Справа № 826/9717/18
Суддя: Катющенко В.П.
Дата ухвалення: 2019-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

27 травня 2019 року № 826/9717/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Катющенка В.П., розглянувши у спрощеному (письмовому) провадженні без проведення судового засідання та виклику учасників справи адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до про Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві зобов`язання вчинити дії,
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом, у якому просить суд зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок та виплату пенсії за віком з застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу 1,35% при визначенні коефіцієнта страхового стажу для обчислення пенсії в межах строку звернення до суду.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що перебуває на обліку у відповідача та отримує пенсію за віком відповідно до норм Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", при цьому пенсія за віком йому була призначена відповідно до Закону України "Про державну службу". Позивач стверджує, що застосування з 01.10.2017 величини оцінки одного року страхового стажу у розмірі 1 % є протиправним, оскільки до спірних правовідносин має застосовуватись пункт 44 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", відповідно до якого з 1 жовтня 2017 року по 31 грудня 2017 року при призначенні пенсії застосовується середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчислена як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1,35 %. Позивач вважає, що перехід з однієї пенсії, розрахованої відповідно до норм Закону України "Про державну службу", на іншу, розрахованої відповідно до норм Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", не є переходом, а є новим призначенням пенсії, а тому при перерахунку пенсії мав бути застосований саме пункт 44 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.06.2018 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 826/9717/18 та призначено справ до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи.

02.11.2018 представником відповідача Заболотньою М.С. подано до суду відзив на позовну заяву, за змістом якого остання просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Пояснила, що 28.02.2005 позивачеві була призначена пенсія за Законом України "Про державну службу" до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій". Стверджує, що при перерахунку пенсії позивача, а саме: при переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" розмір пенсії позивача значно збільшився.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Як зазначає позивач, до 01.10.2017 останній отримував пенсію державного службовця відповідно до Закону України "Про державну службу".

З 01.10.2017 позивача було переведено на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Листом від 06.06.2018 № 13935/02/Ф-459 Головне управління Пенсійного фонду України повідомило позивача, що при переведенні останнього з пенсії за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" обчислення проведено з урахуванням страхового стажу 44 роки 2 місяці 27 днів та заробітної плати, визначеної за період роботи з 01.07.1995 по 30.06.2000 та з 01.07.2000 по 28.02.2005. Розмір пенсії з 01.10.2017 становить 5648,48 грн.

Позивач переконаний, що відповідач при перерахунку його пенсії зобов`язаний був застосувати пункт 44 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", що зумовило звернення останнього до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Законом України від 03.10.2017 № 2148-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" (далі - Закон № 2148-VIII) було доповнено Прикінцеві положення Закону України від 09.07.2003 N 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон N 1058-IV), які застосовуються з 01.10.2017.

Так, відповідно до частини першої пункту 47 Прикінцевих положень Закону N 1058-IV встановлено, що особам, пенсії / щомісячне довічне грошове утримання яким призначені відповідно до законів України "Про Кабінет Міністрів України", "Про державну службу", "Про Національний банк України", "Про дипломатичну службу", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про прокуратуру", "Про статус народного депутата України", "Про судоустрій і статус суддів", "Про судову експертизу", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про наукову і науково-технічну діяльність", "Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів", Митного кодексу України, Податкового кодексу України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України, розмір яких з урахуванням перерахунку, передбаченого пунктом 43 цього розділу, розрахований за нормами цього Закону, буде більший, проводиться автоматичне, без їхнього звернення, переведення пенсії на умовах, передбачених цим Законом, за матеріалами пенсійних справ.

Відповідно до пункту 43 Прикінцевих положень Закону N 1058-IV пенсії, призначені відповідно до цього Закону до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій", з 1 жовтня 2017 року перераховуються із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1 %.

Згідно з пунктом 44 Прикінцевих положень Закону N 1058-IV з 1 жовтня 2017 року по 31 грудня 2017 року при призначенні пенсії застосовується середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчислена як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1,35 %.

З матеріалів справи вбачається та сторонами не заперечується, що пенсія була призначена позивачу до набрання чинності Законом N 2148-VIII.

Таким чином, враховуючи, що позивачу, з урахуванням перерахунку, передбаченого пунктом 43 Прикінцевих положень Закону N 1058-IV, розмір пенсії встановлено більший, аніж призначений відповідно до Закону України "Про державну службу", суд вважає, що відповідачем було правомірно проведено автоматичне, без звернення позивача, переведення пенсії на умовах, передбачених Законом N 1058-IV, за матеріалами пенсійної справи.

Вищевказані обставини спростовують доводи позивача про те, що застосування відповідачем при обчисленні пенсії позивача пункту 43 Прикінцевих положень Закону N 1058-IV призвело до звуження вже набутих позивачем прав та рівня соціальної захищеності. Розмір фактично отримуваної пенсії Позивачем у зв`язку з перерахунком величини оцінки одного року страхового стажу збільшився і складає 5648,48 грн, а тому в силу приписів Закону відповідач правомірно здійснив саме переведення пенсії, призначеної відповідно до Закону України "Про державну службу", на умови, передбачені Законом N 1058-IV.

Суд звертає увагу позивача на ту обставину, що частиною другою пункту 47 Прикінцевих положень Закону N 1058-IV встановлено, що особи, пенсію яким переведено на пенсію на умовах цього Закону, у будь-який час можуть звернутися до органів Пенсійного фонду для переведення на пенсію / щомісячне довічне грошове утримання за нормами законів України "Про Кабінет Міністрів України", "Про державну службу", "Про Національний банк України", "Про дипломатичну службу", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про прокуратуру", "Про статус народного депутата України", "Про судоустрій і статус суддів", "Про судову експертизу", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про наукову і науково-технічну діяльність", "Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів", Митного кодексу України, Податкового кодексу України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України із встановленням розміру пенсії, отримуваного до такого переведення, з 1 числа місяця, що настає за місяцем, у якому надійшла така заява.

Таким чином, у разі незгоди позивача з будь-яких підстав з розміром пенсії, встановленим відповідно до Закону № 2148-VIII, останній не позбавлений права звернутись до відповідача з відповідною заявою про переведення на пенсію за нормами Закону України "Про державну службу" зі встановленням розміру пенсії, отримуваного до такого переведення.

Також суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, викладену у рішенні "Великода проти України" від 03.06.2014. В зазначеному рішенні Суд вказав, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні від 09.10.1979 у справі "Ейрі проти Ірландії" констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат (рішення від 12.10.2004 у справі "Кйартан Асмудсон проти Ісландії").

Згідно положень статті 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав та свобод.

Відповідно до правової позиції Конституційного Суду України, викладеної в Рішенні від 26.12.2011 N 20-рп/2011, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Також, відповідно до правової позиції Конституційного Суду України, викладеної в Рішенні від 25.01.2012 №3-рп/2012, зміна механізму нарахування соціальних виплат та допомоги повинна відбуватися відповідно до критеріїв пропорційності та справедливості і є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів власне сутність змісту права на соціальний захист.

Таким чином, законодавець має право в залежності від фінансової ситуації в державі зменшувати обсяг встановлених прав, але до тієї межі, за якою ставиться під сумнів сутність права на соціальний захист.

Суд враховує, що з набранням чинності Законом N 2148-VIII був змінений порядок перерахунку пенсії в цілому, а не лише величина оцінки одного року страхового стажу, відповідно, при вирішенні питання про те, чи призвели відповідні зміни до звуження змісту та обсягу набутих позивачем прав на соціальний захист необхідно враховувати положення вказаного Закону в комплексі, а не лише його окрему норму.

Матеріалами справи підтверджено, що прийняття Закону N 2148-VIII не мало наслідком звуження змісту та обсягу права ОСОБА_1 на пенсійне забезпечення, оскільки не призвело до зменшення кількісної характеристики його пенсії, що по суті не заперечується позивачем.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Враховуючи наведене та встановлені обставини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 9, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.П. Катющенко