Справа № 160/1981/19
Суддя: Прудник Сергій Володимирович
Дата ухвалення: 2019-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 травня 2019 року Справа № 160/1981/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Прудника С.В.
за участі секретаря судового засіданняСтогній К.В.,
за участі: представника позивача: представника відповідача: ОСОБА_2 не прибув
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Одеської митниці Державної фіскальної служби про визнання протиправними та скасування рішень, -
У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Одеської митниці Державної фіскальної служби, в якій просила суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості № UA500000/2019/000218/2 від 31.01.2019 року;
В обґрунтування позову позивач зазначила, що приймаючи спірне рішення, митний орган не довів наявність в нього обґрунтованих сумнівів відносно недостовірності визначеної позивачем за ціною контракту митної вартості товару, а також необґрунтовано застосував резервний метод її визначення у той час, як декларант надав всі необхідні документи для визначення митної вартості за ціною договору.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 березня 2019 року відкрито провадження у адміністративній справі, та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні.
У судове засідання 27.05.2019 року прибув представник позивача.
Представник позивача позов підтримав та просив задовольнити його з підстав, викладених у позовній заяві.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання сповіщений належним чином, що підтверджується матеріалами справи. До суду надано відзив на позовну заяву, в обґрунтування якого митний орган зазначив, що декларантом не надано всі необхідні документи для визначення митної вартості товару за ціною договору, а надані документи містять розбіжності, які, на думку митного органу, не дозволяють перевірити правильність складових митної вартості товару.
Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши всі документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовну заяву слід задовольнити виходячи з наступного.
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що ПП «Каргоу Брокінг Едженсі» (уповноваженою особою позивача) на підставі митної декларації № UA500650/2019/002145 від 24.01.2019 року ввезено на митну територію України придбаний позивачем транспортний засіб - легковий автомобіль марки «ТОYОТА», модель «RAV4», кузов № НОМЕР_7, робочий об`єм циліндрів -2494 см3, тип двигуна - бензин; колісна формула - 4кл.*4; тип кузова - універсал; колір - сірий; календарний рік виготовлення - 2017; модельний рік виготовлення - 2017. Означений автомобіль є таким, який був використанні, та містить наявні пошкодження: пошкоджено картер нижній, передня вихлопна труба, лівий гумовий ущільнювач центрального глушника, правий гумовий ущільнювач центрального глушника, задній глушник, теплоізоляція задня, гумовий ущільнювач переднього глушника, передня теплоізоляція, заднє праве крило (потертості лфп), задній бампер (по потертості лфп), накладка заднього правого крила (відколи лфп), решітка переднього бампера, передній бампер (подряпини лфп). Виробник: TOYOTA MOTOR MANUFACTURING CANADA INC.; країна виробника: Канада (СА); Торгівельна марка: "TOYOTA"; Вивантажено з контейнера: ZCSU8731418.
24.01.2019 року представником позивача ПП «Каргоу Брокінг Едженсі» (декларантом) для здійснення митного оформлення даного транспортного засобу відповідачу подано в електронній формі митну декларацію за № UA500650/2019/002145 на ввезений транспортний засіб, згідно якої заявлено його митну вартість в розмірі 9700 доларів США. Митну вартість транспортного засобу визначено за основним методом - за ціною договору (вартість операції). Так, в графі 42 митної декларації "ціна товару" зазначено 9700 доларів США, в графі 45 "коригування" вказано 268 726,02 гривень, в графі 23 "курс валюти" - 27,70371300 гривень.
Не погоджуючись із вказаними рішеннями, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Засади організації та здійснення митної справи в Україні, регулювання економічних, організаційних, правових, кадрових та соціальних аспектів діяльності митної служби України визначає Митний кодекс України.
Стаття 49 Митного кодексу України встановлює, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Стаття 51 Митного кодексу України регулює питання визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, згідно частини 1 митна вартість товарів, які переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.
Частиною 2 статті 51 Митного кодексу України встановлено, що митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.
Стаття 57 глави 9 Митного кодексу України встановлює основний та другорядні методи визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, частиною 2 якої визначено, що основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Згідно частини 3 статті 57 даного Кодексу кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Статтею 58 Митного кодексу України встановлено, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів (пункт 2 частини 1).
Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні (частина 2).
Відповідно до частини 1 статті 52 Митного кодексу України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.
Згідно частини 2 статті 52 даного Кодексу декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.
Статтею 54 Митного кодексу України встановлено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу (частина 2).
Згідно пункту 2 частини 6 статті 54 Митного кодексу України орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відповідно до частини 1 статті 55 цього Кодексу рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Як вже встановлено судом, митну вартість імпортованого транспортного засобу, що вказана декларантом у митній декларації за № UA500650/2019/002145 від 24.01.2019 року, визначено за основним методом, а до самої митної декларації декларантом подано всі необхідні документи для підтвердження заявлених відомостей про його митну вартість за ціною договору.
У судовому засіданні встановлено, що коригування митної вартості імпортованого позивачем транспортного засобу відповідачем проведено, у зв`язку із тим, що декларантом не було подано всіх документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій-четвертій статті 53 МКУ.
Так, як вбачається з матеріалів справи, відповідач у своєму відзиві, так і в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості, стверджує, що до митного оформлення не надано банківських платіжних документів, що стосуються оцінюваного товару, які підтверджують митну вартість товарів.
Однак, серед іншого, у графі 44 «Додаткова інформація/Подані документи/Сертифікати і дозволи» поданої 24.01.2019 р. позивачем відповідачеві митної декларації № UА500650/2019/002145, щодо якої і було прийняте оскаржуване рішення про коригування митної вартості, зазначено:
« 3002 Документ підтверджуючий варт 10.01.2019
9000 Документ підтверджуючий варт 10.01.2019».
При цьому згідно Класифікатору документів, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 20.09.2012 № 1011, під кодом документу 3002 позначається «Платіжний документ, що підтверджує вартість товару», а під кодом 9000 «Інші некласифіковані документи».
Подання позивачем відповідачеві зазначених документів, в тому числі «Платіжного документу, що підтверджує вартість товару», разом із митною декларацією № UА500650/2019/002145 підтверджується також і відомостями, які зазначені у оскаржуваних рішеннях.
Так, у графі 18 «Додаткова інформація/подані документи» оскаржуваного рішення про коригування митної вартості зазначено:
« 3002 Документ підтверджуючий варт 10.01.2019».
Таким чином, доводи відповідача про те, що позивачем не було надано банківських платіжних документів є безпідставними та ніякими доказами відповідачем не спростовані.
Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:
1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;
2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;
3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);
4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;
5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;
6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;
7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;
8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Таким чином, за умовами поставки витрати на транспортування були включені у вартість товару, а тому подання документів, які підтверджували витрати на транспортування, не було обов`язковим.
Окрім цього, відповідачем належними доказами не доведено, що позивачем були понесені витрати на страхування товару, у зв`язку із чим, твердження відповідача про те, що ненадання позивачем документів, які підтверджували вартість страхування, було належною підставою для прийняття оскаржуваних рішень, суд вважає необґрунтованими.
Також слід звернути увагу на те, що за приписами ч. 4 ст. 368 МК України, на яку, до речі, посилається митний орган, органи доходів і зборів визначають вартість самостійно на підставі ціни на ідентичні або подібні (аналогічні) товари відповідно до вимог цього Кодексу лише у разі наявності доказів недостовірності заявленої фактурної вартості товарів.
Тобто, зазначеною нормою прямо передбачено наявність у органу доходів і зборів доказів недостовірності заявленої фактурної вартості товарів для визначення ними самостійно фактурної вартості товару.
Приймаючи до уваги вищенаведені положення законодавства, суд вважає, що відповідач не мав права на підставі неподання позивачем/декларантом документів, які підтверджують вартість страхування та перевезення (фрахту) товару, приймати оскаржувані рішення.
Як вже зазначалось вище, у відповідності до ч. 2 ст. 53 МК України, серед переліку документів, які обов`язково подаються декларантом органу доходів і зборів, відсутня митна декларація країни відправлення.
Подання такого документу можливе лише у випадках, передбачених ч. 3 ст. 53 МК України, а саме, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Отже, відповідачем, не доведено, що у поданих позивачем документах містилися розбіжності, або наявні ознаки підробки, чи не містилося всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, та не надано доказу, що ним вимагався у позивача/декларанта такий документ взагалі.
За приписами ст. 254 Митного кодексу України документи, необхідні для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України при здійсненні зовнішньоекономічних операцій, подаються органу доходів і зборів українською мовою, офіційною мовою митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування. Органи доходів і зборів вимагають переклад українською мовою документів, складених іншою мовою, ніж офіційна мова митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування, тільки у разі, якщо дані, які містяться в них, є необхідними для перевірки або підтвердження відомостей, зазначених у митній декларації. У такому разі декларант забезпечує переклад зазначених документів за власний рахунок.
За таких умов, англійська мова є мовою міжнародного спілкування, а тому надання документів, викладених цією мовою, узгоджується із вимогами Митного кодексу України.
В матеріалах справи відсутні докази того, що відповідачем вимагалося надання перекладу українською мовою копії митної декларації країни відправлення, а отже позивач не зобов`язаний був надати переклад копії митної декларації країни відправлення.
Відповідно до ч. 3 ст. 53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:
1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;
2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);
3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);
4) виписку з бухгалтерської документації;
5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є
умовою продажу оцінюваних товарів;
6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;
7) копію митної декларації країни відправлення;
8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими
експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або
Як зазначив відповідач у своєму відзиві, ним було витребувано у позивача наступні документи: 1) банківських платіжних документів, які стосувались оплати фактурної вартості транспортного засобу, перевезення, транспортно- експедиторських та інших послуг за межами митної території України; 2) калькуляцію транспортних витрат за межами митної території України з урахуванням вартості фрахту, вартості інших складових вартості транспортування товару, що декларується, у тому числі територією країни експортера; 3) копії митної декларації країни відправлення.
Однак, з приводу наведеного суд зазначає, що банківські платіжні документи, які стосувались оплати фактурної вартості транспортного засобу, надавалися разом із митною декларацією, а витрати на транспортування були включені у вартість товару.
За таких умов вимога митниці щодо надання 1) банківських платіжних документів, які стосувались оплати фактурної вартості транспортного засобу, перевезення, транспортно-експедиторських та інших послуг за межами митної території України; 2) калькуляції транспортних витрат за межами митної території України з урахуванням вартості фрахту, вартості інших складових вартості транспортування товару, що декларується, у тому числі територією країни експортера с необґрунтованою.
Частиною 3 статті 58 Митного кодексу України встановлено, що у разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.
За приписами статті 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.
Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
При цьому, витребувати необхідно лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду від 02.04.2019 року по справі № 809/784/16.
Згідно рішення про коригування митної вартості товарів № UA500000/2019/000218/2 від 31.01.2019 року відповідачем при визначенні митної вартості імпортованого транспортного засобу не застосовані другий-п`ятий методи визначення митної вартості товарів, у зв`язку з відсутністю інформації щодо угод на ідентичні та подібні (аналогічні) товари та даних на підставі яких можливе визначення митної вартості товарів.
У судовому засіданні встановлено, що відповідачем не здійснювалась процедура письмових консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості транспортного засобу відповідно до вимог статей 59 і 60 Митного кодексу України, як того вимагають положення частини 4 статті 57 вказаного Кодексу, відповідачем також не було витребувано відомості про митне оформлення ідентичних чи аналогічних товарів, не використано наявні відомості.
З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про те, що зазначені в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товарів від 31.01.2019 року підстави не застосування відповідачем другого-п`ятого методів при визначенні митної вартості імпортованого позивачем транспортного засобу не відповідають дійсності. Відповідачем також не обґрунтовано ціну, що визначена ним у розмірі 19 325 доларів США внаслідок проведеного коригування митної вартості транспортного засобу.
Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачем безпідставно, в порушення статті 58 Митного кодексу України, здійснено визначення митної вартості імпортованого транспортного засобу не за ціною договору як основним методом, а із застосуванням резервного методу, який застосовано без достатніх на те підстав та з порушенням порядку черговості послідовного використання методів, визначених статтями 59-63 Митного кодексу України.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає рішення про коригування митної вартості № UA500000/2019/000218/2 від 31.01.2019 року є протиправним, а позовні вимоги в цій частині такими, що підлягають до задоволення.
На підставі викладеного, зважаючи на всі наведені обставини в їх сукупності та з урахуванням того, що позивачем доведено правомірність пред`явленого позову, а відповідачем доводи позовної заяви не спростовані, суд доходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню у повному обсязі.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Отже, сплачений позивачем судовий збір за подачу позовної заяви до суду в сумі 1613,50 грн. грн. підлягає стягненню з Одеської митниці Державної фіскальної служби за рахунок бюджетних асигнувань.
На підставі частини 3 статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України, в судовому засіданні 27 травня 2019 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду. Виготовлення рішення у повному обсязі здійснено 29 травня 2019 року, про що повідомлено після проголошення вступної та резолютивної частини рішення в судовому засіданні.
Керуючись ст. ст. 139, 242-243, 245-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до Одеської митниці Державної фіскальної служби про визнання протиправними та скасування рішень - задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості № UA500000/2019/000218/2 від 31.01.2019 року.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 29 травня 2019 року.

Суддя С. В. Прудник