Справа № 240/2919/19
Суддя: Токарева Марія Сергіївна
Дата ухвалення: 2019-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
29 травня 2019 року м. Житомир справа № 240/2919/19
Житомирський окружний адміністративний суд у складі:
судді Токаревої М.С.,
розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Житомирській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу,
Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Управління Держпраці у Житомирській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу.
В обґрунтування позову зазначив, що управлінням Держпраці у Житомирській області було проведено позаплановий захід державного контролю щодо дотримання вимог законодавчих та нормативно-правових актів у формі інспекційного відвідування з питань додержання законодавства про працю в частині оформлення трудових відносин у ФОП ОСОБА_1 - ОСОБА_2 . За результатом проведеної перевірки було складено акт інспекційного відвідування № ЖТ0155/84/АВ від 18.01.2019 у якому вказано, що при інспекційному відвідуванні встановлено порушення позивачем вимог чинного законодавства про працю, а саме: вимог ч.3 ст.24 КЗпП України в частині фактичного допуску до роботи працівника без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника та без повідомлення територіального органу ДФС про прийняття працівника на роботу. На підставі виявленого порушення інспектором праці Крупіч В.М. було внесено припис № ЖТ0155/84/АВ/П від 18.01.2019 з вимогою усунути порушення вимог ч.З ст.24 КЗпП України та письмово проінформувати про це управління Держпраці у Житомирській області. Крім того, постановою управління Держпраці у Житомирській області від 05.02.2019 № ЖИ 31/ЖТ0155/84/АВ/П/ТД-ФС на фізичну особу підприємця Абдуллаєва Ікрама ОСОБА_3 -Огли за порушення вимог ч.3 ст.24 КЗпП України в частині фактичного допуску до роботи працівників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу та без повідомлення територіального органу ДФС про прийняття працівника на роботу, було накладено штраф у розмірі 625950 грн. Позивач вважає, що висновки відповідача викладені у акті є помилковими та безпідставними, оскільки між ним та особами вказаними у акті було укладено цивільно-правові договори, а тому позивач вважає, що постанова від 05.02.2019 № ЖИ 31/ЖТ0155/84/АВ/П/ТД-ФС є протиправною та її слід скасувати.
Справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
У встановлений судом строк відповідачем було надано відзив на позовну заяву за змістом якого він просив відмовити у задоволенні позову.
Дослідивши письмові докази наявні у матеріалах справи суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову з огляду на наступне.
Судом з`ясовано, що управлінням Держпраці у Житомирській області було проведено позаплановий захід державного контролю щодо дотримання вимог законодавчих та нормативно-правових актів у формі інспекційного відвідування з питань додержання законодавства про працю в частині оформлення трудових відносин у ФОП ОСОБА_1 - ОСОБА_2 .
За результатом проведеної перевірки було складено акт інспекційного відвідування № ЖТ0155/84/АВ від 18.01.2019 у якому вказано, що при інспекційному відвідуванні встановлено порушення позивачем вимог чинного законодавства про працю, а саме: вимог ч.3 ст.24 КЗпП України в частині фактичного допуску до роботи працівника без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника та без повідомлення територіального органу ДФС про прийняття працівника на роботу.
На підставі виявленого порушення інспектором праці Крупіч В.М. було внесено припис № ЖТ0155/84/АВ/П від 18.01.2019 з вимогою усунути порушення вимог ч.3 ст.24 КЗпП України та письмово проінформувати про це управління Держпраці у Житомирській області.
Крім того, постановою управління Держпраці у Житомирській області від 05.02.2019 № ЖИ 31/ЖТ0155/84/АВ/П/ТД-ФС на фізичну особу підприємця Абдуллаєва Ікрама ОСОБА_3 -Огли за порушення вимог ч.3 ст.24 КЗпП України в частині фактичного допуску до роботи працівників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу та без повідомлення територіального органу ДФС про прийняття працівника на роботу, було накладено штраф у розмірі 625950 грн.
Суду було надано цивільно-правовий договір, укладений між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , вбачається, що предметом договору є робота на крані (керування). Договором визначені умови та порядок розрахунків, строк дії договору, а відповідно до актів прийому-передачі виконаних робіт визначено обсяг та вартість виконаної роботи.
Також надано цивільно-правові договори, укладених між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_7 , між ФОП ОСОБА_1 - ОСОБА_2 та ОСОБА_8 , вбачається, предметом договорів є виконання робіт з полірування (різки, фрезерування, кантування) природного каменю. Договорами визначені умови та порядок розрахунків, строк дії договору, а відповідно до актів прийому-передачі виконаних робіт визначено обсяг та вартість виконаних робіт.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці визначає Кодекс законів про працю України (далі - КЗпП України).
Кодекс законів про працю України регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини. Законодавство про працю встановлює високий рівень умов праці, всемірну охорону трудових прав працівників (стаття 1 КЗпП України).
Частиною 1 статті 1 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.
Відповідно до частини 1 статті 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Загальне визначення цивільно-правового договору міститься у статті 626 Цивільного кодексу України, згідно частини першої якої договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
При цьому, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).
Статтею 628 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.
Відповідно до частин 1, 2 статті 639 Цивільного кодексу України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.
Відтак, цивільно-правовий договір - це угода між сторонами: громадянином і організацією (підприємством, тощо) на виконання першим певної роботи (а саме: договір підряду, договір про надання послуг, виконання робіт тощо), предметом якого є надання певного результату праці, але за цього виду договору не виникають трудові відносини, на які поширюється трудове законодавство.
За цивільно-правовим договором, укладеним між власником і громадянином, останній зобов`язується за винагороду виконувати для підприємства індивідуально визначену роботу. Основною ознакою, що відрізняє цивільно-правові відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес трудової діяльності, її організація. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату.
Аналогічний висновок викладений в постанові Верховного Суду від 18.01.2018 у справі №350/403/16-ц.
За трудовим договором працівника приймають на роботу (посаду), включену до штату підприємства, для виконання певної роботи (певних функцій) за конкретною кваліфікацією, професією, посадою. Працівникові гарантується заробітна плата, встановлені трудовим законодавством гарантії, пільги, компенсації тощо.
При цьому, за цивільно-правовим договором оплачується не процес праці, а її результати, котрі визначають після закінчення роботи і оформляють актами здавання-приймання виконаних робіт (наданих послуг), на підставі яких провадиться їх оплата. Договором також може бути передбачено попередню або поетапну оплату. У трудовій книжці запис про виконання роботи за цивільно-правовими договорами не робиться. Водночас відповідно до пункту "а" частини третьої статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків зараховується до стажу роботи, що дає право на трудову пенсію.
Отже, основною ознакою, яка відрізняє трудові відносини від цивільно-правових є те, що трудове законодавство регулює процес трудової діяльності, її організації, а за цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається поза його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату.
З аналізу наведених норм слідує, що трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. Підрядник, який працює згідно з цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик.
Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт.
Якщо фізичні особи не надавали замовнику трудових книжок, вони не входять до штату підприємства, не підлягають правилам внутрішнього трудового розпорядку, облік їхнього робочого часу замовником не здійснюється, то вказані відносини відповідають ознакам цивільного договору.
Слід зазначити, що роблячи висновок про допущення позивачем порушення частини 3 статті 24 КЗпП України, відповідачем не враховано того, що умови цивільно-правових договорів чітко встановлюють, що виконавець виконує роботи на свій ризик, самостійно організовує виконання робіт, не підлягає під дію правил внутрішнього трудового розпорядку товариства, не має права на одержання допомоги із соціального страхування, не сплачує страхові внески на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням.
Обґрунтовуючи свою позицію щодо допущення позивачем вимог ч.3 ст.24 КЗпП України в частині фактичного допуску до роботи працівників відповідач посилається на те, що фізичні особи фактично виконують роботи підвищеної небезпеки, виконання яких за договорами цивільно-правового характеру заборонено, зокрема, нормами Цивільного кодексу України.
Водночас, жодних доказів, що роботи, які виконували ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 за цивільно-правовими угодами відносяться до робіт підвищеної небезпеки суду надано не було.
За викладених обставин, суд дійшов висновку, що відносини між ФОП ОСОБА_1 - ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , ОСОБА_9 . ОСОБА_10 ., ОСОБА_11 М.Ф., ОСОБА_7 , ОСОБА_8 . виникли на підставі волевиявлення сторін за цивільно-правовим, а не трудовим, договором і не порушили на права осіб, з якими було їх укладено, ні інтересів держави.
Крім того, суд погоджується з твердженням позивача щодо того, що відповідач не мав права на винесення оскаржуваної постанови з огляд у на наступне.
Частиною 1 ст. 259 Кодексу законів про працю передбачено, що державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до вказаної норми Постановою КМ України від 26.04.2017 № 295 "Деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України та статті 34 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" були затверджені Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю (далі - Порядок 1). Порядок здійснення державного нагляду за додержанням законодавства про працю (далі - Порядок 2).
Пунктом 2 Порядку 1 встановлено:
"Державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці:
Держпраці та її територіальних органів;
виконавчих органів міських рад міст обласного значення та сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад (з питань своєчасної та у повному обсязі оплати праці, додержання мінімальних гарантій в оплаті праці, оформлення трудових відносин) (далі - виконавчі органи рад)."
Відповідно п. 8 Порядку 1, про проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин інспектор праці повідомляє об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі, якщо тільки він не вважатиме, що таке повідомлення може завдати шкоди інспекційному відвідуванню.
Пунктом 5 Порядку 2 встановлено:
"Державний нагляд здійснюється шляхом витребовування, збирання та аналізу інформації, необхідної для підготовки висновків про стан додержання об`єктом нагляду законодавства про працю, або шляхом проведення перевірки об`єкта нагляду з виїздом за його місцезнаходженням (далі - виїзна перевірка).
Виїзні перевірки проводяться уповноваженими посадовими особами відповідно до індивідуального графіка, що затверджується керівником або заступником керівника Держпраці чи її територіального органу згідно з планом роботи Держпраці та її територіального органу на відповідний період.
Про проведення виїзної перевірки уповноважена посадова особа повідомляє об`єкту нагляду не пізніше ніж за п`ять робочих днів до її початку."
Відповідно до ст. 1 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності", заходи державного нагляду (контролю) здійснюються у формі перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та в інших формах, визначених законом.
Тобто перевірка та інспекційне відвідування є різними формами державного нагляду (контролю), порядок проведення яких відрізняється.
ідповідно до п.2 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого Постановою КМ України від 17.07.2013 року № 509 штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками, керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад та їх заступниками (далі - уповноважені посадові особи).
Штрафи можуть бути накладені на підставі:
- рішення суду про оформлення трудових відносин із працівником, який виконував роботу без укладення трудового договору, та встановлення періоду такої роботи чи роботи на умовах неповного робочого часу в разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, в установі, організації;
- акта про виявлення під час перевірки суб`єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу, виконавчого органу міської ради міста обласного значення та сільської, селищної, міської ради об`єднаної територіальної громади.
- акта документальної виїзної перевірки ДФС, її територіального органу, в ході якої виявлені порушення законодавства про працю.
Відповідно до п.8 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення за результатами розгляду справи уповноважена посадова особа на підставі акта, зазначеного в пункті 3 цього Порядку, складає постанову про накладення штрафу.
Аналіз наведених норм свідчить, що уповноважена посадова особа не наділена повноваженням накладати штраф на підставі Акту інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю.
Згідно з частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до вимог частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З огляну на наведені обставини та норми законодавства, які їх регулюють, суд дійшов висновку, що позов обгрунтований та його слід задовольнити.
Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
На підставі викладеного, керуючись статтями 242-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
Визнати протиправною та скасувати постанову Управління Держпраці у Житомирській області від 05.02.2019 року № ЖИ 31/ЖТ0155/84/АВ/П/ТД-ФС про накладення на фізичну особу - підприємця Абдуллаєва ОСОБА_12 штрафу у розмірі 625950 грн.
Стягнути на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань управління Держпраці у Житомирській області понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1921,00 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.С. Токарева