Справа № 580/1461/19
Суддя: Л.В. Трофімова
Дата ухвалення: 2019-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

29 травня 2019 року справа № 580/1461/19

м. Черкаси

Суддею Черкаського окружного адміністративного суду Трофімовою Л.В., перевірено матеріали позовної заяви у справі № 580/1461/19

за позовом Канівської міської ради Черкаської області (вул. Олега Кошового, 3, м. Канів, Черкаська область, 19000, ідентифікаційний код юридичної особи в )

до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області (вул. Смілянська, 131, м. Черкаси, 18008, ідентифікаційний код юридичної особи в )

третя особа: Литвинецька ОТГ (с. Литвинець, Канівський район, Черкаська область, 19030, ідентифікаційний код юридичної особи в )

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, прийнято ухвалу.

02.05.2019 Канівська міська рада Черкаської області, звернувшись до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області, третя особа Литвинецька ОТГ, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 24.05.2019 (надійшла до суду 27.05.2019), просить:

- визнати протиправними дії органів землеустрою Канівського району (в даний час - управління Держгеокадастру) щодо віднесення частини земель ліквідованого КСП «Заповіт Леніна» м. Канів, що входила в План землекористування колгоспу «Заповіт Леніна» м. Канева до об`єднання з сільгоспартіллю «Заповіт Леніна» с. Литвинець у адмінмежі Литвинецької сільської ради;

- зобов`язати управління Держгеокадастру Канівського району внести зміни у формування територій Литвинецької сільської ради та м. Канів відповідно до пункту 1 вимог даного адміністративного позову з врахуванням реальних власників земельних ділянок, які виникли під час приватизації земель колективного господарства (колгосп, радгосп, КСП «Заповіт Леніна» м, Канів);

- зобов`язати відповідача Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області та третю особу на стороні відповідача Литвинецьку ОТГ утриматись від вчинення дій, пов`язаних із передачею-прийняттям земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у комунальну власність Литвинецької ОТГ.

Розпорядженням керівника апарату Черкаського окружного адміністративного суду від 24.05.2019 № 76 призначено повторний автоматизований розподіл справи № 580/1461/19 (суддя Кульчицький С.О.). За результатами повторного автоматизованого розподілу справу № 580/961/19 передано судді Трофімовій Л.В.

Судом встановлено, що ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 06.05.2019 заяву Канівської міської ради Черкаської області про забезпечення позову у справі за позовом Канівської міської ради Черкаської області до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області, третя особа Литвинецька ОТГ про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії - повернуто заявнику без розгляду. Ухвалою від 07.05.2019 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу для усунення недоліків позовної заяви строк десять днів з дня отримання копії даної ухвали.

27.05.2019 до суду надійшли документи у порядку усунення недоліків із уточненим адміністративним позовом.

Відповідно до частини 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема чи: відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161 цього Кодексу; позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом. Вивчивши матеріали позовної заяви, варто зазначити, що вона не відповідає вимогам статті 160, статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому повинна бути залишена без руху для усунення недоліків з огляду на таке.

Згідно частини 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 - 4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Під змістом позовних вимог розуміється визначення способу захисту свого права, свободи чи інтересу, який має формулюватися максимально чітко і зрозуміло, а тому, особа, звертаючись до суду із позовною заявою, повинна чітко зазначити дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень (його рішення), що порушили її право, та повинна вказати спосіб захисту свого порушеного права.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на звернення до суду передбачає можливість отримати захист порушеного права, обумовлене тим, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. «Порушене право», за захистом якого особа може звертатися до суду, за змістом рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 № 18-рп/2004 має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес»: - правовий феномен, що: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним».

Відповідно до офіційного тлумачення частини 1 статті 55 Конституції України, наданого у рішенні Конституційного Суду України від 25.12.1997 № 9-зп: частину 1 статті 55 Конституції України треба розуміти так, що кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. Суд не може відмовити у правосудді, якщо особа вважає, що права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.

Право на оскарження у суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб не є абсолютним. Людина має таке право за умови, якщо вважає, що рішення, дія чи бездіяльність органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб порушують або ущемляють її права і свободи чи перешкоджають їх здійсненню, а тому потребують правового захисту в суді.

Відповідно до висновків Європейського суду з прав людини, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може належати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності. Такі обмеження не можуть зашкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтовано пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення у справі Peretyaka and Sheremetyev проти України, 21.12.2010, №45783/05).

Позивачем у позовній заяві не зазначено обґрунтування щодо порушення оскаржуваними діями відповідача (та не зазначено якими саме діями, коли вчиненими) прав, свобод, інтересів позивача за змістом критеріїв частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до пунктів 4, 5, 9 частини 5 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України у позовній заяві має бути зазначений зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а у разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів, виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; у справах щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень - обґрунтування порушення оскаржуваними рішеннями, діями чи бездіяльністю прав, свобод, інтересів позивача.

Згідно пункту 29 статті 85 Конституції України до повноважень Верховної Ради України належить: утворення і ліквідація районів, встановлення і зміна меж районів і міст, віднесення населених пунктів до категорії міст, найменування і перейменування населених пунктів і районів.

Частиною 2 статті 2 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 4 статті 22 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що Верховному Суду як суду першої інстанції підсудні справи, зокрема щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Верховної Ради України.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суд виходить із суті права та інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Межа адміністративно-територіальної одиниці це сукупність умовних ліній, кожна з яких відділяє її територію від території суміжної адміністративно-територіальної одиниці, що послідовно з`єднуються у вузлових точках, а також співпадають або узгоджуються із межами адміністративно-територіальних одиниць вищого рівня. Позивачем не зазначено про який аспект функцій органу місцевого самоврядування йдеться (організаційний, технічний, управлінський) щодо встановлення межі окремого адміністративно-територіального утворення (тобто площинного об`єкту), встановлення меж між суміжними адміністративно-територіальними утвореннями (окремих лінійних об`єктів), у тому числі на яких окремих ділянках проходження таких меж.

У Рішенні від 14.12.2011 № 19-рп/2011 Конституційний Суд України зазначив, що відносини, що виникають між фізичною чи юридичною особою і представниками органів влади під час здійснення ними владних повноважень, є публічно-правовими і поділяються, зокрема, на правовідносини у сфері управлінської діяльності та правовідносини у сфері охорони прав і свобод людини і громадянина, а також суспільства від злочинних посягань. Діяльність органів влади, у тому числі судів, щодо вирішення спорів, які виникають у публічно-правових відносинах, регламентується відповідними правовими актами. Рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України. Для реалізації кожним конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб`єктів у сфері управлінської діяльності в Україні утворено систему адміністративних судів.

Згідно статті 54 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 №280/97-ВР сільська, селищна, міська, районна у місті (у разі її створення) рада у межах затверджених нею структури і штатів може створювати відділи, управління та інші виконавчі органи для здійснення повноважень, що належать до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад. Організаційні засади реалізації повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад щодо здійснення державної регуляторної політики визначаються Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».

Згідно статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 №280/97-ВР виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання затвердження за пропозицією сільського, селищного, міського голови: вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин (пункт 34); прийняття рішень з питань адміністративно-територіального устрою в межах і порядку, визначених цим та іншими законами (пункт 41).

У обґрунтуванні позову не зазначено про характерні ознаки публічно-правового спору у контексті здійснення суб`єктом владних повноважень організаційних чи управлінських функцій Головним управління Держгеокадастру у Черкаській області.

Поняття «спір, що не належить розгляду в порядку адміністративного судочинства» варто тлумачити у широкому значенні, що стосується тих спорів, які не належать розгляду як у порядку адміністративного судочинства, так і тих, що взагалі не належать судовому розгляду.

У постанові від 26.02.2019 у справі №9901/663/18 (провадження №11-891заі18) Велика Палата Верховного Суду погодилася із судом першої інстанції, який ухвалою відмовив позивачеві у відкритті провадження у справі, оскільки останній оспорює бездіяльність Верховної Ради України, що за своїм змістом не є управлінською діяльністю, що створювала би безпосередньо для позивача певні правові наслідки, у зв`язку з чим із таких правовідносин не може виникати публічно-правовий спір, що віднесено до юрисдикції адміністративного суду (фізична особа звернулася із позовом про визнання протиправною (незаконною) бездіяльності Верховної Ради України. За змістом положень частини 2 статті 147, частини 1 статті 150 Конституції України перевірка на предмет відповідності Конституції України правових актів Верховної Ради України належить до повноважень Конституційного Суду України.

У тексті позовної заяви (що надійшла у порядку усунення недоліків) зазначено: «станом на 15.02.2018 до Державного земельного кадастру внесено відомості щодо 674 адміністративно-територіальних одиницях, проте на кадастровій карті вони не відображені. У 1975 році відбулось об`єднання колгоспу «Заповіт Леніна» м. Канів та сільськогосподарської артілі «Заповіт Леніна» сусіднього села Литвинець. У 1976 році об`єднане колективне господарство було перетворене в птахорадгосп «Заповіт Леніна» м. Канів. Об`єднаний радгосп був розташований на державних землях, що входили в межі двох адміністративних одиниць: м. Канів і Литвинецької сільської ради. Постановою Верховної Ради України від 29.06.1995 № 251/95-ВР із земель птахорадгоспу «Заповіт Леніна» було вилучено ділянку площею 48.5 га під індивідуальне будівництво Канівській міській раді. Що особливо важливо не з земель Литвинецької сільської ради. Наказом від 07.03.1996 11-КСП Регіонального відділення ФДМУ в Черкаській області радгосп «Заповіт Леніна» був перетворений в колективне сільськогосподарське підприємство. Рішенням від 20.06.1996 № 40/1 Литвинецької сільської ради колективному сільськогосподарському підприємству «Заповіт Леніна» м. Канів надано у постійне користування землі у межах згідно з планом землекористування (додається), аналогічне рішення могла прийняти і Канівська міська рада, оскільки колективне сільськогосподарське підприємство «Заповіт Леніна» м. Канів також було розташоване в адміністративних межах міста. Від цього часу органи Держгеокадастру району одноосібно і неправомірно віднесли частину земель КСП «Заповіт Леніна», що належала до 1975 року колгоспу «Заповіт Леніна» м. Канів (до об`єднання з сільгоспартіллю с. Литвинець), до адмінмеж Литвинецької сільської ради, не погодивши жодним чином з міською радою. Позивач зазначає, що місто Канів позбавили впливу на території, на яких його мешканці працювали. На керівників установ, що розташовані у межах плану землекористування ліквідованого у подальшому КСП «Заповіт Леніна» став чинитись тиск з метою неправомірних змін адрес і перереєстрації їх у селі Литвинець, що розташоване на значній відстані від Канева».

Суд зазначає, що із змісту позовної заяви не встановлено, які саме дії, ким та коли вчинені оскаржує позивач у контексті публічно правового спору.

У позовній заяві не зазначено, коли саме позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав та інтересів, у чому це визначається з огляду на статтю 6, частину 2 статті 19 Конституції України.

Позивачем у позовній заяві зазначено, що незважаючи на Генеральний план, що затверджений Черкаським облвиконкомом у 1981 році (за часів СРСР), порушуючи чинне законодавство, управління Держземагенства стало одноосібно розподіляти землі запасу державної форми власності у межах міської забудови для садівництва. До матеріалів позовної заяви не надано доказів на підтвердження зазначеного обґрунтування.

Відповідно до частин 1, 2 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно частини 1 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Держгеокадастром на постійній основі здійснюється моніторинг стану внесення відомостей до державного земельного кадастру про об`єкти Державного земельного кадастру, зокрема відомості про межі адміністративно-територіальних одиниць. Відповідно до абзацу 2 статті 4 прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Державний земельний кадастр» відомості про інші об`єкти Державного земельного кадастру, що містяться в документації із землеустрою та оцінки земель, затвердженої та переданої до Державного фонду документації із землеустрою до 1 січня 2013 року, підлягають перенесенню до Державного земельного кадастру на безоплатній основі центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, та його територіальними органами відповідно до їх повноважень. Згідно частини 4 статті 173 Земельного кодексу України землі та земельні ділянки державної власності, включені в межі населеного пункту (крім земель, які не можуть передаватися у комунальну власність), переходять у власність територіальної громади. Рішення про встановлення меж населеного пункту та витяги з Державного земельного кадастру про межу відповідної адміністративно-територіальної одиниці та про відповідні земельні ділянки, право власності на які переходить до територіальної громади, є підставою для державної реєстрації права комунальної власності на такі земельні ділянки.

Суд зазначає, що відповідно до статті 173 Земельного кодексу України межа району, села, селища, міста, району у місті це умовна замкнена лінія на поверхні землі, що відокремлює територію району, села, селища, міста, району у місті від інших територій. Згідно частин 1, 2 статті 174 Земельного кодексу України рішення про встановлення і зміну меж районів і міст приймається Верховною Радою України за поданням Кабінету Міністрів України. Рішення про встановлення і зміну меж сіл, селищ, які входять до складу відповідного району, приймаються районною радою за поданням відповідних сільських, селищних рад. Рішення про встановлення і зміну меж сіл, селищ, які не входять до складу відповідного району, або у разі, якщо районна рада не утворена, приймаються Верховною Радою Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими радами за поданням відповідних сільських, селищних рад. Враховуючи зазначене, встановлення меж міста Канева належить до повноважень Верховної Ради України (а не Головного управління Держгеокадастру) згідно Конституції України.

Згідно частини 4 статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази - позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Позивач у прохальній частині уточненої позовної заяви формує позовні вимоги до управління Держгеокадастру Канівського району, проте не визначає зазначену особу у якості відповідача, не зазначає про наявність/відсутність адміністративної процесуальної дієздатності учасника управління Держгеокадастру Канівського району, не обгрунтовує предмет спірних правовідносин, не надає докази.

Відповідно до частини 1 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України суд, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтею 160, статтею 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Керуючись статтями 2, 6-16, 19, 160, 161, 169, 241, 248, 256, 294 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву за позовом Канівської міської ради Черкаської області до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області третя особа: Литвинецька ОТГ про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії залишити без руху.

Позивачем вказані недоліки можуть бути усунуті шляхом надання:

- нової редакції позовної заяви із зазначенням: які саме дії, якої саме особи та коли вчинені позивач просить визнати протиправними; обґрунтування порушених прав, свобод або інтересів позивача оскаржуваними діями за змістом критеріїв частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України; формування прохальної частини позовної заяви згідно вимог частини 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням визначеного (визначених) відповідача (відповідачів); коли саме та у який спосіб позивач дізнався про порушення своїх прав оскаржуваними діями відповідача;

- подання обґрунтованої заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду.

Надати позивачеві для усунення вказаних вище недоліків позовної заяви п`ять днів з моменту отримання копії даної ухвали.

У разі невиконання вимог, зазначених в ухвалі, позовна заява буде повернута позивачеві.

Копію ухвали надіслати позивачеві.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання та не оскаржується.

Суддя Л.В. Трофімова