самоврядної солідарної системи фінансування (страхового стажу як періоду (строку) сплати страхових внесків для капіталізації страхової системи).

Наявність страхового стажу меншої тривалості тягне визначення мінімальної пенсії у розмірі пропорційному до наявного страхового стажу, виходячи з прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом (ч.3 ст.28 Закону № 1058).

Як свідчать матеріали справи, загальний стаж позивача є меншим за необхідні 30 років для отримання мінімального розміру пенсії у розмірі прожиткового мінімуму. Відповідно, розрахунок пенсії відповідачем було зроблено пропорційно наявному страховому стажу, а тому розмір безпосередньо пенсійної виплати є нижчим за прожитковий мінімум.

Відповідно до ч.3 ст.42 Закону№1058 тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року, у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії, обчислений відповідно до статті 28 цього Закону. Перерахунок пенсії проводиться з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму.

З 1 січня 2016 року у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, а також у разі збільшення розміру мінімальної заробітної плати, визначеної законом про Державний бюджет України на відповідний рік, підвищується розмір пенсії, обчислений відповідно до статті 28 цього Закону (крім пенсіонерів, які працюють (провадять діяльність, пов`язану з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування). Перерахунок пенсії проводиться з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму / мінімальної заробітної плати. Пенсіонерам, які працюють (провадять діяльність, пов`язану з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування), після звільнення з роботи або припинення такої діяльності пенсія перераховується з урахуванням прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність / мінімальної заробітної плати, визначених законом на дату звільнення з роботи або припинення такої діяльності.

Постановою Кабінету Міністрів України від 26.03.2008 № 265 «Деякі питання пенсійного забезпечення громадян», у редакції, чинній до 24 квітня 2014 року, передбачалася виплата щомісячної державної адресної допомоги, у разі, якщо щомісячний розмір пенсійних виплат не досягав прожиткового мінімуму. І така щомісячна адресна допомога виплачувалася у сумі, що не вистачає саме до прожиткового мінімуму.

Проте, постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2014 №112 було внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 26.03.2008 №265, та встановлено, що у разі, коли щомісячний розмір пенсійних виплат, державної соціальної допомоги інвалідам з дитинства і дітям-інвалідам, особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам, крім інвалідів I та II груп (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, сум індексації та інших доплат, встановлених законодавством, крім пенсій за особливі заслуги перед Україною), не досягає 949 гривень, таким особам надається щомісячна державна адресна допомога у сумі, що не вистачає до зазначеного розміру. Такі зміни набрали чинності 24 квітня 2014 року.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивачу правомірно у березні 2013 року була призначена пенсія в розмірі прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб, а саме у розмірі 894 грн. Однак, у подальшому, позивач не може розраховувати на перерахунок пенсії у зв`язку з підвищенням розміру прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб, оскільки не набув такого права, згідно законодавства, що викладене вище.

Верховний Суд у своїх рішеннях від 31.10.2018 року у справі №148/625/17 та від 20 березня 2019 року у справі №159/988/17, висловив свою правову позицію щодо вирішення спорів по даній категорії справ, у тому числі і з приводу покликання позивача на порушення суб`єктом владних повноважень ст. 46 Конституції України.

Так, судом касаційної інстанції зазначено наступне.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Стаття 6 Закону України №1058-IV унормовує, що непрацездатні громадяни крім пенсійних виплат із системи пенсійного забезпечення мають право отримувати доплати, надбавки та підвищення до зазначених виплат, додаткову пенсію в порядку та за рахунок коштів, визначених законодавством. У разі якщо сукупність виплат, зазначених у частині першій цієї статті, разом з пенсійними виплатами із системи пенсійного забезпечення та іншими доходами не досягають розміру прожиткового мінімуму, визначеного законом для непрацездатних громадян, такі громадяни мають право на отримання державної соціальної допомоги в порядку, розмірах та за рахунок коштів, визначених законом.

Системно - логічний аналіз статті 9 Закону України №1058 свідчить про те, що за рахунок коштів Пенсійного фонду виплачується пенсія, одноразова виплата (ст.56 цього Закону) та допомога на поховання.

З огляду на вищенаведені норми Закону №1058 та постанови КМУ №265, у разі відсутності необхідного стажу для призначення пенсії у розмірі прожиткового мінімуму (у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років), за рахунок коштів Пенсійного фонду виплачується пенсія, розрахована пропорційно наявному страховому стажу, а щомісячна державна адресна допомога в розмірі, що не вистачає до 894 грн., виплачується за рахунок коштів державного бюджету.

Наступне, про що зазначає Верховний Суд, це те, що держава, зважаючи на соціальну солідарність та справедливість у системі соціального захисту, до складу якої входить система пенсійного забезпечення, нормативно встановлює передумови щодо визначення пропорційної взаємозалежності між участю особи в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та рівнем її подальшого пенсійного забезпечення за рахунок вказаної системи фінансування пенсій та інших соціальних виплат.

Дійсно, на думку суду вищої інстанції, ч.3 ст.46 Конституції України дослівно визначає гарантію, за якою «пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом». Вказане положення повторюється у ч.2 ст.7 Закону №1058. Водночас їхнє застосування у комплексному підході до аналізу системи соціального забезпечення в Україні визначає необхідність сукупного забезпечення державою рівня життя, не нижчого від прожиткового мінімуму, як через систему пенсійних так і інших соціальних виплат («пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування»), а, отже, як за рахунок солідарно-накопичувальної системи, так і коштів Державного бюджету України, в рамках виконання конституційних зобов`язань перед особою.

Таким чином, законодавством розмежовано поняття «пенсійні виплати» від інших соціальних виплат (допомоги, доплати, надбавки та підвищення до зазначених виплат), виходячи з того, за рахунок яких коштів вони виплачуються (або з коштів Пенсійного фонду з Накопичувального пенсійного фонду, який формується за рахунок пенсійних внесків, сплачених учасниками накопичувальної системи пенсійного страхування, або за рахунок Державного бюджету України). Відповідно, від цього залежить, який орган є відповідальним за виплату.

Держава взяла на себе зобов`язання створити альтернативні компенсаторні механізми забезпечення достатнього рівня життя за рахунок системи гарантування права на соціальний захист на рівні, не нижчому від прожиткового мінімуму, встановленого законом, шляхом виплати додаткових соціальних допомог, надання безоплатно соціальних послуг, безоплатного або з істотною знижкою отримання права на медичне забезпечення та придбання лікарських засобів, компенсації соціальних витрат тощо, а тому оцінка не може ґрунтуватися лише на підході порівняння абсолютного значення розміру конкретної пенсійної виплати, оскільки в межах реалізації соціальних прав, особа користується і іншими видами допомоги від держави.

Саме на виконання своїх зобов`язань у сфері соціального захисту на рівні не нижчому від прожиткового мінімуму, державою унормовано здійснення соціальних виплат на підставі постанови КМУ №265, Закону України «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю», Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям» тощо.

Викладене, на думку Верховного Суду свідчить про те, що у своїй сукупності вказані норми матеріального права не суперечать один одному та ч. 3 ст. 46 Конституції України, і лише свідчать про право позивача звернутися до відповідного органу соціального захисту населення для отримання державної соціальної допомоги, яка б забезпечила рівень життя не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого Законами про Держбюджет України на відповідний рік.

Стаття 317 КАС України встановлює, що підставами для скасування рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції були порушені норми процесуального права, що виразилося у неприйнятті рішення щодо залишення частини позовних вимог без розгляду, а також щодо ненаведення мотивів з приводу вимоги позивача щодо здійснення перерахунку пенсії у зв`язку зі збільшенням розміру прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб.

Порушення норм процесуального права виразилося у незастосування до спірних правовідносин норм Закону №1058, які безпосередньо регулюють спірні правовідносини, тобто позивачу належало відмовити в задоволенні вимог, за іншими підставами, ніж тими, що зазначені в рішенні суду першої інстанції.

Стаття 328 КАС України встановлює право учасників справи, а також осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки на касаційне оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Водночас частина 5 вказаної статті встановлює, що не підлягають касаційному оскарженню, у тому числі судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.263 КАС України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Враховуючи, що судом апеляційної інстанції постановлено рішення у справі незначної складності, колегія суддів дійшла висновку про відсутність права у учасників справи на касаційне оскарження рішення.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , що діє від імені та в інтересах ОСОБА_2 на підставі довіреності - задовольнити частково.

Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2018 року - скасувати.

Ухвалити у справі нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області провести індексацію та перерахунок пенсійних виплат, відповідно до приписів ч.1 та ч.3 ст.42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та виплатити нараховану пенсійну виплату за минулий час з урахуванням фактично виплаченої за період з 20.03.2013 року по 23.12.2017 року - залишити без розгляду.

У задоволенні позовних вимог, дія яких починається з 24.12.2017 року та продовжується до прийняття даного судового рішення про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області провести індексацію та перерахунок пенсійних виплат, відповідно до приписів ч.1 та ч.3 ст.42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та виплатити нараховану пенсійну виплату з 24.12.2017 року - відмовити.

У задоволенні позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області щодо непроведення індексації та перерахунку пенсійних виплат відповідно до приписів ч.1 та ч.3 ст.42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а також про зобов`язання привести дані електронної справи ОСОБА_2 у відповідність з фактичними даними - відмовити.

У задоволенні вимоги про встановлення строку для подання Головним управлінням Пенсійного фонду України в Херсонській області до суду звіту про виконання постанови - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Доповідач - суддя І.О. Турецька

суддя Л.В. Стас

суддя Л.П. Шеметенко

Повне судове рішення складено 28.05.2019 року.