Справа № 140/2616/18
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2019-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2019 рокуЛьвів№ 857/3805/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача Шинкар Т.І.,

суддів Большакової О.О.,

Судової-Хомюк Н.М.,

секретаря судового засідання Цар М.М.,

розглянувши у судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду (головуючий суддя Дмитрук В.В.), ухвалене в порядку письмового провадження в м.Луцьку 29 січня 2019 року у справі №140/2616/18 за адміністративним позовом Приватного виробничо-торгового підприємства «Світязь» до Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

13.12.2018 Приватне виробничо-торгове підприємство «Світязь» (далі - Підприємство) звернулось в суд з позовом до Головного управління ДФС у Волинській області, просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 12.09.2018 №.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 29 січня 2019 року позов задоволено.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що виконання платником податкового обов`язку з перерахування до бюджету суми податкового зобов`язання, а отже його сплата, пов`язане з моментом подання до банку платіжного доручення на перерахування відповідних сум податкових зобов`язань, а ініціювання переказу вважається остаточно завершеним з дати надходження розрахункового документа на виконання до банку платника, за подальший переказ сум податкового зобов`язання відповідальність несе банк. Суд першої інстанції вказав, що направлення платником до банку, який здійснює розрахункове-касове обслуговування платника, належним чином оформленого платіжного доручення на оплату податкових зобов`язань при наявності необхідної кількості коштів на рахунку є належними, необхідними та єдино достатніми діями, які платник податку повинен вчинити для оплати податкового зобов`язання. Дослідивши надане суду платіжне доручення №936 від 27.07.2018 на суму 98 501 грн. з відміткою банку про одержання на виконання 30.07.2018 суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач вчинив всі необхідні та передбачені законодавством дії щодо сплати податку. Суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач виконав усі передбачені законодавством умови з метою сплати сум податку у встановлений строк та у розмірі, самостійно узгодженому у відповідній податковій звітності, відповідно, відсутні підстави вважати ПВТП «Світязь» таким, що не сплатило зазначену суму з акцизного податку.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління ДФС у Волинській області подало апеляційну скаргу, просить скасувати рішення Волинського окружного адміністративного суду від 29 січня 2019 року та прийняти нове, яким в задоволення позову відмовити. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що позивачем подано податкову декларацію акцизного податку за червень 2018 року, в якій задекларовано до сплати акцизного податку в розмірі 98 501 грн. по строку сплати 30.07.2018, однак фактично сплачено дану суму 31.07.2018 платіжним дорученням від 27.07.2018 № 936. Скаржник вказує, що згідно з інтегрованою карткою платника податку сплата станом на 30.07.2018 відсутня. Скаржник звертає увагу, що згідно з випискою по рахунку, який надано позивачем, станом на 30.07.2018 згідно позицій по рахунку набрано 20 платіжних доручень, серед них відсутнє платіжне доручення № 936 на суму 98 501 грн. Крім того, вказує, що позивачем не надано доказів щодо того чи були наявні на кінець операційного дня 30.07.2018 на рахунку кошти для оплати банком акцизного податку, чи звертався із відповідним зверненням до банку з метою встановлення причин несвоєчасного списання коштів з рахунку. За таких обставин, просить залишити позовну заяву без задоволення.

Підприємство подало відзив на апеляційну скаргу, вказавши, що банк виконав розрахунковий документ (платіжне доручення №936 від 27.07.2018) 31.07.2018, а тому у виписці по рахунку за 30.07.2018 вказане платіжне доручення відсутнє. Вказує, що неперерахування податку банком у день подання платіжного доручення не є наслідком винних дій платника податку, в діях відсутній склад податкового правопорушення в розумінні статті 109 ПК України, а тому не можуть бути застосовані штрафні санкції.

В судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримав, позивач явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що відповідно до частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) не перешкоджає розгляду справи.

Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що оскаржуване рішення суду першої інстанції вимогам ст.242 КАС України відповідає.

З матеріалів справи встановлено, що заступником начальника відділу адміністрування акцизного податку управління контролю за обігом та оподаткуванням підакцизних товарів Головного управління ДФС у Волинській області на підставі підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 розділу І Податкового кодексу України, в порядку статті 76 розділу ІІ Податкового кодексу України проведено камеральну перевірку своєчасності сплати акцизного податку з реалізації суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів Приватного виробничо-торгового підприємства «Світязь».

За результатами проведеної перевірки складено акт від 28.08.2018 №151/03-20-40-03-14/13364650 згідно з яким перевіркою встановлено, що граничний строк сплати узгодженого податкового зобов`язання акцизного податку з реалізації суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів за червень 2018 року 30.07.2018, ПВТП «Світязь» фактично сплачено в сумі 98 501 грн. 31.07.2018. Дані камеральної перевірки свідчать про порушення ПВТП «Світязь» строків сплати узгодженого податкового зобов`язання з акцизного податку в сумі 98 501 грн., відповідальність платника передбачена другим абзацом пункту 126.1 статті 126 Податкового кодексу України.

12.09.2018 ГУ ДФС у Волинській області винесено податкове повідомлення-рішення №, яким на підставі ст. 122, 126 Податкового кодексу України за затримку до 30 календарних днів сплати 98 501 грн. зобов`язано сплатити штраф у розмірі 10% у сумі 9850,10 грн. за платежем акцизний податок з реалізації суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів (а.с.6).

Не погоджуючись з вказаним податковим повідомленням-рішенням Підприємство подало скаргу від 20.09.2018 №168 у ДФС України, за результатами розгляду якої прийнято рішення від 23.11.2018 №38149/6/99-99-11-03-01-25, яким податкове повідомлення-рішення від 12.09.2018 № залишено без змін, а скаргу - без задоволення.

Не погоджуючись з податковим повідомлення-рішення № від 12.09.2018, Підприємство звернулось із позовом до суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Відповідно до підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, (далі - ПК України) платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Статтею 38 ПК України встановлено, що виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк. Сплата податку та збору здійснюється платником податку безпосередньо, а у випадках, передбачених податковим законодавством, - податковим агентом, або представником платника податку.

Відповідно до пункту 31.1 статті 31 ПК України строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов`язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно. Момент виникнення податкового обов`язку платника податків, у тому числі податкового агента, визначається календарною датою.

Пунктом 54.1 статті 54 ПК України встановлено, що крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Згідно з пунктом 57.1 статті 57 ПК України платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до пункту 87.1 статті 87 ПК України джерелами самостійної сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів.

Статтею 223 ПК України встановлено, що базовий податковий період для сплати акцизного податку відповідає календарному місяцю. Платники податку, визначені пунктом 212.1 статті 212 цього Кодексу (крім імпортерів підакцизних товарів, зазначених у підпунктах 215.3.4, 215.3.5, 215.3.5-1, 215.3.5-2, 215.3.6, 215.3.7, 215.3.8 пункту 215.3 статті 215 цього Кодексу), подають щомісяця не пізніше 20 числа наступного звітного (податкового) періоду контролюючому органу за місцем реєстрації декларацію з акцизного податку за формою, затвердженою у порядку, встановленому статтею 46 цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 222.1.1 пункту 222.1 статті 222 ПК України суми податку перераховуються до бюджету платниками акцизного податку протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації за місячний податковий період.

З матеріалів справи встановлено, що позивач подав декларацію з акцизного податку за червень 2018 року (реєстраційний номер від 09.07.2018), в якій задекларовано до сплати акцизного податку в розмірі 98 501,00 грн., строк сплати 30.07.2018.

Оплата акцизного податку по роздрібній торгівлі за червень 2018 року здійснена платіжним дорученням №936 від 27.07.2018 з поточного рахунку позивача НОМЕР_1 , яке проведено банком 31.07.2018, що стало підставою для нарахування штрафної санкції.

Відповідно до пункту 126.1 статті 126 ПК України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах : при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу.

В свою чергу, згідно з пунктом 129.6 статті 129 ПК України за порушення строку зарахування податків до бюджетів або державних цільових фондів, установлених Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», з вини банку або органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, такий банк/орган сплачує пеню за кожний день прострочення, включаючи день сплати, та штрафні санкції у розмірах, встановлених цим Кодексом, а також несе іншу відповідальність, встановлену цим Кодексом, за порушення порядку своєчасного та повного внесення податків, зборів, платежів до бюджету або державного цільового фонду. При цьому платник податків звільняється від відповідальності за несвоєчасне або перерахування не в повному обсязі таких податків, зборів та інших платежів до бюджетів та державних цільових фондів, включаючи нараховану пеню або штрафні санкції.

Як встановлено з копії долученого до матеріалів справи платіжного доручення № 936 від 27.07.2018 таке одержано банком ПАТ АКБ «Львів» 30.07.2018, тоді як проведено банком 31.07.2018.

В свою чергу слід зазначити, що 03.07.2017 між ПАТ АКБ «Львів» (Банк) та ПВТП «Світязь» (Клієнт) укладено Договір банківського рахунку НОМЕР_2, предметом якого є послуги, що надаються Банком Клієнту, які пов`язані із відкриттям поточного рахунку (НОМЕР_2), переказом грошей з рахунку / на рахунок Клієнта, видачею грошей у готівковій формі, а також здійсненням по цьому рахунку інших операцій, передбачених чинним законодавством. Згідно з пунктом 3.6 вказаного договору розрахункові документи в національній валюті, що надійшли протягом операційного часу, обробляються і виконуються Банком в день їх надходження. Операційний час - це частина операційного дня, тривалість якого визначається Банком. Банк зобов`язується забезпечувати своєчасне зарахування та списання коштів з рахунку Клієнта.

Так, загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків в Україні визначає Закон України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» від 05.04.2001 № 2346-III, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, (далі - Закон № 2346-III) відповідно до пунктів 1.15, 1.24 та 1.30 статті 1 якого ініціатор - особа, яка на законних підставах ініціює переказ коштів шляхом формування та/або подання відповідного документа на переказ або використання електронного платіжного засобу; переказ коштів (далі - переказ) - рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі; платіжне доручення - розрахунковий документ, який містить доручення платника банку, здійснити переказ визначеної в ньому суми коштів зі свого рахунка на рахунок отримувача.

Пунктом 8.1 статті 8 Закону № 2346-III встановлено, що банк зобов`язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження. У разі надходження розрахункового документа клієнта до обслуговуючого банку після закінчення операційного часу банк зобов`язаний виконати доручення клієнта, що міститься в цьому розрахунковому документі, не пізніше наступного робочого дня.

За порушення строків, встановлених пунктами 8.1 та 8.2 цієї статті, банк, що обслуговує платника, несе відповідальність, передбачену цим Законом (пункт 8.3 статті 8 Закону № 2346-III).

Згідно з пунктом 32.1 статті 32 Закону № 2346-III банк, що обслуговує платника, та банк, що обслуговує отримувача, несуть перед платником та отримувачем відповідальність, пов`язану з проведенням переказу, відповідно до цього Закону та умов укладених між ними договорів.

Відповідно до пункту 22.4 статті 22 Закону № 2346-III під час використання розрахункового документа ініціювання переказу є завершеним : для платника - з дати надходження розрахункового документа на виконання до банку платника; для банку платника - з дати списання коштів з рахунка платника та зарахування на рахунок отримувача в разі їх обслуговування в одному банку або з дати списання коштів з рахунка платника та з кореспондентського рахунка банку платника в разі обслуговування отримувача в іншому банку. Банки мають забезпечувати фіксування дати прийняття розрахункового документа на виконання.

Пунктом 2.14 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої Постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 №22 передбачено, що банк платника на всіх примірниках прийнятих розрахункових документів і на реєстрах обов`язково заповнює реквізити «Дата надходження» і «Дата виконання». На документах, прийнятих банком після закінчення операційного часу, крім того, ставиться штамп «Вечірня». Відміткою про дату реєстрації банком платіжного доручення платника про сплату платежів до бюджету є заповнення в ньому реквізиту «Дата надходження», який банк заповнює незалежно від дати складання платником цього платіжного доручення.

Таким чином, виконання платником податкового обов`язку по перерахуванню в бюджет суми податкового зобов`язання та його сплати пов`язане саме з моментом подання в банк платіжного доручення на перерахування відповідних сум податкових зобов`язань, ініціювання переказу вважається остаточно завершеним і за подальший переказ сум податкового зобов`язання відповідальність несе банк. Направлення платником податків до обслуговуючого банку належним чином оформлених платіжних доручень на оплату обов`язкових платежів та зборів (при наявності необхідної кількості коштів на рахунку) є належними, необхідними та достатніми діями, які платник податку повинен вчинити для оплати податкового зобов`язання.

За порушення строку зарахування податків до бюджетів або державних цільових фондів, установлених Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», з вини банку такий банк сплачує пеню за кожний день прострочення, включаючи день сплати, та штрафні санкції у розмірах, встановлених Податковим кодексом України, а також несе відповідальність за порушення порядку своєчасного та повного внесення податків, зборів, платежів до бюджету або державного цільового фонду. При цьому платник податків звільняється від відповідальності за несвоєчасне або перерахування не в повному обсязі таких податків, зборів та інших платежів до бюджетів та державних цільових фондів, включаючи нараховану пеню або штрафні санкції. Платник не несе відповідальності за дії банківських та кредитних установ, які беруть участь у багатостадійному процесі сплати та перерахування податків до бюджету.

Разом з тим, у випадку не можливості виконати розрахунковий документ на списання коштів з рахунку банку в установлений законодавством України строк, банк зобов`язаний: узяти розрахунковий документ платника/стягувача/отримувача на обліковування за відповідним позабалансовим рахунком; надіслати письмове повідомлення платнику/стягувачу/отримувачу про невиконання його розрахункового документа в установлений законодавством України строк (п.1.12 Інструкції).

З матеріалів справи встановлено, що платіжне доручення №936 від 27.07.2018 прийнято банком до виконання 30.07.2018 без відміток про отримання такого після закінчення операційного часу та/чи не можливості виконати розрахунковий документ на списання коштів з рахунку банку в установлений законодавством України строк.

В свою чергу, до матеріалів справи долучено виписку по рахунку Підприємства НОМЕР_2 за 30.07.2018 з якої вбачається, що протягом 30.07.2018 обороти по кредиту рахунку становили 237 756,43 грн. Банком проведено перерахування коштів по дебету рахунку на суму 222 851,69 грн. При цьому, при порівнянні даних з копії витягу з програми «Клієнт-Банк» та виписки по рахунку Підприємства НОМЕР_2 за 30.07.2018 встановлено, що 30.07.2018 Банком проведено перерахування коштів за документом № 949 від 30.07.2018 на суму 90 510 грн., який надійшов пізніше (30.07.2018 о 14 год 28 хв) ніж платіжне доручення № 936 від 27.07.2018 (30.07.2018 о 12 год. 39 хв.).

Згідно з частиною 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Отже, за наявності в платника відповідних доказів, що підтверджують виконання усіх передбачених законодавством умов для визнання його добросовісним платником, обов`язок зі сплати відповідної суми податкового (грошового) зобов`язання слід визнати виконаним, незалежно від фактичного зарахування платежу до бюджетної системи України. Скаржником належними та допустимими доказами не підтверджено існування обставин, за яких сплата відповідної суми грошового зобов`язання з акцизного податку не відбулась з вини позивача.

Враховуючи, що позивачем своєчасно, в межах встановлених законодавством строків, здійснено сплату акцизного податку через відділення банку, за наявності достатнього залишку коштів на рахунку, платежі прийняті банком, проте своєчасно ним не перераховані, суд апеляційної інстанції вважає вірним висновок суду першої інстанції, що вини позивача в затримці проведення оплати податкового зобов`язання з акцизного податку немає, а тому відсутні підстави застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) на підставі ст.126 Податкового кодексу України.

Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

З огляду на викладене, враховуючи положення статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції приходить переконання, що судом першої інстанції у рішенні викладено мотиви протиправності прийняття податкового повідомлення-рішення від 12.09.2018 № та виконання позивачем обов`язку, покладеного на нього законодавцем та закріпленого статтею 67 Конституції України, на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Керуючись статтями 229, 241, 243, 308, 310, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Волинській області залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 29 січня 2019 року у справі № 140/2616/18 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач Т. І. Шинкар
судді О. О. Большакова
Н. М. Судова-Хомюк
Повне судове рішення складено 30.05.2019