Справа № 728/899/19
Суддя: Літвіна Наталія Миколаївна
Дата ухвалення: 2019-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 728/899/19 Суддя першої інстанції: Пархоменко П.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Літвіної Н.М.

суддів Коротких А.Ю.

Федотова І.В.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 03 травня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора взводу 2 роти 3 Управління патрульної поліції у Чернігівській області лейтенанта поліції Гайового Юрія Анатолійовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі,-

ВСТАНОВИВ :

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до інспектора взводу 2 роти 3 Управління патрульної поліції у Чернігівській області лейтенанта поліції Гайового Ю.А. про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП18 № 704587 від 10 квітня 2019 року.

Рішенням Бахмацького районного суду Чернігівської області від 03 травня 2019 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, позивач - ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права, просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення про задоволення адміністративного позову. Скаржник зазначає, що відповідачем під час прийняття оскаржуваного ним рішення не зазначено причини зупинки транспортного засобу, що свідчить про протиправність дій відповідача під час прийняття останнім спірної постанови.

Станом на 29 травня 2019 року відповідачем не надано письмового відзиву на апеляційну скаргу.

Сторони були належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, проте у судове засідання не з`явилися та про причини неявки суду не повідомили. За таких обставин колегія суддів, керуючись п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

У відповідності до ст. 308 КАС України, справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розгляд справи здійснюється з врахуванням вимог ст. 286 КАС України, яка передбачає особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга є не обґрунтованою та не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 10 квітня 2019 року відповідачем було прийнято постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП18 № 704587 відповідно до якої позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 125, ст. 126 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 425 гривень.

Зі змісту постанови вбачається, що 10 квітня 2019 року о 22 год. 05 хв. на 97 км автодороги М-01 ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом OPEL VECTRA реєстраційний номер НОМЕР_1 не пред`явив на вимогу поліцейського для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб та поліс обов`язкового страхування власників наземних транспортних засобів та після зупинки на вимогу працівника поліції не увімкнув аварійну світлову сигналізацію, чим порушив вимоги пункту 2.4 та пункту 9.9 (б) Правил дорожнього руху.

Вважаючи дану постанову незаконною, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувана постанова є законною і обґрунтованою, що не спростовано позивачем під час розгляду справи.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як передбачено ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» основними повноваженнями патрульної поліції є, зокрема, виявлення та припинення адміністративних правопорушень, а також регулювання дорожнього руху та контроль за дотриманням Правил дорожньою руху його учасниками.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Оскаржуваною постановою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 125, ст. 126 КУпАП, які передбачають відповідальність за порушення правил дорожнього руху.

Згідно з ст. 36 КУпАП при вчиненні однією особою двох або більше адміністративних правопорушень адміністративне стягнення накладається за кожне правопорушення окремо. Якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.

Згідно ст. 125 КАС України інші порушення правил дорожнього руху, крім передбачених ст. ст. 121 - 128, ч. 1 і ч. 2 ст. 129, ст. ст. 139 і 140 цього Кодексу, - тягнуть за собою попередження.

Частина 1 ст. 126 КУпАП передбачає, що керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»), тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ч. 1 ст. 276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Частиною 2 ст. 258 КУпАП передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Уповноваженими працівниками підрозділів Національної поліції штраф може стягуватися на місці вчинення адміністративного правопорушення незалежно від розміру виключно за допомогою безготівкових платіжних пристроїв.

Частиною 4 ст. 258 КУпАП передбачено, що у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 283 цього Кодексу.

Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, (із змінами і доповненнями) відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Особи, які порушують ці правила, несуть відповідальність згідно із чинним законодавством.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувались вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Абзацом другим ч. 2 ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» визначено, що водій зобов`язаний: мати при собі та на вимогу поліцейського, а водії військових транспортних засобів - на вимогу посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Згідно пп. а п. 2.1 ПДР України - водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Відповідно до п. 2.4 ПДР України - на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи зазначені в пункті 2.1 цих Правил, зокрема: посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії (пп. а п. 2.1 ПДР); чинний страховий поліс (страховий сертифікат «Зелена картка») про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в єдиній централізованій базі даних, оператором якої є Моторне (транспортне) страхове бюро України. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення) (пп. г п. 2.1 ПДР).

Згідно з пп. б п. 9.9 ПДР у разі зупинки транспортного засобу на вимогу поліцейського аварійна світлова сигналізація повинна бути ввімкнена.

Як вбачається з матеріалів справи всупереч вимогам п. 2.4 ПДР України ОСОБА_1 не надано для перевірки, що проводилась відповідачем, документи визначені пп. а та пп. г п. 2.4 ПДР та всупереч вимогам пп. б п. 9.9 ПДР не ввімкнено аварійну світлову сигналізацію.

Позивач вказані обставини не спростовує, однак зазначає, що у зв`язку з відсутністю підстав для зупинки транспортного засобу керування яким він здійснював, вимоги поліцейських про надання документів для перевірки є неправомірними. Стосовно не ввімкнення аварійної світової сигналізації позивач у апеляційній скарзі не зазначає будь-яких пояснень.

Надаючи правову оцінку доводам позивача щодо правомірності здійсненої відповідачем зупинки транспортного засобу, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі:

1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху;

2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу;

3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення;

4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку;

5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути;

6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод;

7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху;

8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху;

9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв.

Поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.

З матеріалів справи вбачається та підтверджується наданими відповідачем доказами - відеозаписом події, що причиною зупинки транспортного засобу, керування яким здійснював позивач 10 квітня 2019 року, стала наявність підстав, визначених п. 2 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», а саме: наявність очевидних ознак, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу.

Причини зупинки транспортного засобу були повідомлені позивачу. Зазначений факт підтверджується відеозаписом події.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що відповідач, зупиняючи транспортний засіб OPEL VECTRA реєстраційний номер НОМЕР_1 діяв правомірно, та в межах своїх повноважень.

Водночас, як вбачається з відеозапису події, неодноразові прохання відповідача пред`явити йому для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб та поліс обов`язкового страхування власників наземних транспортних засобів ОСОБА_1 . ігнорував, посилаючись на те, що його було неправомірно зупинено.

Також матеріали справи містять інформацію про те, що під час зупинки транспортного засобу позивачем не увімкнено аварійну світлову сигналізацію.

Отже, матеріалами справи підтверджено недотримання позивачем Правил дорожнього руху.

Відповідальність за вчинення зазначених вище правопорушень передбачена ст. 125 КУпАП та ст. 126 КУпАП.

Разом з тим, у відповідності до вимог ст. 36 КУпАП враховуючи, що позивач вчинив кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядались одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення правомірно накладено в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

З матеріалів справи вбачається, що дані про особу, яка перебувала за кермом транспортного засобу та здійснила порушення ПДР встановлено на підставі його усних показів, що позивачем не спростовується.

З відеозапису події також вбачається, що оскаржувана позивачем постанова фактично складена в присутності ОСОБА_1 , якому роз`яснено його права та запропоновано надати пояснення з приводу здійснених останнім порушень Правил дорожнього руху.

Відповідно, доводи апеляційної скарги про порушення процедури притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності не знайшли підтвердження під час розгляду справи.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126, ст. 125 КУпАП у зв`язку із чим вважає, що постанова серії ДП18 № 704587 від 10 квітня 2019 року є обґрунтованою та такою, що не підлягає скасуванню.

Враховуючи, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 286, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 03 травня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя Н.М. Літвіна

Судді А.Ю. Коротких

І.В. Федотов