Справа № 826/9380/18
Суддя: Карпушова Олена Віталіївна
Дата ухвалення: 2019-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/9380/18 Суддя (судді) першої інстанції: Кузьменко А.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Карпушової О.В., суддів: Епель О.В., Кузьменка В.В., секретар судового засідання Харитонова Х.Б., за участі представника відповідача Бєлічко Д.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 18 лютого 2019 р. у справі № 826/9380/18 за адміністративним позовом Приватного підприємства «Укррентсервіс» до Державної служби України з безпеки на транспорті, третя особа - Управління Укртрансбезпеки у Житомирській області, про визнання протиправним та скасування розрахунку плати за проїзд, -

В С Т А Н О В И В:

18.06.2018 р. Приватне підприємство «Укррентсервіс» звернулося до суду з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті, третя особа - Управління Укртрансбезпеки у Житомирській області, про визнання протиправним та скасування розрахунку плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування №054384 від 17 травня 2018 року на підставі акту №006031 від 17 травня 2018 року, що складений Управлінням Укртрансбезпеки у Житомирській області.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що транспортний засіб, відносно якого складено оскаржуваний розрахунок, хоча і належить на праві власності ПП «Укррентсервіс», однак станом на момент проведення габаритно-вагового контролю перебував у фактичному користуванні Товариства з обмеженою відповідальністю «Пан «Комбайн» на підставі договору оренди транспортних засобів, а тому відповідальність за перевищення обмежень маси чи навантажень на дорогах загального користування має нести саме перевізник, а не власник транспортного засобу.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 18 лютого 2019 р. позов задоволено повністю.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення, як таке, що прийнято з порушенням норм матеріального права, та прийняти нове рішення, яким провадження у справі закрити.

Позивачем відзиву на апеляційну скаргу не подано.

У судовому засідання представник відповідача підтримала доводи апеляційної скарги, просила її задовольнити. Представник позивача до суду не прибув, про час, дату та місце слухання справи повідомлялися належним чином.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 17 травня 2018 року посадовими особами Управління Укртрансбезпеки у Житомирській області на а/д М-06 Київ-Чоп 86 км. під час проведення рейдової перевірки відповідно до направлення на перевірку №011127 від 14 травня 2018 року проведено габаритно-ваговий контроль транспортного засобу DAF, реєстраційний номер НОМЕР_1 із причепом ВЕСТТ, реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_2

Перевіркою встановлено факт надання послуг з внутрішніх перевезень (комбайн зернозбиральний) відповідно до товарно-транспортної накладної №Оф00005264 від 17 травня 2018 року з порушенням вимог статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме - без дозволу, який дає право на рух автомобільними дорогами України з перевищенням вагових та/або габаритних параметрів або документа про внесення сплати за проїзд великовагових та великогабаритних транспортних засобів.

За результатами габаритно-вагового контролю складено акт №054384 від 17 травня 2018 року про проведення перевірки та акт №0006031 від 17 травня 2018 року про перевищення транспортним засобом нормативних габаритних параметрів, довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю №054384 від 17 травня 2018 року, на підставі яких здійснено розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування та нараховано позивачу плату за проїзд у розмірі 198,3 євро.

Вказані обставини підтверджені належними та допустимими доказами.

Розглядаючи даний спір, суд першої інстанції прийшов до висновку, що дані відносини є публічно - правовими, а справа належить до юрисдикції адміністративного суду.

Проте, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у пункті 24 рішення від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Відповідно до ч.1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 4 КАС України визначено, що адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Згідно з правилами визначення юрисдикції адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ за ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: 1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; 2) спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; 3) спорах між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; 4) спорах, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; 5) за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб`єкту законом; 6) спорах щодо правовідносин, пов`язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму; 7) спорах фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації; 8) спорах щодо вилучення або примусового відчуження майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності; 9) спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обов`язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб; 10) спорах щодо формування складу державних органів, органів місцевого самоврядування, обрання, призначення, звільнення їх посадових осіб; 11) спорах фізичних чи юридичних осіб щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності замовника у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України «Про особливості здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб оборони», за винятком спорів, пов`язаних із укладенням договору з переможцем переговорної процедури закупівлі, а також зміною, розірванням і виконанням договорів про закупівлю; 12) спорах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів охорони державного кордону у справах про правопорушення, передбачені Законом України «Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень»; 13) спорах щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917 - 1991 років».

Ужитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС).

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні брати за основу суть права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

За своєю правовою природою плата за проїзд великоваговим транспортним засобом є не штрафною санкцією, а сумою відшкодування матеріальних збитків державі внаслідок руйнування автомобільних доріг загального користування.

Оскаржуваний розрахунок не є рішенням суб`єкта владних повноважень у розумінні статті 19 КАС, не зумовлює виникнення будь-яких прав і обов`язків для позивача, тому він не може бути предметом спору.

Відсутність спору, у свою чергу, виключає можливість звернення до суду, оскільки відсутнє право, що підлягає судовому захисту.

При цьому, як неодноразово наголошувала Велика Палата Верховного Суду у своїх рішеннях, пов`язаних із вирішенням юрисдикційних спорів, поняття «спір, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства» слід тлумачити в більш широкому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, так і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду.

З огляду на викладене такі вимоги не підлягають розгляду як в порядку адміністративного судочинства, так і взагалі не підлягають судовому розгляду.

Дана позиція узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеної у постанові від 19.04.2019 № 805/148/18-а та Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 30.01.2019 року по справі №803/3/18.

При цьому, колегія суддів зазначає, що заявлені позивачем вимоги про визнання дій відповідача щодо складання розрахунку №054384 від 17 травня 2018 року плати за проїзд великовагових та або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування так само, як і вимоги про скасування даного розрахунку, по своїй суті ніяким чином не впливають на права та обов`язки сторін у справі, а тому такі вимоги також не підлягають розгляду судами в порядку адміністративного судочинства.

Частиною 1 ст.319 КАС України передбачено, що судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

З огляду на викладені обставини, з урахуванням наведених норм права, за наслідком перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку щодо наявності підстав для закриття провадження у даній справі, передбачених п.1 ч.1 ст.238 КАС України, оскільки справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Приймаючи до уваги, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права в частині розгляду справи з порушенням правил юрисдикційної підсудності, колегія суддів доходить до висновку, що у відповідності до ч.1 ст.319 КАС України апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню із закриттям провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.238 КАС України.

Повне судове рішення складено 27.05.2019 р.

Керуючись ст.ст.243, 308, 310, 315, 319, 322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 18 лютого 2019 р. - задовольнити.

Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 18 лютого 2019 р. у справі № 826/9380/18 за адміністративним позовом Приватного підприємства «Укррентсервіс» до Державної служби України з безпеки на транспорті, третя особа - Управління Укртрансбезпеки у Житомирській області, про визнання протиправним та скасування розрахунку плати за проїзд - скасувати.

Провадження у справі закрити.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Колегія суддів: О.В. Карпушова

О.В. Епель

В.В. Кузьменко