Справа № 200/13264/18-а
Суддя: Кочанова П.В.
Дата ухвалення: 2019-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 травня 2019 р. Справа№200/13264/18-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кочанової П.В., при секретарі судового засідання Притулі С.С., розглянувши у судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Торецького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, управління Пенсійного фонду України м.Ірпені Київської області про зобов`язання вчинити певні дії, -

за участю представників сторін:

від позивача - не з`явився

від відповідача 1- не з`явився

від відповідача 2 - не з`явився

ВСТАНОВИВ :

Позивач, ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Торецького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, в якому просить суд:

- визнати відмову ПФУ протиправною та зобов`язати УПФУ включити до страхового стажу періоди навчання та роботи з 15.06.1980р. по 31.07.1980р., з 03.09.1999р. по 31.12.1999р. та з 01.01.2005р. по 31.12.2005р.

- визначити страховий стаж за період з 2004, 2006 - 2009, січень- червень 2010 років в повному обсязі та внести відповідні зміни до індивідуальних відомостей про застраховану особу ОСОБА_1 , номер облікової картки НОМЕР_1 ;

- провести перерахунок пенсії з моменту її призначення та сплатити відповідну заборгованість.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що ним встановлено, що до стажу роботи, який надає право на отримання пенсії не зараховано періоди: з 15.06.1980р. по 31.07.1980р. згідно запису № 8 у трудовій книжці; з 03.09.1999р. по 31.12.1999р. згідно звіту до Державної податкової інспекції по м. Авдіївці від 04.01.2000р. за № 02/04012000, свідоцтва про державну реєстрацію як суб`єкта підприємництва від 31.08.1999р. №020143, з 01.01.2005р. по 31.12.2005р. згідно звітів до Державної податкової інспекції по м. Авдіївці та до Пенсійного фонду України в м. Авдіївці Донецької області, номер реєстрації платника 1201 за 2005 р. 29.05.2018 року він звернувся до управління Пенсійного фонду в місті Авдіївці з заявою про внесення до загального трудового стажу періодів роботи з 15.06.1980р. по 31.07.1980р., з 03.09.1999р. по 31.12.1999р. та з 01.01.2005р. по 31.12.2005р. та надав відповідні документи. Відповіддю від 17.09.2018 року №1769/07, відповідач відмовив у задоволенні заяви, мотивуючи тим, що період навчання в Донецькому політехнічному інституті з 01.09.1975 по 14.06.1980 на денній формі підтверджується дипломом серії НОМЕР_8, а не записами в трудовій книжці. Позивач також вважає протиправною відмову відповідача у внесенні до загального трудового стажу періоду роботи за січень - грудень 2005 року з тих підстав, що вказаний період сплати єдиного податку був врахований за найманих працівників, оскільки факт того, що він сплачував єдиний податок за січень - грудень 2005 року підтверджений заявою про право застосування спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності на 2005р б/н від 14.12.2004р. та квитанціями про сплату єдиного податку за 2005р. Також, не погоджується з відмовою у зарахуванні до загального трудового стажу періоду роботи з 03.09.1999 по 31.12.1999 на підставі того, що ним не надано спеціального торгового патенту або свідоцтва про сплату єдиного або фіксованого податку. Окрім того зазначає, що незрозумілими є підстави обчислення страхового стажу в повному та неповному обсязі, тоді як ним єдиний податок у всі періоди сплачувався в повному обсязі та в розмірі, встановленому Авдіївською міською радою народних депутатів.

Позивач вважає відмову відповідача протиправною та такою, що не ґрунтується на законі і порушує його права, за захистом яких він змушений звернутися до суду.

На підставі протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями, вказану справу було передано для розгляду судді Галатіній О.О.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 30 листопада 2018 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору відмовлено, позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу десятиденний строк з дня отримання цієї ухвали на усунення недоліків, шляхом надання суду доказів на підтвердження майнового стану або доказів сплати судового збору у належному розмірі та зазначенням у адміністративному позові реєстраційного номеру облікової картки платника податків позивача.

Відповідно до пункту 19 Розділу VIII Положення про автоматизовану систему документообігу суду, на підставі розпорядження керівника апарата Донецького окружного адміністративного суду від 12 грудня 2018 року № 460, у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді Галатіної О.О., призначено повторний автоматичний розподіл справи № 200/13264/18-а.

На підставі повторного автоматичного розподілу справ, вказану справу було передано для розгляду судді Кочановій П.В.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 17 грудня 2018 року прийнято справу до провадження, продовжено позивачу строк для усунення недоліків за адміністративним позовом до Торецького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про зобов`язання вчинити певні дії.

На виконання вимог вищезазначеної ухвали, позивач усунув недоліки позовної заяви у повному обсязі.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 28 грудня 2018 року відкрито провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Торецького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про зобов`язання вчинити певні дії за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

30 січня 2019 року через відділ документообігу та архівної роботи суду відповідачем 1 надані надано відзив на адміністративний позов ОСОБА_1 , в якову останній просив замінити неналежного відповідача Торецьке об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області на належного управління Пенсійного фонду України м.Ірпені Київської області.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 28 лютого 2019 року призначено розгляд справи за позовом ОСОБА_1 до Торецького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про скасування рішення суб`єкта владних повноважень та зобов`язання вчинити певні дії здійснювати в порядку загального позовного провадження, залучено в якості другого відповідача у справі - управління Пенсійного фонду України м.Ірпені Київської області та призначено підготовче засідання на 28 березня 2019 року.

26 березня 2019 року через відділ документообігу та архівної роботи суду, відповідачем 2 надано відзив на адміністративний позов ОСОБА_1 , в якому просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог позивача. В обґрунтування заперечень зазначив, що позивач перебуває на обліку в управлінні з 01.01.2015 року. Щодо зарахування до страхового стажу періодів навчання з 15.06.1980р. по 31.07.1980р. зазначив, що диплом Донецького політехнічного інституту серії НОМЕР_7 був виданий позивачу 14.06.1980 року, а тому і період навчання може бути зарахований лише по дату його видачі, а саме до 14.06.1980р. Щодо зарахування до трудового стажу позивача періодів сплати ним єдиного податку за період з 03.09.1999р. по 31.12.1999р., зазначив, що період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01.01.2004 року підтверджується спеціальним торговим патентом або свідоцтвом про сплату єдиного податку або фіксованого податку. Такий документ позивачем не був наданий, тому підтвердження даного періоду роботи є неможливим. Стосовно внесення до загального трудового стажу періоду сплати єдиного податку з січня 2005 року по грудень 2005 року, зазначив, що звіти за 2005 рік, які додані позивач до своєї позовної заяви були здані за найманих працівників, а не за страхувальника (фізичну особу-підприємця). Даний факт підтверджується і Актом перевірки правильності обчислення страхових внесків фізичною особою-підприємцем № 57 від 22.08.2007р. за найманих працівників. В ході даної перевірки були перевірені зокрема і відомості про правильність нарахування заробітної плати застрахованим особам за період з 2004 по 2007 роки, трудові договори та було встановлено, що під час нарахування страхових внесків найманим особам порушень не виявлено. Звіт про сплату страхових внесків за фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 відсутній. Позивач посилається на квитанції про сплату єдиного внеску до органів Державної податкової інспекції, які не є підтвердженням сплати страхових внесків.

На підставі зазначеного, просив позивачу відмовити у повному обсязі.

У підготовчому засіданні 28 березня 2019 року розгляд справи №200/13264/18-а відкладено до 19 квітня 2019 року о 14:00 годині.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 19 квітня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 17 травня 2019 року о 10:00 год.

У судове засідання, призначене на 17 травня 2019 року, повноважні представники сторін не з`явилися, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлені належним чином.

Згідно частини 1 статті 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до частини 4 статті 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, судом встановлено наступне.

З матеріалів справи вбачається, що позивач є громадянином України (паспорт серії НОМЕР_4 виданий 27 жовтнч 1999 року Авдіївським МВ УМВС України в Донецькій області), пенсіонером (пенсійне посвідчення серія № НОМЕР_5 ) та особою, переміщеною з тимчасово окупованої території, що підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 09.08.2016 року №.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України м.Ірпені Київської області на підставі особистої заяви про запит пенсійної справи з управління ПФУ в м.Авдіївці Донецької області та подальшої виплати пенсії за фактичним місцем проживання.

Судом встановлено, що відповідно до відомостей, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 , був зареєстрований як фізична особа-підприємець з 31.08.1999 року, основний вид економічної діяльності фізичної особи-підприємця - код КВЕД 20.30.0 ВИРОБНИЦТВО ДЕРЕВ`ЯНИХ БУДІВЕЛЬНИХ КОНСТРУКЦІЙ ТА СТОЛЯРНИХ ВИРОБІВ.

31.01.2012 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (номер запису: 6000515).

Листом від 17.09.2018 року №1769/17 Торецьке об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області повідомило позивача про те, що період навчання в Донецькому політехнічному інституті з 01.09.1975 по 14.06.1980 на денній формі, що підтверджується дипломом серії НОМЕР_7 , який виданий 14.06.1980, а не записами в трудовій книжці, зарахований до страхового стажу. Для зарахування періоду з 15.06.1980 по 31.07.1980 до страхового стажу законних підстав немає. Також, повідомили, що внесення єдиного податку за січень 2005 року - грудень 2005 року до загального трудового стажу не має можливості. Вказаний період сплати єдиного податку був врахований за найманих працівників, які на той час перебували з позивачем в трудових відносинах, що підтверджується актом перевірки правильності обчислення, повноти нарахування та своєчасності сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 22.08.2007 № 57.

Окрім того, у листі зазначено, що згідно Постанови № 22-1 від 25.11.2005 року «Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року підтверджується спеціальним торговим патентом або свідоцтвом про сплату єдиного або фіксованого податку. В даному випадку, зазначений документ не був наданий до Пенсійного фонду, тому підтвердити період роботи з 03.09.1999 року по 31.12.1999 року не має можливості.

Не погодившись з доводами, викладеними у листі відповідача-1, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку правовідносинам суд виходив з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбачено у Законі України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 р. №1058-IV (далі -Закон №1058-I, чинний на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до ст. 11 Закону №1058-IV загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають в т.ч.: громадяни України, іноземці (якщо інше не встановлено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України) та особи без громадянства, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, створених відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, у філіях, представництвах, відділеннях та інших відокремлених підрозділах цих підприємств та організацій, у громадських об`єднаннях, у фізичних осіб - підприємців, осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, та в інших фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або працюють на інших умовах, передбачених законодавством, або виконують роботи (надають послуги) на зазначених підприємствах, в установах, організаціях чи у фізичних осіб за договорами цивільно-правового характеру; фізичні особи - підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Згідно до ст. 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

До страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв`язку з втратою годувальника, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, та період з дня смерті годувальника до дати, коли годувальник досяг би віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону.

Період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності) та матеріальну допомогу у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.

Згідно п. "б" ст. 3 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 р. №1788-XII (далі - №1788-XII) право на трудову пенсію мають особи, зайняті суспільно корисною працею, при додержанні інших умов, передбачених цим Законом, а саме: особи, які займаються підприємницькою діяльністю, заснованою на особистій власності фізичної особи та виключно її праці, - за умови сплати страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Відповідно до ст. 56 Закону №1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

До стажу роботи зараховується також в т.ч.: будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

Статтею 1 Закону № 1058-IV визначено, що страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Відповідно до п. 3-1 Перехідних положень Закону №1058-IV до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються в т.ч. періоди: ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку:

- з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності;

- з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

Так, страховий стаж позивача підтверджується відомостями наявними в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, з яких вбачається, що за період з 03.09.1999 року по 31.12.1999 року позивач здійснював підприємницьку діяльність. Даний факт також підтверджується звітом суб`єкта малого підприємництва фізичної особи-платника єдиного податку за четвертий квартал 1999 року, наданого позивачем до Державної податкової інспекції 04.01.2000 року, сума фактично сплаченого єдиного податку в звітному кварталі: за перший квартал сплачено 30,00 грн., за другий квартал сплачено 30,00 грн., за третій квартал сплачено 30,00 грн. Обсяг виручки від реалізації товарів (робіт, послуг) складає 985 грн., витрати 769 грн., чистий дохід (прибуток)-216 грн. Квитанцією від 11.10.1999 року підтверджується сплата єдиного податку у розмірі 80,00 грн.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, судом встановлено факт перебування позивача на податковому обліку у спірний період з 03.09.1999 року по 31.12.1999 року, та наданих документів, які підтверджують здійснення позивачем господарської діяльності, суд вважає, що твердження відповідача, щодо не надання позивачем спеціального торгового патенту або свідоцтва про сплату єдиного або фіксованого податку, не може слугувати підставою, для не зарахування до страхового стажу відповідного періоду.

Таким чином, суд доходить висновку, що при призначенні пенсії позивачу, відповідач 1 повинен був врахувати останньому період з 03.09.1999 року по 31.12.1999 року до страхового стажу.

Стосовно підприємницької діяльності позивача у період з 01.01.2005 року по 31.12.2005 року та зарахування його до загального стажу роботи суд зазначає наступне.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" затверджений постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 р. №22-1, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 р. за №1566/11846 (далі - Порядок №22-1, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно п. 2.1 Порядку №22-1 до заяви про призначення пенсії за віком додаються, зокрема: документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 р. №637 (далі - Порядок №637).

Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності, крім осіб, які здійснювали підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування, з 01.07.2000 р. підтверджується довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року підтверджується спеціальним торговим патентом, або свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків, а з 01.01.2004 р. - довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку.

Відповідно до п. 4 Порядку №637 час роботи осіб, які займаються підприємницькою діяльністю, заснованою на приватній власності та на виключно їхній праці, за період до 1 травня 1993 р., а також час роботи осіб, які займаються веденням особистого селянського господарства зараховується до трудового стажу за наявності довідки Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків (додаток №1).

Статтею 1 Закону № 1058-IV визначено, що персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік) - організація та ведення обліку відомостей про застраховану особу, що здійснюється відповідно до законодавства і використовується в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування в установленому законодавством порядку.

Згідно ч. 1 ст. 21 Закону № 1058-IV персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється з метою обліку застрахованих осіб, учасників накопичувальної системи пенсійного страхування та їх ідентифікації, а також накопичення, зберігання та автоматизованої обробки інформації про облік застрахованих осіб і реалізацію ними права на страхові виплати у солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та накопичувальній системі пенсійного страхування. Для формування інформаційної бази системи персоніфікованого обліку використовуються відомості, що надходять від: державних реєстраторів юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців; роботодавців; застрахованих осіб; фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування; центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації актів цивільного стану, виконавчих органів сільських, селищних, міських (крім міст обласного значення) рад та уповноважених суб`єктів для обліку даних Єдиного державного демографічного реєстру; органів доходів і зборів, територіальних органів Пенсійного фонду за результатами перевірок платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або в порядку міжвідомчого обміну інформацією; державної служби зайнятості; інших підприємств, установ, організацій та військових частин; компаній з управління активами; зберігачів; інших джерел, передбачених законодавством.

Згідно із пунктом 6 розділу IV "Надання та формування інформації з Реєстру застрахованих осіб" Положення №10-1 інформація з Реєстру застрахованих осіб формується та надається за такими формами: індивідуальні відомості про застраховану особу - згідно з додатками 3 - 5 до цього Положення.

Додатком №4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування затверджено Форму ОК-5 "Індивідуальні відомості про застраховану особу" Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування

Довідка ОК-5 - це сформовані індивідуальні відомості про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб (автоматизованого банку відомостей, створеного для ведення обліку фізичних осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, ведення якого забезпечує Пенсійний фонд України).

Довідка ОК-5 формується за будь-який період, починаючи з 2000 року, та містить відомості про суми заробітку для нарахування пенсії і страховий стаж. Тому вона, як правило, використовується органами Пенсійного фонду для призначення (перерахунку) пенсії. Також на підставі цієї довідки особа може проаналізувати свій страховий стаж та заробітну плату, яка в майбутньому буде використана при призначенні пенсії.

У довідці ОК-5 містяться такі дані:

- перелік страхувальників, які подавали про застраховану особу відомості до системи персоніфікованого обліку;

- за кожен місяць по кожному із страхувальників: сума заробітної плати, з якої сплачені внески, кількість днів стажу, відмітка про сплату внесків;

- відомості про спеціальний (пільговий) стаж та відомості про стаж, який зараховується без сплати страхових внесків (наприклад, період отримання допомоги по безробіттю), по страхувальниках і по роках.

Позначка про сплату внесків в довідках ОК-5 позначається словами Так або Ні. Якщо в довідках суму заробітної плати вказано, але внески не сплачено (відмітка Ні), то такий місяць до страхового стажу не зараховується.

Згідно Указу Президента України "Про внесення змін до Указу Президента України "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб`єктів малого підприємництва", ставка єдиного податку для суб`єктів малого підприємництва - фізичних осіб встановлюється місцевими радами за місцем їх державної реєстрації залежно від виду діяльності і не може становити менше 20 гривень та більше 200 гривень на місяць.

На підтвердження своїх позовних вимог позивач надав суду копію заяви від 14.12.2004 року до Державної податкової інспекції у м.Авдіївці про право застосування спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності на 2005 рік та звіти суб`єкта малого підприємництва фізичної особи-платника єдиного податку, з яких вбачається те, що:

- за перший квартал 2005 року, наданого позивачем до Державної податкової інспекції у м.Авдіївці 04.04.2005 року, сума фактично сплаченого єдиного податку у звітному році складає: 13.01.2005 року у розмірі 135 грн., 10.02.2005 року у розмірі 135,00 грн., 10.03.2005 року у розмірі 135 грн.;

- за другий квартал 2005 року, наданого позивачем до Державної податкової інспекції у м.Авдіївці 04.07.2005 року, сума фактично сплаченого єдиного податку у звітному році складає: 12.04.2005 року у розмірі 135 грн., 13.05.2005 року у розмірі 135,00 грн., 14.06.2005 року у розмірі 135 грн.;

- за третій квартал 2005 року, наданого позивачем до Державної податкової інспекції у м.Авдіївці 03.10.2005 року, сума фактично сплаченого єдиного податку у звітному році складає: 14.07.2005 року у розмірі 135 грн., 04.08.2005 року у розмірі 45,00 грн., 13.08.2005 року у розмірі 180,00 грн., 14.09.2005 року у розмірі 180 грн.;

- за четвертий квартал 2005 року, наданого позивачем до Державної податкової інспекції у м.Авдіївці 04.01.2006 року, сума фактично сплаченого єдиного податку у звітному році складає: 12.10.2005 року у розмірі 180 грн., 15.11.2005 року у розмірі 180 грн., 07.12.2005 року у розмірі 135 грн.

Квитанціями від 13.01.2005 року на суму 135,00 грн., від 10.02.2005 року на суму 135,00 грн., від 10.03.2005 року на суму 135,00 грн., від 12.04.2005 року на суму 135,00 грн., від 13.05.2005 року на суму 135,00 грн., від 14.06.2005 року на суму 135,00 грн., від 14.07.2005 року на суму 135,00 грн., від 04.08.2005 року на суму 45,00 грн., від 13.08.2005 року на суму 180,00 грн., від 14.09.2005 року на суму 180,00 грн., від 12.10.2005 року на суму 180,00 грн., від 15.11.2005 року на суму 180,00 грн., 07.12.2005 року на суму 135,00 грн. підтверджується сплата єдиного податку.

Згідно з пунктом 2 Указу Президента від 03.07.98 р. №727/98 "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб`єктів малого підприємництва", який був виданий і набрав чинності відповідно до п. 4 Розділу ХV (Перехідні положення) Конституції (далі - Указ), відділення Державного казначейства України наступного дня після надходження коштів перераховують суми єдиного податку у таких розмірах:

- до місцевого бюджету - 43 відсотки;

- до Пенсійного фонду України - 42 відсотки;

- на обов`язкове соціальне страхування - 15 відсотків (у тому числі до Державного фонду сприяння зайнятості населення - 4 відсотки) для відшкодування витрат, які здійснюються відповідно до законодавства у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, а також витрат, зумовлених народженням та похованням.

При цьому, відповідно до Указу, суб`єкт підприємницької діяльності - фізична особа не зобов`язаний звітувати за наслідками своєї діяльності шляхом подання декларацій, звітів тощо перед жодним контролюючим органом, у тому числі органом Пенсійного фонду України. Єдиною формою обліку результатів діяльності такого суб`єкта є ведення ним книги обліку доходів та витрат, форма й порядок ведення якої встановлюються Державною податковою адміністрацією України з урахуванням вимог останньої частини пункту 6 Указу, відповідно до якого суб`єкт підприємницької діяльності - фізична особа, що сплачує єдиний податок, не є платником збору на обов`язкове державне пенсійне страхування. Проте це не дає йому підстав для невключення до трудового пенсійного стажу такої особи періоду підприємницької діяльності, оскільки цей суб`єкт не є таким платником безпосередньо: збір на обов`язкове державне пенсійне страхування врахований у складі єдиного податку і становить 42% його розміру.

Отже, сплачуючи єдиний податок, підприємець сплачує внески до Пенсійного фонду України у розмірі 42 відсотків ставки сплаченого єдиного податку, а норми Указу слід розуміти таким чином, що він звільнений від безпосередньої сплати внесків до Пенсійного фонду, а не звільнений від їх сплати взагалі, оскільки сплата єдиного податку замінює собою сплату всіх видів податків та зборів, визначених пунктом 6 Указу.

Таким чином, обов`язок підприємця щодо сплати всіх чинних в Україні податків та інших обов`язкових платежів (у т. ч. і на державне пенсійне страхування) замінюється сплатою ним єдиного податку.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страхувальники зобов`язані подавати звітність територіальним органам Пенсійного фонду у строки, в порядку та за формою, встановленими Пенсійним фондом.

Проте, як зазначає відповідач 2 річний звіт до управління Пенсійного фонду України не подавався, внаслідок чого йому не було зараховано до загального стажу вищевказаний період.

Враховуючи те, що відповідачем 2 не надано до суду доказів того, що на особовий рахунок платника ОСОБА_1 не надходили кошти зі сплати єдиного податку (42%), а є лише посилання відповідача 2 на неподання річного звіту за 2005 рік та враховуючи докази того, що сплата цього податку все ж таки відбувалась, суд доходить висновку про те, що пенсійним органом під час призначення позивачу пенсії не в повному обсязі враховані дані, які містяться на його особовому рахунку.

При цьому, суд звертає увагу відповідача 2, що не подання звіту не свідчить про те, що приватний підприємець не займався підприємницькою діяльністю.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 16 травня 2019 року у справі №667/3500/14-а (адміністративне провадження №К/9901/10145/18).

Щодо вимоги позивача про визначення страхового стажу за період з 2004, 2006 - 2009, січень-червень 2010 років в повному обсязі та внести відповідні зміни до індивідуальних відомостей про застраховану особу, суд вважає безпідставними, з огляду на наступне.

Постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005 року, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 р. за № 1566/11846 затверджено «Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до пункту 2.1 цього Порядку передбачено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637. За період роботи, починаючи з 01 січня 2004 року, структурний підрозділ, відповідальний за ведення персоніфікованого обліку, надає структурному підрозділу, відповідальному за призначення пенсії, довідку з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562 , а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення.

Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності, крім осіб, які здійснювали підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування, з 01 липня 2000 року підтверджується довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року підтверджується спеціальним торговим патентом, або свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків, а з 01 січня 2004 року - довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Для визначення права на призначення пенсії за віком згідно зі статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за період ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку з 01 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно надається довідка про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності.

Аналіз вищезазначеного законодавства свідчить про те, що особа, що здійснювала підприємницьку діяльність має право на включення цього періоду до страхового стажу за умови сплати нею страхових внесків, у розмірі не меншому, ніж мінімальний страховий внесок. Належним доказом сплати особою страхових внесків в не меншому ніж мінімальний є база даних реєстру застрахованих осіб, за даними персоніфікованого обліку.

Мінімальний страховий внесок - сума коштів, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір страхового внеску, встановлених законом на день отримання заробітної плати (доходу) (Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 р. № 1058-IV).

Страховий стаж для розрахунку пенсії з січня 2004 року обчислюють за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку. Якщо сума нарахованого заробітку менша за мінімальний рівень, страховий стаж становить неповний місяць і обчислюється пропорційно нарахованого заробітку.

Дослідивши матеріали справи, Індивідуальні відомості про застраховану особу ОСОБА_1 , суд зазначає про відсутність сплати страхових внесків до Пенсійного фонду.

При цьому, сплата єдиного податку фізичною особою підприємцем ОСОБА_1 - не є безумовною підставою для зарахування періодів роботи до повного страхового стажу, без дотримання вищенаведених умов.

У зв`язку з чим, суд зазначає, що без сплати страхових внесків, у відповідача 1 були відсутні будь-які правові підстави для зарахування до повного страхового стажу сплату позивачем єдиного внеску та відповідно відповідачем 1 правомірно було зараховано до страхового стажу неповні місяці, пропорційно нарахованому заробітку за період з 2004 року, 2006-2009 року та січень-червень 2010 року.

Щодо зобов`язання УПФУ включити до страхового стажу періоди навчання та роботи з 15.06.1980р. по 31.07.1980р., суд зазначає наступне.

Відповідно до п. «д» ст.56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховують стаж навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах та на курсах з підготовки кадрів, підвищення кваліфікації, в аспірантурі, докторантурі клінічній ординатурі. Час навчання підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.

Відповідно до Положення про організацію навчального процесу у вищих навчальних закладах (що діяло до 13.11.2014 року) навчальний рік починається 1 вересня і складається з навчальних днів, днів проведення підсумкового контролю, екзаменаційних сесій, вихідних, святкових і канікулярних днів. Таким чином, до періоду навчання зараховується період з 1 вересня по дату прийняття рішення кваліфікаційною комісією.

Як вбачається з Диплому НОМЕР_7 від 14.06.1980 року, виданого ОСОБА_1 в тому, що він у 1975 році був зарахований до Донецького політехнічного інституту та у 1980 році закінчив повний курс зазначеного інституту рішенням Державної екзаменаційної комісії від 14.06.1980 року.

За таких обставин суд вважає правомірним зарахування відповідачем до страхового стажу періоду навчання позивача в Донецькому політехнічному інституті з 01.09.1975 року по 14.06.1980 року.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно положень статті 3 Конституції України, як Основного Закону України - людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність.

Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Як зазначив ЄСПЛ у справі. Latvia(п.77 рішення Великої палати ЄСПЛ від 18.02.2009 р.) стаття 1 Протоколу № 1 до Конвенції не накладає ніяких обмежень на свободу держави, що ратифікувала Конвенцію, приймати рішення про те, чи створювати якусь схему соціального забезпечення, або обирати тип або розмір виплат, які надаються відповідно до будь-якої такої схеми. Однак, якщо в державі існують чинні законодавчі норми, що передбачають такі виплати на основі права на соціальну підтримку незалежно від того, чи обумовлені вони попередньою сплатою внесків ці норми слід вважати такими, що створюють майновий інтерес, що потрапляє в сферу дії статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції для осіб, що відповідають пропонованим до благоотримувачів вимогам.

У справі Будченко проти України (рішення від 24 квітня 2014 року, заява № 38677/06) ЄСПЛ також зазначив, що якщо у Договірній державі є чинне законодавство, яким виплату коштів передбачено як право на соціальні виплати (обумовлені чи не обумовлені попередньою сплатою внесків), таке законодавство має вважатися таким, що передбачає майнове право, що підпадає під дію статті 1 Першого протоколу, відносно осіб, які відповідають її вимогам.

Отже, враховуючи те, що майновий інтерес позивача ґрунтується на положеннях чинного законодавства, стандарти ЄСПЛ можуть і повинні бути застосовані до цього випадку. ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п.53 рішення у справі Ковач проти України, п.59 рішення у справі Мельниченко проти України, п.50 рішення у справі Чуйкіна проти України тощо).

Це, звичайно, не означає, що суд має приймати рішення на користь людини кожного разу, коли вона про це просить, але суд повинен оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними, тобто людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав навіть теоретично. Більше того, відповідно до статті 14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою.

За приписами статті 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування у спорі покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Надаючи правову оцінку обраного позивачем способу захисту, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до статті 13 "Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод", ратифікованої Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Обираючи спосіб захисту порушеного права, суд зважує на його ефективність з точки зору статті 13 "Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод" та враховує положення "Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень", прийняті Комітетом Міністрів 11.03.1980, а саме суд не може підміняти державний орган рішення якого оскаржується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Поняття дискреції міститься в пункті 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 23.06.2010 №1380/5.

Так, дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта. Він не може і ухилятися від реалізації своєї компетенції, але і не має права виходити за її межі.

Тобто дискреційні повноваження - це законодавча встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу і верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.

Разом з тим, пунктом 4 частини 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що адміністративний позов може містити вимоги про зобов`язання відповідача - суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії.

Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про зобов`язання відповідача вчинити певні дії.

Отже, суд наділений повноваженнями щодо зобов`язання відповідача прийняти (вчинити) певні дії, і це прямо вбачається з пункту 4 частини 1 статті 5 та пункту 4 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України.

З практики Європейського суду з прав людини слідує таке: в національному праві має бути передбачено засіб правового захисту від довільних втручань органів державної влади в права, гарантовані Конвенцією. Будь-яка законна підстава для здійснення дискреційних повноважень може створити юридичну невизначеність, що є несумісною з принципом верховенства права без чіткого визначення обставин, за яких компетентні органи здійснюють такі повноваження, або, навіть, спотворити саму суть права. Отже, законом повинно з достатньою чіткістю бути визначено межі дискреції та порядок її здійснення, з урахуванням легітимної мети певного заходу, аби убезпечити особі адекватний захист від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Конкретна норма закону повинна містити досить чіткі положення про рамки і характер здійснення відповідних дискреційних повноважень, наданих органам державної влади. У разі, якщо ж закон не має достатньої чіткості, повинен спрацьовувати принцип верховенства права.

В контексті викладеного, враховуючи той факт, що суд не може підміняти пенсійний орган, уповноважений на виконання функцій з розрахунку та призначення пенсій громадянам, та на свій розсуд розраховувати стаж позивача, суд вважає, що належним способом захисту прав позивача, буде зобов`язання відповідача 2 повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно з частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Оскільки позовні вимоги задоволено частково, у відповідності до чого підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у сумі 352,40 грн. (50%) за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 1.

На підставі вищевикладеного та керуючись статями 2-15, 19-21, 72-79, 90, 94, 122, 123, 132, 159-161, 164, 192-194, 224-228, 241-247, 255, 253-263, 293-295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Торецького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, управління Пенсійного фонду України м.Ірпені Київської області про зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Зобов`язати управління Пенсійного фонду України м.Ірпені Київської області (вул. Шевченка, 4, м. Ірпінь, 08200, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) про призначення пенсії з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати по сплаті судового збору в сумі 352 (триста п`ятдесят дві) гривні 40 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Торецького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (юридична адреса: 85200, Донецька область, м.Торецьк, вул.Дружби, 22, ).

В іншій частині задоволення позовних вимог - відмовити.

Вступну та резолютивну частину рішення складено у нарадчій кімнаті 17 травня 2019 року.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 27 травня 2019 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Апеляційна скарга згідно положень статті 297 КАС України подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Донецький окружний адміністративний суд.

Суддя Кочанова П.В.