Справа № 620/4162/18
Суддя: Парінов Андрій Борисович
Дата ухвалення: 2019-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/4162/18 Суддя (судді) першої інстанції: Соломко І.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Парінова А.Б.,

суддів: Беспалова О.О.,

Ключковича В.Ю.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 04 березня 2019 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області про визнання протиправною та скасування податкової вимоги, -

В С Т А Н О В И В:

До Чернігівського окружного адмінвістративногто суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до до Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області в якому просила суд визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 08.11.2018 № Ф-13335-17.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 04 березня 2019 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права та не дотримання вимог процесуального права, просить скасувати рішення Чернігівського окружного адміністративного суду та ухвалити нове рішення, яким повністю відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на обставини аналогічні викладеним у відзиві на позовну заяву.

Зокрема, апелянт зазначає, що позивач перебуває на обліку в органах ДФС як особа, яка здійснює незалежну професійну діяльність, з обліку не знята, а тому, відповідно до Закону України від 08.07.2010 року № 2464-VІ "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", зобов`язана нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок, незалежно від фінансового стану та отримання прибутку. Разом з цим, відповідач зауважує, що для зняття з обліку самозайнятих фізичних осіб як платників податків у контролюючих органах, необхідною умовою є припинення такої незалежної діяльності. Водночас, відповідного рішення за наслідком розгляду заяви позивача податковим органом до теперішнього часу не прийнято, оскільки процедура зняття з обліку триває. Отже, за наведених обставин та враховуючи, що позивач не зверталась до вищестоящого органу ДФС України або до суду щодо оскарження такої бездіяльності - вимога про сплату боргу (недоїмки) від 08.11.2018 № Ф-13031-17 є правомірною.

На підставі викладеного, апелянт вважає, що правові підстави для задоволення позову відсутні.

Відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.

У судове засідання учасники судового процесу, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи явку уповноважених представників до суду не забезпечили та про причини їх неявки суду не повідомили.

З огляду на зазначене та керуючись приписами п. 2 ч. 1 ст. 311 та ч. 2 ст. 313 КАС України суд вирішив апеляційний розгляд даної справи здійснити у порядку письмового провадження.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції на підставі доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів виходить з такого.

Як було встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 18.05.2012 ОСОБА_1 видано свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю № 639 (а.с. 13)

З 01.01.2014 на підставі заяви позивача та відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 31 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" її право на заняття адвокатською діяльністю було зупинено, що підтверджується витягом з Єдиного реєстру адвокатів України (а.с.15).

На підставі даних наявної у матеріалах справи копії трудової книжки серії НОМЕР_1 від 03.05.2010 судом встановлено, що позивач працювала в різних установах (а.с. 25-29).

08.11.2018 ГУ ДФС в Чернігівській області винесено вимогу № Ф-13031-17 про сплату позивачем заборгованості по єдиному внеску в розмірі 15819,54 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суб`єкта владних повноважень, позивач звернулась до суду з даним адміністративним позовом.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначила, що контролюючим органом при складанні вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 08.11.2018 № Ф-13031-17 не враховано зупинення нею права на зайняття адвокатською діяльностю, а також факт сплати за неї єдиного внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування її роботодавцями.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що з 01.01.2014 позивач не здійснювала адвокатської діяльності та не отримувала доходу від такої діяльності, про що відповідач був проінформований. Отже, оскільки позивач не мала усіх визначених законом підстав для здійснення адвокатської діяльності, суд першої інстанції дійшов висновку, що обов`язок сплати єдиного внеску у ОСОБА_1 як самозайнятої особи, у розумінні законодавства про зайнятість населення - відсутній.

Переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.

У відповідності до пп.14.1.226 п.14.1 ст.14 ПК України самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.

Незалежна професійна діяльність це, зокрема, діяльність адвокатів за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-VI (надалі - Закон №2464-VI).

Згідно п.5 частини першої статті 4 Закону №2464-VI платниками єдиного внеску є: особи, які провадять незалежну професійну діяльність, в тому числі адвокатську діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Пунктом 2 частини першої статті 7 Закону № 2464-VI єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник має право самостійно визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

З аналізу вказаних норм вбачається, що необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, незалежної професійної адвокатської діяльності та отримання доходу від такої діяльності.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 № 5076-VI (далі - Закон № 5076-VI) адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою. Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, може відкривати рахунки в банках, мати печатку, штампи, бланки (у тому числі ордера) із зазначенням свого прізвища, імені та по батькові, номера і дати видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

В силу вимог п. 1 частини першої ст. 31 вказаного Закону, право на заняття адвокатською діяльністю зупиняється у разі подання адвокатом заяви про зупинення адвокатської діяльності.

При цьому, право на заняття адвокатською діяльністю зупиняється: з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, - з дня подання раді адвокатів регіону за адресою робочого місця адвоката відповідної заяви адвоката (п. 1 частина третя ст.31 Закону № 5076-VI).

За правилами частин п`ятої та шостої вказаної статті протягом строку зупинення права на заняття адвокатською діяльністю адвокат не має права її здійснювати. Такий адвокат також не може брати участь у роботі органів адвокатського самоврядування, крім випадків, коли таке право зупинено у зв`язку з призначенням особи на посаду до органу державної влади з`їздом адвокатів України. Відомості про зупинення права на заняття адвокатською діяльністю вносяться до Єдиного реєстру адвокатів України.

З матеріалів справи вбачається, що згідно витягу з Єдиного реєстру адвокатів України, право на заняття адвокатською діяльністю ОСОБА_1 . зупинено за п. 1 частини першої ст. 31 Закону № 5076-VI з 01.01.2014 на підставі її заяви. При цьому, відомості щодо поновлення відповідної діяльності адвоката станом на час розгляду даної справи - відсутні.

Згідно з даними трудової книжки позивача, остання з 11.02.2014 працювала в ПАТ «Банк Михайлівський», ТОВ «Роздрібне бюро кредитних історій», ПАТ «Юнекс Банк», а отже єдиний внесок за позивача з моменту зупинення її адвокатської діяльності повинен був бути сплаченим вказаними роботодавцями. При цьому, відомості, що з цього періоду вказані у трудовій книжці установи не перераховували єдиний соціальний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, відсутні.

Разом з тим, у своїй апеляційній скарзі відповідач посилається на п.11.18 Поряку обліку платників податків і зборів, (затверженого Наказом Міністерства фінансів України 09.12.2011 за № 1588), відповідно до якого фізичні особи, які здійснюють незалежну професійну діяльність, знімаються з обліку після припинення такої незалежної діяльності, за наявності документально підтвердженої інформації відповідного державного органу, що реєструє таку діяльність або видає документи про право на заняття такою діяльністю (свідоцтва, дозволи, сертифікати тощо), та поданих до контролюючого органу за основним місцем обліку: заяви за формою № 8-ОПП, дата якої фіксується в журналі за формою № 6-ОПП. Підтвердженням припинення незалежної професійної діяльності є відомості (витяг) відповідного реєстру, до якого вноситься інформація про державну реєстрацію такої діяльності, щодо припинення, або зупинення, або зміни організаційної форми відповідної діяльності з незалежної (індивідуальної) на іншу.

Проте, суд апеляційної інстанції зауважує, що на момент звернення позивача до податкового органу із відповідною заявою, чинним законодавством не було врегульовано питання сплати грошових зобов`язань самозайнятою особою у разі зупинення останньою такої діяльності. Відповідні зміни до вказаного Порядку були внесені Наказом Міністерства фіенансів України 27.06.2018 за № 589, який набрав чинності 24 серпня 2018 року.

Відтак, оскільки з 01.01.2014 позивач не здійснювала адвокатської діяльності та не отримувала доходу від такої діяльності, оскільки не мала усіх визначених законом підстав для здійснення адвокатської діяльності, вказане свідчить про відсутність обов`язку сплати єдиного внеску у нього як самозайнятої особи в розумінні законодавства про зайнятість населення, тому наявні підстави для задоволення позовних вимог.

Таким чином, колегією суддів встановлено , що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.

При цьому судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими судом першої інстанції обставинами, наявними в матеріалах справи доказами та нормами права, зазначеними в мотивувальній частині оскаржуваного рішення суду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, зокрема, залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 310, 311-313, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області залишити без задоволення

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 04 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя А.Б. Парінов

Судді О.О. Беспалов

В.Ю. Ключкович

Повний текст постанови складено 27 травня 2019 року