Справа № 1940/1893/18
Суддя: Улицький Василь Зіновійович
Дата ухвалення: 2019-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2019 рокуЛьвів№ 857/4417/19

Колегія суддів Восьмого апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді: Улицького В.З.

суддів: Кузьмича С.М., Шавеля Р.М.

при секретарі судового засідання: Герман О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 19.02.2019 року (рішення ухвалене о 12:43 хв. у м. Тернополі судом у складі головуючого судді Мірінович У.А., повний текст судового рішення складено 04.03.2019 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції України у Тернопільській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2018 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області про визнання протиправним та скасування наказу Головного управління Національної поліції в Тернопільській області в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в Національній поліції України гр. ОСОБА_1 від 28.08.2018 № 2498, визнання протиправним та скасування наказу Головного управління Національної поліції в Тернопільській області від 28.08.2018 №256о/с в частині звільнення зі служби в Національній поліції України гр. ОСОБА_1 , поновлення ОСОБА_1 на службі в Національній поліції на посаді старшого оперуповноваженого сектору розшуку злочинців і зниклих громадян відділу кримінальної поліції Тернопільського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області з 29.08.2018, стягнення з Головного управління Національної поліції в Тернопільській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 28.08.2018 по дату поновлення на роботі.

Позивач позовні вимоги мотивував тим, що з 05.02.2007 по 06.11.2015 проходив службу в органах внутрішніх справ України, а з 07.11.2015 проходив службу в Національній поліції України. Надалі, на підставі висновку службового розслідування від 28.08.2018 відповідач видав наказ від 28.08.2018 № 2498 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників поліції", на підставі якого останній видав наказ від 28.08.2018 № 256 о/с "По особовому складу", згідно яких капітана поліції ОСОБА_1 , старшого оперуповноваженого сектору розшуку злочинців і зниклих громадян відділу кримінальної поліції Тернопільського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області звільнено зі служби в поліції за пунктом 6 частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію". Видані зазначені накази позивач вважає протиправними та такими, що підлягають скасуванню, оскільки на момент звільнення до останнього не застосовувалися будь - які дисциплінарні стягнення, за місцем роботи характеризувався позитивно, а тому відповідач мав би застосувати до позивача інший вид дисциплінарного стягнення, так як застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції є крайньою мірою. Зазначив, що підставою для застосування такого виду стягнення стало внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, згідно якого, зокрема, позивач підозрюється у заволодінні чужим майном шляхом зловживання своїм службовим становищем, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, тобто у скоєні злочину, передбаченого частиною третьою статті 191 КК України. Вважає, що сам по собі факт підозри останнього у скоєнні зазначеного злочину не свідчить про доведеність його вини, оскільки таку вину може бути доведено лише за рішенням суду, яке набрало законної сили. Таким чином в ході службового розслідування вина позивача належним чином не доведена. Просив позов задоволити.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 19.02.2019 року у задоволені адміністративного позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції оскаржив ОСОБА_1 . Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов задоволити.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України, тому відповідно до ч.4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу апелянта слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 189 цього Кодексу.

Згідно ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач з 05.02.2007 по 06.11.2015 проходив службу в органах внутрішніх справ України, в Національній поліції України з 07.11.2015.

21.08.2018 до ГУНП в Тернопільській області із Тернопільського управління ДВБ НП України надійшла інформація про те, що 18.06.2018 СВ Управління СБУ в Тернопільській області внесено відомості до ЄРДР під № 0000120 та розпочато кримінальне провадження за ознаками злочину, передбаченого частиною другою статті 186 КК України по факту вчинення відкритого викрадення у громадян грошових коштів та їх майна за попередньою змовою групою осіб, із числа працівників Тернопільського ВП ГУНП в області в число яких входив позивач.

Згодом позивачу було повідомлено про підозру у вчинені злочину, передбаченого частиною третьою статті 191 КК України.

За фактами оголошення підозри позивачу у вчиненні кримінального правопорушення, наказом від 27.08.2018 № 2481 призначено службове розслідування.

У ході проведення службового розслідування встановлено, що з червня 2018 року працівниками УСБУ в Тернопільської області та Тернопільського управління ДВБ НП України здійснювались заходи з метою документування діяльності співробітників Тернопільського ВП, які можуть бути причетними до викрадення майна та коштів у громадян під час виконання службових обов`язків.

В рамках зазначеного кримінального провадження було проведено низку обшуків за місцем проживання та роботи працівників Тернопільського ВП, а саме старшого оперуповноваженого ВКП Тернопільського ВП ГУНП в області капітана поліції Зелеза О.І. за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно інформації, наданої Тернопільським управлінням ДВБ НП України, під час обшуків у помешканні капітана поліції ОСОБА_1 виявлено та вилучено патрони до нарізної зброї калібром 7,62 мм - 19 шт., 5,45 мм -1 шт., 9 мм - 2 шт., сигнальні ракетниці - 3 шт.

Разом з тим, у старшого сержанта поліції ОСОБА_2 вилучено телефон HUAVEI ІМЕІ - НОМЕР_1 та НОМЕР_1 , який 26.07.2018 був викрадений у потерпілого по кримінальному провадженні гр. Б., та яким користувався зазначений працівник поліції.

В ході обшуків також виявлено та вилучено мобільні телефони в кількості 14 шт., в тому числі телефон ERGO ІМЕІ - НОМЕР_2 та НОМЕР_3 , який 16.07.2018 був викрадений у потерпілого у кримінальному провадженні гр. ОСОБА_3 ., та яким користувався родич поліцейського, який фігурує у зазначеному кримінальному провадженні.

Вказаний мобільний телефон працівникам Тернопільського управління ДВБ НП України під час обшуку добровільно видав старший оперуповноважений ВКП Тернопільського ВП ГУНП в області капітан поліції Стрижак Микола Романович.

Під час обшуку в помешканні старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 було виявлено та вилучено портмоне із документами одного із потерпілих у кримінальному провадженні та матеріали про вчинення крадіжок (укриті злочини), в тому числі не зареєстрована заява від потерпілого у кримінальному провадженні про викрадення ним телефону ERGO ІМЕІ - НОМЕР_2 та 72466 -2 матеріали;

16.07.2018 капітан поліції ОСОБА_1 , перебуваючи разом із старшим лейтенантом поліції ОСОБА_4 в м. Тернополі поблизу приміщення Тернопільського ВП, зустріли старшого сержанта поліції ОСОБА_2 та старшого сержанта поліції ОСОБА_5 , а також мешканця м. Львова гр. Ф.

Старший сержант поліції ОСОБА_2 та старший сержант поліції ОСОБА_5 , які згідно покладених на них обов`язками, несуть службу на поліцейській станції № 3 "Залізничний вокзал" Тернопільського ВП, повідомили, що вони поблизу залізничного вокзалу виявили у гр.Ф. мобільний телефон марки "ERGO", який він ймовірно викрав.

Згодом, капітан поліції ОСОБА_1 спільно з старшим лейтенантом поліції ОСОБА_4 , виконуючи свої службові обов`язки з розшуку злочинців, для підтвердження або спростування факту викрадення вказаного телефону, 16.07.2018 о 09:25 провели гр. ОСОБА_6 в приміщення Тернопільського ВП, внесли його особисті дані до журналу доставлених, відвідувачів та запрошених Тернопільського ВП під № 1940.

Перебуваючи в приміщенні службового кабінету Тернопільського ВП, гр. Ф. запевнив капітана поліції Зелеза О.І. та старшого лейтенанта поліції Бісюка П.І., що він є законним набувачем телефону марки "ERGO", модель А НОМЕР_4 , і у нього є відповідні підтверджуючі документи.

Однак, капітан поліції ОСОБА_1 , незважаючи на викладені гр. Ф. факти, не встановивши жодної інформації щодо незаконного заволодіння останнім вказаним мобільним телефоном, особисто вилучив у нього телефон та власноручно оформив протокол його добровільної видачі.

Разом з тим, капітан поліції ОСОБА_7 О ОСОБА_8 отримав у гр. ОСОБА_3 . пояснення, в якому, останній надав свідчення щодо крадіжки ним 15.07.2018 мобільного телефону марки "ERGO", модель А502 Aurum, в невстановленої особи. У свою чергу, старший лейтенант поліції Бісюк ОСОБА_9 , отримав заяву від гр. Ф про вчинення ним зазначеного дня крадіжки мобільного телефону марки "ERGO", модель А 502 НОМЕР_5 .

Згодом, капітан поліції Зелез О. ОСОБА_10 та старший лейтенант поліції Бісюк П.І., в порушення вимог наказу МВС України від 06.11.2015 № 1377 "Про затвердження інструкції про порядок ведення єдиного обліку в органах поліції заяв і повідомлень про вчиненні кримінальні правопорушення та інші події", який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 01.12.2015 за № 1498/27943 (далі Наказ № 1377), не зареєстрували зазначені складені ними документи у встановленому порядку, приховали їх, і старший лейтенант поліції ОСОБА_4 в подальшому забрав їх для зберігання за місцем свого проживання.

Капітан поліції ОСОБА_1 , отримавши зазначений мобільний телефон, його назад гр. ОСОБА_3 . не повернув, а передав його старшому лейтенанту поліції Бісюку П.І., який приховав телефон в приміщенні поліцейської станції № 1 Тернопільського ВП, і тим самим вони отримали можливість для подальшого розпорядження ним на власний розсуд.

30-31 липня 2018 р., капітан поліції ОСОБА_11 , перебуваючи в приміщенні поліцейської станції № 1, на одній з полиць мебельного гарнітуру виявив мобільний телефон марки "ERGO", який цього ж місяця бачив у старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 . На запитання, про походження телефону старший лейтенант поліції ОСОБА_4 повідомив, що телефон належить йому і він має намір здати його в ломбард або подарувати близькій людині.

В подальшому даний телефон капітан поліції ОСОБА_11 знову виявив у приміщенні поліцейської станції № 1 та 21.08.2018 в ході проведення обшуку на вказаній станції добровільно видав його працівникам прокуратури Тернопільської області, які пояснили, що вказаний телефон проходить як речовий доказ в кримінальному проваджені.

В ході проведення службового розслідування 27.08.2018 позивачу було запропоновано надати пояснення щодо зазначених фактів, однак останній від надання пояснень відмовився, посилаючись на статтю 63 Конституції України.

Відтак, за підсумками службового розслідування складено висновок від 28.08.2018, у якому встановлено порушення, зокрема, позивачем вимог статті 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України "Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України" від 22.02.2006 № 3460-IV (далі Закон № 3460-IV), наказів МВС України від 09.11.2016 № 1179 "Про затвердження Правил етичної поведінки поліцейських" (далі - Наказ № 1179) та № 1377.

Пунктом 2 зазначеного висновку вирішено звільнити, зокрема, позивача зі служби в поліції за грубе порушення службової дисципліни, свідоме ігнорування вимог статті 7 Закону № 3460-IV, статті 18 Закону № 580-VIII та наказів МВС України № 1179, № 1377 щодо необхідності неухильного дотримання законності та службової дисципліни, що виразилось в не реєстрації документів про вчинення злочину, їх приховання та неділових стосунках з гр. ОСОБА_12 .

Тернопільська обласна організація професійної спілки атестованих працівників ОВС України погодила звільнення з Національної поліції України, зокрема, позивача за пунктом 6 частини першої статті 77 Закону № 580-VIII (арк. справи 46).

на підставі висновку службового розслідування від 28.08.2018 відповідач видав наказ від 28.08.2018 № 2498 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників поліції", на підставі якого останній видав наказ від 28.08.2018 № 256 о/с "По особовому складу", згідно яких капітана поліції ОСОБА_1 , старшого оперуповноваженого сектору розшуку злочинців і зниклих громадян відділу кримінальної поліції Тернопільського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області звільнено зі служби в поліції за пунктом 6 частини першої статті 77 Закону № 580-VIII.

Згідно пункту 2.1 розділу ІІ Інструкції про порядок проведення службового розслідувань в органах внутрішніх справ, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 12.03.2013 № 230, яка зареєстрована в Міністерстві юстиції України 02.04.2013 за № 541/23073 (зазначена Інструкція діяла на момент виникнення спірних правовідносин, далі Інструкція № 230) підставами для проведення службового розслідування є порушення особами РНС службової дисципліни, у тому числі скоєння кримінальних або адміністративних правопорушень, знищення або втрата службових документів, доручених або охоронюваних матеріальних цінностей, вчинення особами РНС діянь, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, інші події, пов`язані із загибеллю (смертю) осіб РНС чи їх травмуванням (пораненням), а також події, які сталися за участю осіб РНС і можуть викликати суспільний резонанс.

Як вбачається з описової частини висновку службового розслідування викладаються встановлені при проведенні службового розслідування відомості про: обставини, за яких особа (особи) РНС скоїла(и) дисциплінарний проступок або які стали підставою для призначення службового розслідування, а також те, чи мали вони місце взагалі; час, місце, спосіб, мотив та мету вчинення дисциплінарного проступку, його наслідки (їх тяжкість), що настали у зв`язку з цим; посаду, звання, прізвище, ім`я та по батькові, персональні дані (дата та місце народження, освіта, період служби в органах внутрішніх справ і на займаній посаді - з дотриманням вимог Закону України "Про захист персональних даних"), характеристику особи (зокрема, про наявність або відсутність у неї діючих дисциплінарних стягнень), винної в учиненні дисциплінарного проступку, та осіб, дії чи бездіяльність яких сприяли вказаним обставинам; наявність причинного зв`язку між неправомірними діяннями особи РНС та їх наслідками; умови, що передували скоєнню дисциплінарного проступку або спонукали до цього; вимоги законодавства або посадові обов`язки, які було порушено; наявність вини особи (осіб) РНС, обставини, що пом`якшують чи обтяжують ступінь відповідальності, а також ставлення до скоєного.

Як вбачається з резолютивної частині висновку службового розслідування виконавцем (комісією) зазначаються: підтвердилися чи спростувалися відомості, які стали підставою для його призначення; пропозиції щодо закінчення службового розслідування, застосування до осіб РНС конкретних заохочень або дисциплінарних стягнень, кваліфікації отриманих тілесних ушкоджень, обставин загибелі (смерті) осіб РНС, списання чи відновлення використаних, пошкоджених або втрачених матеріальних цінностей, зброї, боєприпасів, службових документів, а також про направлення матеріалів службового розслідування до відповідних органів для прийняття рішення згідно із законодавством; запропоновані заходи, спрямовані на усунення виявлених під час службового розслідування недоліків, причин та умов виникнення обставин, які стали підставою для призначення службового розслідування.

Таким чином, висновок за підсумками службового розслідування повинен прийматися на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, підтверджених доказами, які були досліджені під час перевірки і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню.

Належність доказу означає встановлення інформації (фактичних даних), які визначають предмет доказування. Зміст фактичних даних повинен відповідати їх формі, а саме документально підтверджувати певні обставини, на які посилається сторона, тобто мати ознаку допустимості, що виключає суперечливість поєднання змісту та форми доказу.

Останній критерій є обов`язковою ознакою для правової придатності доказу та його достовірності, що, в свою чергу, визначає якісну оцінку вже наявного доказу як належного та допустимого, тобто дозволяє перевірити його правдоподібність та відповідність реальній дійсності у співвідношенні з іншими засобами доказування.

Судова колегія апеляційного суду вважає, що службове розслідування щодо позивача, за наслідками якого були видані оскаржені накази, проведено не повно, всебічно і об`єктивно, тобто в порушення Інструкції № 230, оскільки, як слідує з висновку службового розслідування від 28.08.2018, який підписаний виконавцем (головою та членами комісії) та затверджений начальником, який призначив службове розслідування, в ході проведення зазначеного розслідування виконавець (голова, члени комісії) зібрав документальні матеріали, в тому числі відібрав низку пояснень від працівників ГУНП в Тернопільській області та позивача, про що склав відповідні пояснення, які мають відношення до справи. Також у зазначеному висновку, встановлено, що позивач 3 рази заохочувався та 5 разів притягувався до дисциплінарної відповідальності.

Таким чином, в ході проведення службового розслідування відповідач встановив наявність вини позивача, встановив обставини, що обтяжують чи пом`якшують ступінь відповідальності та причинний зв`язок між неправомірними діяннями та їх наслідками.

Пунктом 4 Розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VIII визначено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

До прийняття Дисциплінарного статуту Національної поліції України застосовуються норми Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом № 3460-IV.

Згідно частини 1 статті 1 Закону № 3460-IV службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Частиною 1 статті 7 Закону № 3460-IV передбачено, що службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов`язує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; дотримуватися норм професійної та службової етики; берегти державну таємницю; стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов`язані зі службою; постійно підвищувати свій професійний та культурний рівень; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету.

Частиною першою статті 2 Закону № 3460-IV визначено, що дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону № 3460-IV за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Згідно з частиною першою статті 12 Закону № 3460-IV на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни може накладатися такий вид дисциплінарного стягнення: усне зауваження; зауваження; догана; сувора догана; попередження про неповну посадову відповідність; звільнення з посади; пониження в спеціальному званні на один ступінь; звільнення з органів внутрішніх справ.

Статтею 14 Закону № 3460-IV визначено, що з метою з`ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування. Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ. Зміст наказу доводиться до відома особи рядового або начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. У разі звільнення з посади або звільнення з органів внутрішніх справ особі рядового або начальницького складу видається витяг з наказу.

При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов`язків, рівень кваліфікації тощо.

У разі притягнення до дисциплінарної відповідальності осіб рядового і начальницького складу, які мають дисциплінарне стягнення і знову допустили порушення службової дисципліни, дисциплінарне стягнення, що накладається, має бути більш суворим, ніж попереднє.

Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Аналізуючи зазначені положення Закону № 3460-IV, в тому числі Інструкції № 230, апеляційний суд дійшов висновку, що при встановленні факту дисциплінарного проступку підлягає встановленню/доведенню ряд факторів: - протиправного рішення, дії, бездіяльності особи; - вини особи; - наявності негативних (шкідливих) наслідків; причино-наслідкового зв`язку між протиправним діянням та порушенням дисципліни, невиконанням (неналежним виконання) покладених обов`язків. Це означає, що органи влади завжди повинні добросовісно з`ясовувати, що трапилось, і не покладатися на поспішні або необґрунтовані висновки. Вони повинні вживати всіх розумних і доступних заходів для забезпечення збирання доказів, що стосуються події. Будь-який недолік розслідування, що перешкоджає встановленню причин порушення, є загрозою недотримання цього стандарту.

Європейський суд з прав людини неодноразово констатував, що процесуальні норми створюються для забезпечення належного відправлення правосуддя та дотримання принципу юридичної визначеності та що сторони провадження повинні мати право очікувати застосування вищезазначених норм. Цей принцип так само застосовується до процедур, що були використані для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, включаючи процес прийняття оскаржуваних наказів.

Принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень полягає в тому, що рішення повинно бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, на оцінці всіх фактів та обставин, що мають значення.

В рішенні № 37801/97 від 01.07.2003 у справі "Суомінен проти Фінляндії" Європейський суд вказав, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень, а в рішенні від 10.02.2010 у справі Серявін та інші проти України Європейський суд відзначив, що у рішеннях судів та органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. В рішенні від 27.09.2010 у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" Європейський суд зазначив, що призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

Апеляційний суд вважає, що за підсумками службового розслідування встановлено порушення, зокрема, позивачем вимог статті 7 Закону № 3460-IV, наказів МВС України № 1179 та № 1377 щодо необхідності неухильного дотримання законності та службової дисципліни, що виразилось в не реєстрації документів про вчинення злочину, їх приховання та неділових стосунках з гр. ОСОБА_12

Таким чином протокол добровільної видачі був заповнений на його вимогу та в його присутності громадянином ОСОБА_12 , причому, позивачу було відомо, що оформлення такого протоколу чинними нормативними актами не передбачено, та згідно пояснень позивача, оформлення такого здійснено за сталою практикою органів поліції.

Разом з тим, позивач не надав пояснень щодо причин не заповнення зі своєї сторони, як службовою особою такого протоколу добровільної видачі, а також позивач не вказав обґрунтованих підстав (причин) передачі зазначених документів та речей іншій посадовій особі без реєстрації документів про вчинення злочину.

Також, зазначене порушення призвело до тяжких наслідків, а саме внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, згідно якого, зокрема, позивач підозрюється у заволодінні чужим майном шляхом зловживання своїм службовим становищем, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, тобто у скоєні злочину, передбаченого частиною третьою статті 191 КК України.

Відтак, позивач грубо порушив основні норми поведінки працівника поліції, які затверджені наказом МВС України № 1179, правові та службо - дисциплінарні норми поведінки, порушення яких утворює факт порушення Присяги. Під порушенням Присяги працівника поліції слід розуміти скоєння працівником поліції проступку проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього, як носія влади, що призводить до приниження авторитету поліції та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.

Реалізація дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби за порушення дисципліни є окремою підставою для звільнення, яка не пов`язана із порушенням кримінальної справи та набрання законної сили вироком суду.

Наявність кримінального провадження, відкритого щодо особи, яка проходить службу в поліції, не виключає можливості застосування щодо цієї особи наслідків, передбачених пунктом 6 частини першої статті 77 Закону № 580-VIII у разі встановлення службового розслідування невиконання чи неналежного виконання поліцейським службової дисципліни.

Аналогічна позиція висловлена і Верховним Судом у постанові від 02.10.2018 у справі № 815/4463/17, а тому відповідно до статті 242 КАС України суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Узагальнюючи наведене, суд апеляційної інстанції переконаний, що судом першої інстанції надано належну оцінку наявним у справі доказам, а їх достатня кількість та взаємний зв`язок у сукупності дали змогу суду першої інстанції зробити вірний висновок про наявність підстав для відмови у задоволені адміністративного позову.

Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

З наведеного вбачається, що доводи апеляційної скарги являються безпідставними та необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції, правова оцінка доказів дана вірно, а відтак у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 243 ч. 3, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 19.02.2019 року у справі №1940/1893/18 без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття.

На Постанову протягом тридцяти днів з моменту набрання нею законної сили може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В. З. Улицький
судді С. М. Кузьмич
Р. М. Шавель
Повне судове рішення складено 29.05.2019 року