Справа № 640/3600/19
Суддя: Вовк П.В.
Дата ухвалення: 2019-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

з питань закриття провадження у справі

29 травня 2019 року м. Київ№ 640/3600/19
Окружний адміністративний суд міста Києва, у складі головуючого судді Вовка П.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання матеріали адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до Міністерства охорони здоров`я України про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшов позов ОСОБА_1 (далі також - ОСОБА_1 , позивач) до Міністерства охорони здоров`я України (далі також - МОЗ України, відповідач), в якому позивач просить суд:

- визнати бездіяльність МОЗ України як Уповноваженого органу управління Державної установи «Інститут серця Міністерства охорони здоров`я України», яка полягає у не призначенні на посаду генерального директора ОСОБА_1 та у неукладенні із ним контракту, протиправною;

- зобов`язати МОЗ України укласти контракт з обраним керівником Державної установи «Інститут серця Міністерства охорони здоров`я України» Тодуровим Б.М., який набрав 100% голосів виборців.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем в порушення норм Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» вчиняється протиправна бездіяльність, що полягає у непризначенні ОСОБА_1 на посаду генерального директора вказаної вище установи, що належить до сфери управління МОЗ України як такого, що визначений переможцем конкурсу на заміщення посади керівника державної наукової установи та у неукладенні із ним контракту.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 березня 2019 року прийнято вказану вище позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та встановлено, що справа буде розглядатись одноособово суддею Вовком П.В. в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

Крім того, ухвалою суду від 05 березня 2019 року, зокрема, запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з дня вручення йому даної ухвали надати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також - КАС України).

Відповідачем надано відзив на позовну заяву, в якому він просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав, зазначених у такому відзиві.

Також, МОЗ України подано клопотання про закриття провадження у справі №640/3600/19, оскільки спір в межах такої справи не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства України.

В обґрунтування свого клопотання відповідач посилається на те, що державні підприємства, установи чи організації не є суб`єктами владних повноважень в розумінні положень КАС України, а діяльність керівника державного підприємства, установи чи організації не належить до публічної служби, визначеної цим Кодексом.

Отже, на думку МОЗ України спори, які виникають з приводу призначення чи звільнення керівника державного підприємства, установи чи організації не належать до юрисдикції адміністративних судів, оскільки фактично спірні правовідносини є трудовими.

Вирішуючи клопотання відповідача про закриття провадження у справі, з урахуванням наданих на його обґрунтування доказів, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з п. 1 ч. 1 статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також - КАС України), суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, публічно-правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій (частина перша статті 4 КАС України).

Відповідно до ч. 1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Згідно з правилами визначення юрисдикції адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ, наведеними у статті 19 КАС, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Ужитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п. 7 ч. 1 статті 4 КАС України).

Як вбачається з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, засновником юридичної особи Державної установи «Інститут серця Міністерства охорони здоров`я України» () є МОЗ України.

За правилами статті 9 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» (далі також - Закон), власник (власники) або уповноважений ним (ними) орган зобов`язаний (зобов`язані) оголосити конкурс на заміщення посади керівника державної наукової установи не пізніше ніж за два місяці до закінчення строку контракту особи, яка обіймає цю посаду. У разі дострокового припинення повноважень керівника державної наукової установи конкурс оголошується протягом тижня з дня утворення вакансії.

Власник (власники) або уповноважений ним (ними) орган призначає (призначають) на посаду керівника державної наукової установи, яка повністю або частково фінансується за рахунок коштів державного бюджету, кандидатуру, яка набрала більш як дві третини голосів наукових працівників, присутніх на зборах колективу наукових працівників цієї державної наукової установи.

Згідно з ч. 2 статті 9 Закону, керівник державної наукової установи обирається шляхом таємного голосування на зборах колективу наукових працівників цієї установи на строк до п`яти років у межах строку, визначеного статутом (положенням) державної наукової установи, з правом бути переобраним і призначається на посаду власником (власниками) наукової установи або уповноваженим ним (ними) органом, або засновником у порядку, передбаченому цим Законом і статутом (положенням) державної наукової установи.

Конституційний Суд України у Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що відносини, які виникають між фізичною чи юридичною особою і представниками органів влади під час здійснення ними владних повноважень, є публічно-правовими і поділяються, зокрема, на правовідносини у сфері управлінської діяльності та правовідносини у сфері охорони прав і свобод людини і громадянина, а також суспільства від злочинних посягань. Діяльність органів влади, у тому числі судів, щодо вирішення спорів, які виникають у публічно-правових відносинах, регламентується відповідними правовими актами. Рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до ч. 1 і 2 статті 55 Конституції України. Для реалізації кожним конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб`єктів у сфері управлінської діяльності в Україні утворено систему адміністративних судів.

Положеннями статті 125 Конституції України передбачено, що з метою захисту прав, свобод та інтересів особи у сфері публічно-правових відносин діють адміністративні суди.

Критерії віднесення норм до приватного чи публічного права:

1) інтерес (публічний, державний інтерес - галузь публічного права, приватний - галузь приватного права);

2) предмет правового регулювання (приватному праву властиві норми, які регулюють майнові відносини, публічному - немайнові);

3) метод правового регулювання (у публічному праві - метод субординації, у приватному - координації);

4) суб`єктний склад (публічне право регулює відносини приватних осіб із державою або між державними органами, приватне - приватних осіб між собою).

Ознаки публічного права: регулює відносини між державними органами або між приватними особами і державою; забезпечує публічний інтерес - акцентує увагу на заборонах, обов`язках людей (підданих) перед державою; забезпечує одностороннє волевиявлення суб`єктів права; припускає широку сферу розсуду; містить норми загальні й безособові, що мають нормативно-орієнтувальний вплив; характеризується переваженням директивно-обов`язкових норм, розрахованих на ієрархічні відносини суб`єктів і субординацію правових норм і актів та інш.

Таким чином, галузі права можна поділити на ті, у яких переважають начала публічного права, і ті, у яких превалюють начала приватного права. Для перших є характерним імперативний (супідрядності) метод правового регулювання, для других -диспозитивний (автономії).

Публічне право - підсистема права, що регулює державні, міждержавні та суспільні відносини, у той час як приватне право - підсистема права, що регулює майново-вартісні відносини і особисті немайнові відносини, які виникають із приводу духовних благ і пов`язані з особистістю їх учасників.

Спірні в межах справи № 640/3600/19 правовідносини мають ознаки публічного права та відповідають зазначеним вище критеріям.

У той же час, для того, щоб спір належав до юрисдикції адміністративного суду, необхідно встановити наявність визначених у Кодексі адміністративного судочинства України ознак публічно-правового спору. Першою ознакою публічно-правового спору є участь сторони, яка здійснює публічно-владні управлінські функції.

Орган виконавчої влади (державного управління) - це організація, яка є частиною державного апарату, має певну компетенцію, структуру, територіальний масштаб діяльності, утворюється в порядку, встановленому законом або іншим правовим актом, володіє певними методами роботи, наділена повноваженнями виступати за дорученням держави й покликана в порядку виконавчої діяльності здійснювати керівництво економікою, соціально-культурним будівництвом і адміністративно-політичною діяльністю.

Аналізуючи позов ОСОБА_1 на відповідність приписів статті 4 КАС України, суд дійшов висновку, що МОЗ України здійснює публічно-владні управлінські функції відповідно до Закону, а спір виник у зв`язку із невиконанням ним зазначених функцій.

Виходячи з вказаних вище правових норм, суд зазначає, що в даному випадку заключення контракту є не правом, а обов`язком суб`єкта владних повноважень, що обмежує його право діяти на власний розсуд та виключає можливість його дій всупереч вимогам Закону.

Беручи до уваги наведене, враховуючи заявлені в межах даної справи позовні вимоги, які по своїй суті є вимогою щодо зобов`язання суб`єкта владних повноважень завершити процедуру призначення керівника державної наукової установи, якого вже було обрано на зборах колективу наукових працівників цієї державної наукової установи, суд вважає, що розгляд даної справи має здійснюватись саме в порядку адміністративного судочинства, оскільки МОЗ України наділене владними управлінськими функціями, які реалізує в межах спірних правовідносин, а тому може бути відповідачем як суб`єкт владних повноважень з приводу реалізації його компетенції у сфері управління.

Таким чином, даний спір належить до юрисдикція адміністративних судів, а тому суд не вбачає правових підстав для закриття провадження у справі відповідно до п. 1 ч. 1 статті 238 КАС України.

Керуючись статтями 238, 248, 256 КАС України, суд -

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання Міністерства охорони здоров`я України про закриття провадження у справі № 640/3600/19 - відмовити.

Ухвала суду, відповідно до ч. 2 статті 256 КАС України, набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя П.В. Вовк