Справа № 160/9461/18
Суддя: Кадникова Ганна Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2019 року Справа № 160/9461/18

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Кадникова Г.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФЕРСТ ГРУП» до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування наказу,
Товариство з обмеженою відповідальністю ФЕРСТ ГРУП (далі ТОВ ФЕРСТ ГРУП, позивач) звернулося до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом про визнання протиправним та скасування наказу Головного управління ДФС у Дніпропетровській області (далі ГУ ДФС у Дніпропетровській області, відповідач) №7099п від 11.12.2018р.
В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що в наказі №7099 п від 11.12.2018р. «Про проведення фактичної перевірки ТОВ «Ферст Груп»» зазначено, що перевірка проводиться не з метою перевірки інформації про наявність порушень, види яких перераховані в пп.80.2.5 п. 80.2 ст.80 Податкового кодексу України, а з метою здійснення контролю за дотриманням платником податків законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування підакцизних товарів. Вказана мета є предметом документальної перевірки платника податків, що передбачено пп.75.1.2 п.75.1 ст.75 Податкового кодексу України. Позивач вважає, що здійснення контролю за дотриманням платниками податків законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування підакцизних товарів не є предметом фактичної перевірки, у зв`язку з чим, оскаржуваний позивачем наказ щодо проведення фактичної перевірки є протиправним та підлягає скасуванню.
Ухвалою суду від 18.12.2018р. позовну заяву прийнято до розгляду та відповідно приписів ст.12 КАС України ухвалено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання.
01.02.2019р. позивач подав письмові пояснення, із зазначенням про необгрунтованість та суперечливість нормам законодавства твердження відповідача про здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів пального, є окремою, самостійною та достатньою підставою для проведення фактичної перевірки відповідно до пп.80.2.5, п.80.2 ст.80 ПК України, оскільки у такому випадку всі інші підстави для проведення фактичної перевірки, передбачені п.80.2 ст.80 ПК України втрачають своє юридичне значення, у зв`язку з наданням контролюючому органу права без настання будь-яких юридичних фактів та у будь-який час проводити фактичні перевірки платників податків з питань виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, пального.
Зокрема, позивач зазначив, що системний аналіз пп. 80.2.5 п. 80.2. ст. 80 Податкового кодексу України та законодавства, що регулює обіг спирту етилового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, пального надає підстави стверджувати, що вираз «а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального», наведений у пп. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України, стосується предмету інформації про порушення вимог законодавства з боку платника податків, яка повинна бути отримана контролюючим органом для виникнення у нього підстав для проведення фактичної перевірки, а не єдиної та самостійної підстави для призначення у будь-який час фактичної перевірки платників податків в рамках реалізації функції контролюючих органів.
Отже позивач, вважає, що однією із обов`язкових підстав для проведення фактичної перевірки, за умови якщо у наказі на її проведення зазначений пп.80.2.5. п.80.2. ст.80 Податкового кодексу України є наявність у контролюючого органу та/або отримання ним в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками.
Відповідач відзив на позовну заяву не надав, з будь-якими іншими заявами та клопотаннями до суду не звертався.
Вважаючи вказаний наказ про проведення документальної перевірки протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.
Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до пп.19-1.1.14 п.19-1 ст.19-1 Податкового кодексу України, контролюючі органи виконують, зокрема, такі функції: здійснюють контроль за встановленими законом строками проведення розрахунків в іноземній валюті, за додержанням порядку приймання готівки для подальшого переказу (крім приймання готівки банками), за дотриманням суб`єктами господарювання установлених законодавством обов`язкових вимог щодо забезпечення можливості розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги), проведення розрахункових операцій, а також за наявністю ліцензій на провадження видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню відповідно до закону, наявністю торгових патентів; здійснюють контроль у сфері виробництва, обігу та реалізації підакцизних товарів, контроль за їх цільовим використанням, забезпечують міжгалузеву координацію у цій сфері.
Відповідно до пп.20.1.4 та пп.20.1.10 п.20.1 ст.20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають, зокрема, право: проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення: здійснювати контроль за додержанням законодавства з питань регулювання обігу готівки (крім банків), порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги), за наявністю ліцензій на провадження видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню відповідно до закону, торгових патентів, за додержанням порядку приймання готівки для подальшого переказу (крім приймання готівки банками), за дотриманням суб`єктами господарювання установлених законодавством обов`язкових вимог щодо забезпечення можливості розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів.
Відповідно до пп.75.1.3 п.75.1 ст.75 Податкового кодексу України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).
Відповідно до пп.80.2 ст.80 Податкового кодексу України «Фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема, у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального» (п.п.80.2.5 п.80.2 ст.80 Податкового кодексу України).
Суд погоджується з обгрунтуванням позивача, що у випадку посилання у наказі про призначення фактичної перевірки на пп.80.2.5 п.80.2 ст.80 Податкового кодексу України, у податкового органу повинна бути наявна та/або отримана в установленому законодавством порядку інформація про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.
Суд зазначає, що відповідачем не доведено правомірність підстави проведення перевірки згідно пп.80.2.5 п.80.2 ст.80 Податкового кодексу України, а саме: те, що на час прийняття оскаржуваного наказу у нього була наявна та/або отримана в установленому законодавством порядку інформація про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками. Отже, відповідачем не доведена правомірність прийняття наказу, що є предметом перевірки.
Таким чином, вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
В силу вимог ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч.1 ст.73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Згідно ч.2 ст.73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно з ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); добросовісно; розсудливо; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).
Відповідачем по справі, як суб`єктом владних повноважень, не виконано покладеного на нього обов`язку щодо доказування правомірності своїх дій.
Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.
Згідно з ч.1 ст.139 КАС України, враховуючи, що адміністративний позов задоволено повністю, сплачена позивачем платіжним дорученням №511 від 13.12.2018р. сума судового збору у розмірі 1762грн.00коп., підлягає поверненню.
Керуючись ст.ст.139, 241-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ФЕРСТ ГРУП» до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування наказу задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління ДФС у Дніпропетровській області №7099п від 11.12.2018р.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Г. В.Кадникова