Справа № 1340/5516/18
Суддя: Ільчишин Надія Василівна
Дата ухвалення: 2019-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 травня 2019 рокуЛьвів№ 857/4547/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ільчишин Н.В.,

суддів Гуляка В.В., Довгополова О.М.,

за участі секретаря судового засідання Федак С.Р.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 березня 2019 року (головуючого судді Гулика А.Г.) ухвалене у відкритому судовому засіданні в м. Львів о 15 год. 24 хв. повний текст рішення складено 29.03.2019 у справі №1340/5516/18 за позовом ОСОБА_1 до Тимчасово виконуючого обов`язків начальника тилу Збройних Сил України полковника Кондрашова Ю.В., Командира військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_2 про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 16.11.2018 звернувся в суд з позовом до Тимчасово виконуючого обов`язків начальника тилу Збройних Сил України полковника ОСОБА_3 , Командира військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_2 в якому просить визнати протиправним та скасувати п.1 наказу тимчасово виконуючого обов`язків начальника тилу Збройних Сил України полковника ОСОБА_3 №23-РС від 18.10.2018, згідно з яким відповідно до пункту 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 (зі змінами) прапорщика ОСОБА_1 начальника сховища відокремленого відділу зберігання продовольства, техніки та майна продовольчого складу 124-го об`єднаного центру забезпечення тилу Збройних Сил України, звільнено з займаної посади, визнати протиправним та скасувати наказ тимчасово виконуючого обов`язків начальника тилу Збройних Сил України полковника ОСОБА_3 №24-РС від 23.10.2018 (по особовому складу), згідно з яким ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас за підпунктом «Є», визнати протиправним та скасувати п.2 наказу командира військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_2 (по стройовій частині) від 29.10.2018 №220, поновити ОСОБА_1 на посаді начальника сховища відокремленого відділу зберігання продовольства, техніки та майна продовольчого складу 124-го об`єднаного центру забезпечення з 24.10.2018 та стягнути на його користь грошове забезпечення за час вимушеного прогулу.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 20 березня 2019 року відмовлено в задоволенні позову.

Не погоджуючись із вказаним рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, яку обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допущено порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позов повністю.

У відзиві на апеляційну скаргу представник тилу Збройних Сил України та військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_4 заперечує проти її задоволення посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів і просить оскаржуване рішення суду залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.

В судовому засіданні апеляційного розгляду справи ОСОБА_1 та представник позивача Грига Ф.В. апеляційну скаргу підтримали з підстав зазначених у скарзі, просили рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позов повністю.

Представник відповідачів Козенко Н.В. проти апеляційної скарги заперечила, просила скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із частиною другою статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 проходив службу за контрактом на посаді начальника сховища відокремленого відділу зберігання продовольства, техніки та майна продовольчого складу 124 об`єднаного центру забезпечення тилу Збройних Сил України з 17.08.2012.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 186 від 13.09.2018 прапорщик ОСОБА_1 вибув в другу частину основної відпустки за 2018 рік терміном на 34 доби з 24.09.2018 по 28.10.2018.

17.10.2018 до військової частини НОМЕР_1 прибули представник Національної поліції України та слідчий прокуратури Львівського гарнізону, які надали інформацію командуванню частини, що близько 15-ої години на території торгово-розважального центру «ФОРУМ ЛЬВІВ» працівниками Національної поліції України під час отримання готівки в розмірі 1500 доларів США затримано військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 прапорщика ОСОБА_1 . Зазначені кошти військовослужбовець отримав за обіцянку в сприянні вирішення питання непридатності до проходження військової служби особи, яка приписана в Сколівському РВК Львівської області.

18.10.2018 до військової частини НОМЕР_1 надійшов лист слідчого управління Головного управління Національної поліції у Львівській області за №17066/16/08/2018, з повідомленням, що у провадженні перебувають матеріали кримінального провадження за №10000224 відомості про які 08.10.2018, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України (аркуш справи 49).

22.10.2018 до військової частини НОМЕР_1 надійшов лист слідчого управління Головного управління Національної поліції у Львівській області № 224/16-08-2018 із повідомленням, що 18.10.2018 слідчим слідчого управління Головного управління Національної поліції у Львівській області, за погодженням із прокурором військової прокуратури Львівського гарнізону Західного регіону України, встановлено наявність достатніх доказів для підозри у вчиненні кримінального правопорушення, відповідно до ст.ст. 36,40,42,276,277,278 Кримінального процесуального кодексу України, ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 369-2 Кримінального кодексу України (аркуш справи 50).

Відповідно листа Військового прокурора Львівського гарнізону від 19.10.2018 №11-3629 вих18 повідомлено Командира військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_2 , що слідчим суддею Галицького районного суду м. Львова від 19.10.2018 обрано підозрюваному ОСОБА_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у Львівській установі виконання покарань №19 (аркуш справи 51).

17.10.2018 наказом командира військової частини НОМЕР_1 №321 призначено службове розслідування по факту вчинення кримінального правопорушення прапорщиком ОСОБА_1

18.10.2018 вих. №2792 командиром військової частини НОМЕР_1 направлено клопотання Начальнику Тилу Збройних Сил України про зарахування прапорщика ОСОБА_1 в розпорядження начальника Тилу Збройних Сил України.

Наказом начальника Тилу Збройних Сил України (по особовому складу) від 18.10.2018 № 23-PC прийнято рішення відповідно до пункту 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України прапорщика ОСОБА_1 , начальника сховища відокремленого відділу зберігання продовольства, техніки та майна продовольчого складу 124 об`єднаного центру забезпечення Тилу Збройних Сил України, увільнено від займаної посади і зараховано у розпорядження начальника Тилу Збройних Сил України.

22.10.2018 за результатами службового розслідування командир військової частини НОМЕР_1 видав наказ №323, відповідно до якого вирішено підготувати клопотання начальнику Тилу Збройних Сил України про накладення дисциплінарного стягнення «позбавлення військового звання прапорщик із звільненням з військової служби у запас» начальника сховища відокремленого відділу зберігання продовольства, техніки та майна ОСОБА_1 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 (Тил Збройних Сил України) від 23.10.2018 № 289 прийнято рішення, яким за порушення вимог статтей 11, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, за вчинене правопорушення в умовах особливого періоду, на начальника сховища відокремленого відділу зберігання продовольства, техніки та майна продовольчого складу військової частини НОМЕР_1 на прапорщика ОСОБА_1 накладено дисциплінарне стягнення «позбавлення військового звання прапорщик із звільненням з військової служби у запас».

Наказом начальника Тилу Збройних Сил України (по особовому складу) від 23.10.2018 № 24-РС прийнято рішення відповідно до підпункту «є» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» звільнено з військової служби у запас колишнього прапорщика ОСОБА_1 , колишнього начальника сховища відокремленого відділу зберігання продовольства, техніки та майна продовольчого складу 124 об`єднаного центру забезпечення тилу Збройних Сил України, який перебував у розпорядженні начальника Тилу Збройних Сил України.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 29.10.2018 №220 прапорщика ОСОБА_1 , начальника сховища відокремленого відділу зберігання продовольства, техніки та майна продовольчого складу, який знаходиться у розпорядженні начальника Тилу Збройних Сил України звільнено з військової служби у запас за підпунктом «є» (у зв`язку з позбавленням військового звання у дисциплінарному порядку) згідно з наказом начальника Тилу ЗСУ від 23.10.2018 № 24-РС (по особовому складу) та направлено його для зарахування на військовий облік до Жовківського РВК Львівської області.

Позивач, не погодившись із вказаними наказами, звернувся із відповідним позовом до суду.

Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Частина 2 статті 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 2 Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Закон України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» від 24.03.1999 №548-XIV затверджений Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, яким визначено загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах (далі - Статут).

Відповідно до статті 11 Статуту необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.

Згідно із статтею 49 Статуту військовослужбовці повинні постійно бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей, зобов`язані завжди пам`ятати, що за їх поведінкою судять не лише про них, а й про Збройні Сили України в цілому.

Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» від 24.03.1999 №551-XIV затверджено Дисциплінарний статут Збройних Сил України, який визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг (далі - Дисциплінарний статут).

Відповідно до статті 1 Дисциплінарного статуту військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.

Згідно із статтею 3 Дисциплінарного статуту військова дисципліна досягається шляхом: виховання високих бойових і морально-психологічних якостей військовослужбовців на національно-історичних традиціях українського народу та традиціях Збройних Сил України, патріотизму, свідомого ставлення до виконання військового обов`язку, вірності Військовій присязі; особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог військових статутів; формування правової культури військовослужбовців; умілого поєднання повсякденної вимогливості командирів і начальників (далі - командири) до підлеглих без приниження їх особистої гідності, з дотриманням прав і свобод, постійної турботи про них та правильного застосування засобів переконання, примусу й громадського впливу колективу; зразкового виконання командирами військового обов`язку, їх справедливого ставлення до підлеглих; підтримання у військових з`єднаннях, частинах (підрозділах), закладах та установах необхідних матеріально-побутових умов, статутного порядку; своєчасного і повного постачання військовослужбовців встановленими видами забезпечення; чіткої організації і повного залучення особового складу до бойового навчання.

Статтею 4 Дисциплінарного статуту передбачено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця:

додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів;

бути пильним, зберігати державну та військову таємницю;

додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство;

виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету;

поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Відповідно до статті 5 Дисциплінарного статуту стан дисципліни у військовому з`єднанні, частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення.

Відповідно до статті 45 Дисциплінарного статуту у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

Усі дисциплінарні стягнення, крім позбавлення військового звання, накладені на військовослужбовців і не скасовані до дня звільнення їх у запас чи відставку, втрачають чинність з дня звільнення.

Статтею 68 Дисциплінарного статуту встановлено, що на молодших та старших офіцерів можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) попередження про неповну службову відповідність; д) пониження в посаді; е) пониження військового звання на один ступінь; є) звільнення з військової служби за службовою невідповідністю; ж) позбавлення військового звання.

Відповідно до статті 83 Дисциплінарного статуту на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені вказаним Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Частиною першою статті 84 Дисциплінарного статуту передбачено, що прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир приймає рішення про накладення дисциплінарного стягнення. Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби (стаття 86 Дисциплінарного статуту).

Положеннями статті 85 Дисциплінарного статуту визначено, що службове розслідування призначається письмовим наказом командира, який вирішив притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром, доручено офіцерові чи прапорщикові (мічманові), а у разі вчинення правопорушення солдатом (матросом) чи сержантом (старшиною) - також сержантові (старшині).

Якщо під час службового розслідування буде з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки кримінального правопорушення, командир військової частини письмово повідомляє про це орган досудового розслідування.

Згідно із статтею 92 Дисциплінарного статуту, якщо командир за тяжкістю вчиненого підлеглим правопорушення визнає надану йому дисциплінарну владу недостатньою для покарання військовослужбовця, він порушує клопотання про накладення стягнення на винну особу владою старшого командира.

Статтею 96 Дисциплінарного статуту встановлено, що дисциплінарне стягнення виконується, як правило, негайно, а у виняткових випадках не пізніше ніж за три місяці від дня його складення.

Згідно із статтею 97 Дисциплінарного статуту про накладення дисциплінарного стягнення військовослужбовцям може бути оголошено особисто, у письмовому наказі (розпорядженні), на нараді чи перед строєм військовослужбовців, які мають військові звання (обіймають посади) не нижче за військове звання (посаду) військовослужбовця, який вчинив правопорушення.

Судом встановлено, що підставою для проведення службового розслідування згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 321 від 17.10.2018 стало повідомлення представників Національної поліції та військової прокуратури Львівського гарнізону про те, що позивача затримано на території торгово-розважального центру «Форум Львів» під час отримання готівки в розмірі 1500 доларів США. Зазначені кошти військовослужбовець отримав за обіцянку в сприянні вирішення питання непридатності до проходження військової служби особи, яка приписана в Сколівському РВК Львівської області.

В ході службового розслідування отримано від слідчого управління Головного управління Національної поліції у Львівській області лист № 17066/16/08/2018 від 18.10.18 про те, що відомості про кримінальне провадження за № 10000224 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.368 Кримінального кодексу України.

Також, отримано від військової прокуратури Львівського гарнізону лист вих. №11-3629 від 19.10.2018 про те, що прапорщику ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення та ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова до підозрюваного ОСОБА_1 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у Львівській установі виконання покарань № 19.

В ході службового розслідування встановлено, що зазначений випадок дискредитує весь особовий склад військової частини, знижує загальних рівень військової дисципліни як у військовій частині, так і Збройних Силах України в цілому та впливає на її оцінку. Військовослужбовець усвідомлював протиправність свого діяння, кримінальне правопорушення вчинив навмисно, правопорушення вчинене з метою власного збагачення, вбачається дійсний мотив, а саме порушення чинного законодавства України, позивач в період з 26.12.1998 по 17.08.2012 проходив військову службу в Жовківському районному військовому комісаріаті Львівської області, де зі слів представників Національної поліції набув багато зв`язків. Причинами правопорушення є низькі морально-ділові якості військовослужбовця, низька виконавча дисципліна, невиконання ним вимог Статуту. Обставинами, що обтяжують відповідальність є те, що вчинене кримінальне правопорушення обліковується в книзі обліку злочинів та подій, що негативно впливає на авторитет офіцерського, сержантського та старшинського складу, солдат, та в цілому на авторитет військової частини НОМЕР_1 .

У висновках службового розслідування зазначено, що своїми діями військовослужбовець порушив статті 11, 12, 16 Статуту, статтю 4 Дисциплінарного статуту, що покладають на військовослужбовця обов`язки додержуватися військової дисципліни, свято та непорушно додержуватися Конституції України та законів України, військової присяги, дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Також, в доводах апеляційної скарги позивач не спростував висновки, викладені в акті службового розслідування, а встановлено, що ОСОБА_1 порушив статті 11, 16, 49 Статуту України щодо сумлінного та чесного виконання військового обов`язку та статтю 4 Дисциплінарного статуту щодо додержання Конституції України та законів України, Військової присяги, поводження з честю і гідністю, недопущення самому і стримувати інших від негідних вчинків, військовослужбовець порушив військову дисципліну та неналежно виконував службові обов`язки, доручені йому за посадою. Своєю протиправною поведінкою та негативним ставленням до військової служби позивач дискредитує звання прапорщика Збройних Сил України.

Щодо доводів скаржника про те, що він не визнає вини у вчиненні злочину, а відповідачами порушено статтю 62 Конституції України є необґрунтованими, оскільки підставами для звільнення позивача з військової служби стало дискредитація військовослужбовця Збройних Сил України, а не вчинення кримінального правопорушення.

А інформація про факт вчиненого позивачем діяння внесена до Єдиного реєстру досудових розслідувань і особі пред`явлено обвинувачення, що ним не заперечується. При цьому, суд не вирішує питання обґрунтованості такого обвинувачення в межах кримінального провадження, а відповідачі обмежувалися фактом повідомлення уповноважених органів вчинення дисциплінарного проступку.

Відповідно до статті 26 Статуту військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Таким чином, законодавець розрізняє окремі види юридичної відповідальності військовослужбовця за вчинення протиправних діянь, зокрема, у розрізі кримінально-правового та дисциплінарно-правового аспектів.

При цьому, суд звертає увагу на те, що кримінальна відповідальність військовослужбовця настає у випадках вчинення ним кримінального правопорушення, а порядок застосування такого виду юридичної відповідальності визначено Кримінальним процесуальним кодексом України.

Разом з цим, підстави та порядок притягнення військовослужбовців до дисциплінарної відповідальності, визначаються Дисциплінарним статутом.

Отже, дисциплінарна та кримінальна відповідальність військовослужбовця є окремими видами юридичної відповідальності, порядок та підстави притягнення військовослужбовця до конкретного виду юридичної відповідальності здійснюється за окремими процедурами, урегульованими різними нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 4 Дисциплінарного статуту військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця, зокрема, додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Отже, до військовослужбовця висуваються підвищені вимоги, що пов`язано з особливим статусом Збройних Сил України та державною службою особливого характеру, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

У свою чергу, недотримання військовослужбовцем зазначених вимог є дисциплінарним проступком, за вчинення якого до порушника застосовуються заходи дисциплінарного стягнення.

Враховуючи встановлені службовим розслідуванням обставини, суд вважає, що вони в повній та достатній мірі підтверджують факт вчинення позивачем дисциплінарного проступку.

Таким чином, наявність судового рішення про визнання особи винною у вчиненні кримінального правопорушення не є визначальною для притягнення такої особи до дисциплінарної відповідальності, оскільки питання про дисциплінарну відповідальність вирішується за результатами проведення службового розслідування.

Щодо доводів скаржника про те, що він не ознайомлений під розписку з наказом про призначення службового розслідування, пояснень при проведенні службового розслідування не надавав, з актом, складеним за результатами службового розслідування, не ознайомлений, суд вказує наступне.

Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначає Дисциплінарний статут Збройних Сил України.

На військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, відповідно до статей 83-88 цього Статуту можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Службове розслідування призначається письмовим наказом командира, який вирішив притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром, доручено офіцерові чи прапорщикові (мічманові), а у разі вчинення правопорушення рядовим (матросом) чи сержантом (старшиною) - також сержантові (старшині).

Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більш як на один місяць.

Після розгляду письмової доповіді про проведення службового розслідування командир проводить бесіду з військовослужбовцем, який вчинив правопорушення. Якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир приймає рішення про накладення дисциплінарного стягнення.

Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення, а у разі провадження службового розслідування - протягом місяця від дня його закінчення. Під час накладення дисциплінарного стягнення командир не має права принижувати гідність підлеглого.

Військовослужбовець, який вважає, що не вчинив правопорушення, має право протягом місяця з часу накладення дисциплінарного стягнення подати скаргу старшому командирові або звернутися до суду у визначений законом строк.

Аналіз наведених норм дає підстави стверджувати, що для притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та накладення дисциплінарного стягнення необхідно встановити характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередню поведінку військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України встановлюється наказом Міністерства оборони України, в інших військових формуваннях - центральними органами виконавчої влади, яким вони підпорядковані.

Таким чином, наведені норми Дисциплінарного статуту не містять обов`язку ознайомлювати військовослужбовця під розписку з наказом про призначення службового розслідування, не вказують на обов`язковість відібрання в нього пояснень та необхідності ознайомлення його з актом, складеним за результатами службового розслідування.

Наказом Міністерства оборони України №608 від 21.11.2017 затверджено «Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України» (далі Порядок).

Відповідно до пункту 1 Розділу ІV Порядку особи, які проводять службове розслідування, зобов`язані: дотримуватися вимог законодавства України, вживати всіх передбачених законодавством заходів для всебічного, повного, своєчасного і об`єктивного розслідування обставин вчиненого правопорушення; виявляти (з`ясовувати) обставини, які підтверджують або спростовують інформацію щодо скоєння правопорушення, а також встановлювати обставини, які пом`якшують або обтяжують відповідальність правопорушника; розглядати заяви і клопотання військовослужбовця, правопорушення якого підлягає службовому розслідуванню, що були подані під час проведення службового розслідування та стосуються його проведення.

У разі відмови військовослужбовця надати письмові пояснення по суті службового розслідування особа, яка проводить службове розслідування, складає акт про відмову, який засвідчується підписами не менше двох присутніх осіб.

Згідно з пунктом 2 Розділу ІV Порядку особи, які проводять службове розслідування, мають право: запрошувати до місця проведення службового розслідування військовослужбовців, стосовно яких проводиться службове розслідування, інших військовослужбовців, цивільних осіб (за їх згодою), які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення (далі - учасники службового розслідування); отримувати письмові пояснення (заповнені від руки або надруковані); з дозволу командира (начальника) військовослужбовця, який скоїв правопорушення, отримувати необхідні документи, які стосуються службового розслідування; за погодженням з особами, які опитуються, фіксувати їх пояснення технічними засобами з подальшим оформленням їх у письмовому вигляді; ознайомлюватися з необхідними документами, за потреби - знімати з них (отримувати) копії та долучати до матеріалів службового розслідування; отримувати інформацію, пов`язану із службовим розслідуванням, від юридичних і фізичних осіб з дотриманням вимог законодавства на підставі запиту посадової (службової) особи, яка призначила службове розслідування, чи інших уповноважених осіб відповідно до вимог законодавства України; проводити огляд місцевості, приміщення, предметів та документів, що стосуються службового розслідування, за результатами якого складати акт огляду з обов`язковим зазначенням: предмета огляду та його стислого опису; часу, дати, місяця, року, місця (населеного пункту) огляду; посади, військового звання, прізвища, імені та ініціалів особи, яка складає документ; військового звання, прізвища, ініціалів посадової (службової) особи, яка бере участь у службовому розслідуванні (за необхідності); прізвища, імені, по батькові та фактичної адреси проживання двох присутніх осіб; фактичного місцезнаходження військової частини, установи, підприємства тощо; місця складання документа (номер службового кабінету або іншого приміщення); у разі використання технічних (відео-, фото- або аудіо-) засобів - цифрового пристрою, його назви, моделі; підписів присутніх осіб на кожному аркуші та їх прізвищ, ініціалів, підписів на останньому аркуші; підпису особи, яка склала акт огляду, на останньому аркуші.

В пункті 3 Розділу ІV Порядку передбачено, що військовослужбовець, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право: знати підстави проведення службового розслідування; бути ознайомленим про свої права та обов`язки під час проведення службового розслідування; відмовитися давати будь-які пояснення щодо себе, членів своєї сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом; давати усні та письмові пояснення, подавати документи, які стосуються службового розслідування, вимагати опитування (додаткового опитування) осіб, які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення; порушувати клопотання про витребування та долучення нових документів, видань, інших матеріальних носіїв інформації; висловлювати письмові зауваження та пропозиції щодо проведення службового розслідування, дій або бездіяльності посадових (службових) осіб, які його проводять; ознайомлюватися з актом службового розслідування (у частині, що його стосується) після розгляду командиром (начальником); оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки та у порядку, визначені законодавством України.

Аналіз наведених норм Порядку дає підстави для наступних висновків: надання пояснень військовослужбовцем є лише одним з джерел отримання інформації, необхідних для встановлення обставин в межах службового розслідування; не встановлено обов`язку в осіб, які проводять службове розслідування, отримувати пояснення військовослужбовця щодо якого проводиться службове розслідування; відсутність пояснень військовослужбовця не перешкоджає проведенню службового розслідування та притягненню його до дисциплінарної відповідальності; не встановлено жодних правових наслідків в разі відсутності в матеріалах службового розслідування пояснень військовослужбовця.

Як встановлено апеляційним судом позивачем висновки службового розслідування не оскаржені.

Відповідно до пунктів 1,2 Розділу VІ Порядку за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу. Вид дисциплінарного стягнення зазначається особисто службовою особою, яка призначила службове розслідування, в аркуші резолюції або на висновку за результатами службового розслідування.

Дисциплінарне стягнення накладається у строки, визначені Дисциплінарним статутом Збройних Сил України.

Наказ (витяг з наказу) про притягнення до відповідальності доводиться до військовослужбовця у частині, що його стосується, під підпис із зазначенням дати доведення.

У разі відмови військовослужбовця поставити свій підпис про ознайомлення з наказом (витягом з наказу) про притягнення його до відповідальності складається акт про відмову. Зміст акта про відмову засвідчується підписами не менше двох свідків цього факту.

Вказані норми свідчать про те, що обов`язковим є лише доведення прийнятого наказу до відома військовослужбовця під підпис із зазначенням дати доведення.

При цьому, відсутність доведення до відома військовослужбовця, прийнятого наказу, не впливає на його юридичну силу.

Колегія суддів погоджується із судом першої інстанції, що позивач, вказуючи про порушення своїх прав, передбачених в пункті 3 Розділу ІV Порядку, в ході судового розгляду не подав жодних доказів та не надав жодних пояснень щодо суті, встановлених за результатами службового розслідування порушень, аргументуючи свою позицію лише порушеннями, на його думку, порядку проведення службового розслідування та не обґрунтував яким чином порушення його прав, передбачених пунктом 3 Розділу ІV Порядку, вплинули на всебічність, повноту, своєчасність і об`єктивність розслідування обставин вчиненого ним правопорушення.

Суд також враховує, що хоча застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу, проте його застосування здійснюється на розсуд уповноваженої особи з урахуванням обставин у справі та не потребує наведення неможливості застосування інших видів дисциплінарних стягнень.

Апеляційний суд вважає, що недотримання військовослужбовцем вищезазначених вимог є дисциплінарним проступком, за вчинення якого до порушника застосовуються заходи дисциплінарного стягнення, своїми діями ОСОБА_1 вчинив проступки несумісні з подальшим проходженням служби в Збройних Силах України, а скоєння позивачем дисциплінарних проступків стало можливим унаслідок відвертого ігнорування та недотримання ними вимог Дисциплінарного статуту, посилання скаржника, що він не перебував на службі є спростованим, оскільки військовослужбовець зобов`язаний дотримуватися службової дисципліни та бути взірцем для громадян як в робочий час, так і поза службою.

Вказана правова позиція апеляційного суду узгоджується із постановами Верховного Суду від 21 грудня 2018 року по справі №813/715/16 та від 20 лютого 2019 року у справі № 818/977/16, які в силу приписів частини 5 статті 242 КАС України та частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» враховуються апеляційним судом під час вирішення наведеного спору.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, у пункті 23 рішення Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.

Необхідно зазначити, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17 (провадження №11-268заі18) звернула увагу, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини не є порушенням статті 6 Конвенції притягнення до дисциплінарної відповідальності на основі відомостей про факти, що встановлені у кримінальному провадженні, якщо такі відомості аналізувалися під кутом зору правил службової етики, навіть якщо особа була у кримінальному провадженні виправданою (див. mutatis mutandis рішення Європейської комісії з прав людини від 6 жовтня 1982 року у справі «X. v. Austria» про неприйнятність заяви № 9295/81) чи таке провадження було закрите (див. mutatis mutandis рішення Європейської комісії з прав людини від 7 жовтня 1987 року у справі «C. v. the United Kingdom» про неприйнятність заяви № 11882/85). Більше того, гарантована пунктом 2 статті 6 Конвенції презумпція невинуватості застосовується до процедури, яка за своєю суттю є кримінальною, і в межах якої суд робить висновок про вину особи саме у кримінально-правовому сенсі (рішення Європейського суду з прав людини від 11 лютого 2003 року у справі «Ringvold v. Norway», заява № 34964/97). Відтак, зазначена гарантія не може бути поширена на дисциплінарні й інші провадження, які згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції охоплюються поняттям спору щодо прав та обов`язків цивільного характеру.

Колегія суддів дійшла висновку, що накази тимчасово виконуючого обов`язків начальника тилу Збройних сил України полковника ОСОБА_3 (по особовому складу) №23-РС від 18.10.2018, (по особовому складу) №24-РС від 23.10.2018 та командира військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_2 (по стройовій частині) від 29.10.2018 №220 прийняті відповідачами у межах власних повноважень, судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 березня 2019 року у справі №1340/5516/18 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Н.В. Ільчишин

Судді В.В. Гуляк

О.М. Довгополов

Повний текст постанови складено 27.05.2019