Справа № 360/1279/19
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2019-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Cудді Першого апеляційного адміністративного суду Сіваченка І.В.стосовно рішення по справі № 360/1279/19
Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 29 травня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2019 року у справі № 360/1279/19 за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції в Луганській області про визнання протиправною відмову, зобов`язання вчинити певні дії задоволено. Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2019 року у справі № 360/1279/19 скасовано.
Прийнято нову постанову.
Визнано протиправною відмову Головного управління Національної поліції в Луганській області щодо здійснення підготування та подання до органу, що призначає пенсію (Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області), необхідних документи для призначення, ОСОБА_2 , пенсії за вислугу років, визначених Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 року № 3-1;
Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Луганській області підготувати та подати до органу, що призначає пенсію (Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області), необхідні для призначення ОСОБА_2 пенсії за вислугу років документи, визначені Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 року № 3-1.
На підставі ч.3 ст. 34 Кодексу адміністративного судочинства Украйни (далі КАС України) висловлюю окрему думку стосовно постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 29 травня 2019 року на наслідками розгляду апеляційної скарги адвоката Овчаренка Олександра Вікторовича, який діє в інтересах ОСОБА_2 на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2019 року у справі № 360/1279/19 за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції в Луганській області про визнання протиправною відмову, зобов`язання вчинити певні дії.
Представник позивача звернувся до суду з цим позовом, в якому, з урахуванням уточненого позову, просив:
- визнати протиправною відмову відповідача щодо здійснення підготування та подання до органу, що призначає пенсію (Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області), необхідних документи для призначення, позивачу, пенсії за вислугу років, визначених Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової: служби, та деяких інших осіб», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 № 3-1;
- зобов`язати відповідача підготувати та подати до органу, що призначає пенсію (Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області), необхідні для призначення позивачу пенсії за вислугу років документи, визначені Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 № 3-1.
Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 23.04.2019 у задоволенні позову відмовлено.

Представник позивача не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти нове, яким задовольнити позов, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що для призначення пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, особам, зазначеним у п. «ж» ст. 1-2 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» зараховується на пільгових умовах до вислуги років один місяць служби за три місяці за час проходження служби, протягом якого особа брала участь в антитерористичній операції. Вважає, що визначальною підставою у питанні можливості пільгового обчислення періоду проходження військової служби для зарахування його до стажу роботи, який дає право на пенсію за вислугу років, є наявність законодавчого регулювання, яке передбачає включення зазначеного періоду до стажу роботи працівників певної категорії для реалізації цими особами права на призначення різних видів пенсій, чи інших соціальних виплат. Основним актом, на підставі якого здійснюється таке регулювання є, зокрема Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». На думку апелянта, можливість пільгового обчислення періоду проходження військової служби є похідною від визначальної підстави і має пов`язуватися не з категорією працівників, що реалізують право на пенсію за вислугу років, а зі спеціальним статусом, якого особи набули в результаті проходження військової служби в певний, визначений у законодавчому порядку період часу, що в свою чергу передбачено постановою КМУ від 17.07.1992 року № 393. До актів правового регулювання умов і порядку призначення пенсій за вислугу років належать і ті правові акти, які передбачають пільгове (кратне) обчислення періоду проходження військової служби для зарахування його стажу роботи, що дає право на призначення й отримання різних видів пенсій та соціального забезпечення. Вважає, що законодавством чітко визначено можливість призначення пенсії за вислугу років із зарахуванням в її період вислуги років на пільгових умовах. У позивача на час звільнення з поліції вислуга років складала 30 років 10 місяців 7 днів, а тому відповідач неправомірно відмовив у підготуванні та направленні подання про призначення позивачу пенсії за вислугу років.

За результатом розгляду апеляційної скарги позивача, колегія суддів вирішила за необхідне її задовольнити, судове рішення скасувати, а позов - задовольнити.

Не погоджуючись з висновками колегії суддів Першого апеляційного адміністративного суду, вважаю за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до пункту «а» статті 12 Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» (далі - Закон № 2262-ХІІ), пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б» - «д», «ж» статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби з 1 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року і на день звільнення мають вислугу 24 календарних роки і більше.

Частиною другої статті 17 Закону № 2262-ХІІ передбачено, що до вислуги років поліцейським, особам офіцерського складу, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України при призначенні пенсії на умовах цього Закону додатково зараховується час їхнього навчання (незалежно від форми навчання) у цивільних вищих навчальних закладах, а також в інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання, до вступу на військову службу, службу до органів внутрішніх справ, Національної поліції, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України або призначення на відповідну посаду в межах до п`яти років із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби.

Календарний рік - це рік, який особа фактично відпрацювала на займаній посаді.

Вважаю, що до спірних правовідносин для визнання права на призначення пенсії за вислугу років не підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей" від 17 липня 1992 року №393, якою позивачу на його думку для призначення пенсії вислугу років має зараховуватися пільговий стаж, оскільки згідно ч.4 ст.9 КАС України, у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Відтак, приписи п.3 Постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 суперечать приписам п. "а" ст.12 Закону № 2262-ХІІ, застосуванню підлягає саме Закон, оскільки у відповідності до ч.4 ст.9 КАС України має вищу юридичну силу.

При цьому законодавець у назві статті 17 Закону № 2262-ХІІ використовує формулювання: види служби та періоди часу, які зараховуються до вислуги років "для призначення пенсії". Однак, саме календарна вислуга років є визначальною для набуття права на призначення такої пенсії.

Аналогічний правовий висновок щодо застосування норм матеріального права у спорах цієї категорії міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 27 березня 2018 року у справі № 295/6301/17, від 19 вересня 2018 року у справі № 725/1959/17, від 22 листопада 2018 року у справі № 161/4876/17, від 22 січня 2019 року в справі № 295/10742/16, від 31 січня 2019 року в справі № 295/15121/16 та від 27 лютого 2019 року у справі № 295/6454/17.

При цьому вважаю за неможливе взяти до уваги постанову Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 750/9775/16-а, якою справу було направлено на новий розгляд, а 11 січня 2019 року Деснянським районним судом м. Чернігова було прийнято рішення про задоволення позовних вимог, оскільки, по-перше, цією постановою справа направлена на новий розгляд, по-друге, рішення місцевого суду не є обов`язковим для врахування згідно приписів процесуального законодавства, на відміну від рішень Верховного Суду, а по-третє, існують інші судові рішення Верховного Суду, наведені вище по тексту нинішньої постанови, прийняті, в тому числі, пізніше в часі, і якими недвозначно висловлено правовий висновок зі спірного питання.

Також не вважаю за можливе застосувати до спірних правовідносин постанову Великої Палати Верховного Суду у справі № 800/517/17 від 07.06.2018, оскільки в ній не надавалась оцінка положенням п. "а" ст.12 Закону № 2262-ХІІ; позивачем в ній виступав суддя, а не працівник поліції; а спір стосувався права на вихід у відставку, а не на пенсію за вислугу років.

Тобто, на мій погляд, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови місцевого суду були відсутні.

Суддя І.В. Сіваченко