Справа № 120/1708/19-а
Суддя: Свентух Віталій Михайлович
Дата ухвалення: 2019-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

м. Вінниця

29 травня 2019 р. Справа № 120/1708/19-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Свентуха Віталія Михайловича, розглянувши у письмовому провадженні заяву представника позивача - адвоката Герасимчука Сергія Петровича про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення.

ВСТАНОВИВ:

28.05.2019 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення.

Одночасно з пред`явленням позовної заяви представником позивача - адвокатом Герасимчуком С.П. подано заяву про забезпечення позову шляхом зупинення дії оскаржуваного рішення та забороною відповідачеві вчиняти певні дії щодо примусового виселення позивача з території України до прийняття судом рішення по суті справи.

Необхідність у забезпеченні позову позивач обґрунтовує тим, що вважає відповідне рішення Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області про скасування його посвідки на тимчасове проживання в Україні є незаконним та протиправним. Однак, враховуючи, що саме по собі оскарження такого рішення не зупиняє його виконання, вважає, що існує реальна можливість щодо його примусового видворення за межі України. Наведене, на його думку, свідчить про очевидну небезпеку можливості заподіяння шкоди його правам, свободам та інтересам до ухвалення рішення у справі як і те, що йому доведеться докласти значних зусиль і витрат щоб відновити свої права.

Відповідно до ч. 1 ст. 154 КАС України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Дослідивши викладенні у заяві мотиви, а також матеріали позовної заяви, суд приходить до висновку про можливість розгляду заяви про забезпечення позову в порядку письмового провадження.

Так, розглянувши подану позивачем заяву про забезпечення позову, суд приходить до наступного висновку.

Положеннями ч. 1 ст. 150 КАС України визначено, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 150 КАС України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку, що забезпечення адміністративного позову - це вжиття адміністративним судом, в провадженні якого знаходиться справа, або до якого буде подано адміністративний позов, певних процесуально-правових заходів щодо охорони прав, свобод та інтересів позивача, які б гарантували виконання рішення суду, у разі задоволення позову. Для задоволення судом поданого позивачем клопотання про забезпечення адміністративного позову останній має обґрунтувати необхідність задоволення такого клопотання та довести, що незадоволення клопотання призведе хоча б до одного із наслідків, передбачених ч. 2 ст. 150 КАС України.

Так, положення ст. 150 КАС України передбачають, що передумовою вжиття заходів для забезпечення позову, є клопотання сторони, в тому рахунку, із зазначенням очевидних ознак можливості заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача. Тобто, у випадку звернення позивача з клопотанням про забезпечення позову він повинен обґрунтувати причини звернення з таким клопотанням. З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Тобто, інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів позивача в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення, прийнятого в адміністративній справі.

Судом встановлено, що громадянин Єгипту ОСОБА_1 18.12.2018 року отримав посвідку на тимчасове проживання в Україні за № 800036885 терміном дії до 01.08.2022 року, у зв`язку з проходженням навчання у Вінницькому національному медичному університеті імені М.І. Пирогова. Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання № 2375 від 15.01.2019 року позивач має зареєстроване місце проживання у м. Вінниця.

Згідно з оскаржуваним рішенням Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області посвідку на тимчасове проживання № НОМЕР_1 , видану на ім`я позивача, скасовано. Підставою для прийняття цього рішення є посилання відповідача на положення ч. 4 п. 63 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 322 від 25.04.2018 року (далі - Порядок).

Із поданої представником позивача заяви слідує, що основною підставою для забезпечення позову є припущення позивача про можливість його примусового видворення з території України до завершення розгляду адміністративної справи.

Разом із тим, суд звертає увагу на те, що саме позивач, як суб`єкт звернення із клопотанням повинен обґрунтувати існуванням передбачених ч. 1 ст. 150 КАС України підстав для забезпечення позову. Такий висновок узгоджується із нормою ч. 1 ст. 9 КАС України, в силу якої розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Виходячи із наведених норм суд зазначає, що обов`язок довести існування обставин із якими процесуальний закон пов`язує виникнення підстав для забезпечення позову, у випадку звернення із відповідним клопотанням, лежить саме на позивачу.

У свою чергу ні в позовних матеріалах, ні до поданої заяви про забезпечення позову не додано жодних доказів про те, що з боку відповідача у даний час вчинаються чи можуть вчинятися дії, спрямовані на примусове виконання оскаржуваного рішення.

Порядок вчинення дій посадовими особами та прийняття ними рішень про примусове повернення і примусове видворення іноземців, які незаконно перебувають на території України врегульовано у статтях 26, 30 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", а також в Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23.04.2012 за № 353/271/150. За змістом вказаних правових приписів примусовому видворенню іноземця з території України передує досить складна та тривала процедура, в межах якої підлягають дослідженню в тому числі і підстави невиїзду особи в добровільному порядку за межі України. А саме рішення про примусове повернення іноземця до країни походження може бути предметом окремого судового оскарження.

Стосовно заборони Управління державної міграційної служби України у Вінницькій області вчиняти певні дії до набрання законної сили рішенням суду в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Управління ДМС України у Вінницькій області суд зазначає, що заявлений захід забезпечення позову не підлягає задоволенню, оскільки відбудеться втручання в дискреційні повноваження органу державної влади.

Адміністративний суд під час розгляду справи та вирішення публічно-правових спорів перевіряє рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень прийняті у межах законної дискреції. При цьому, відповідно до правил правозастосування практики Європейського Суду з прав людини, суд не може своїм рішенням підмінити рішення чи дію суб`єкта владних повноважень, який під час адміністративних процедур відповідно до закону приймає рішення чи діє на основі адміністративного розсуду.

У даному випадку, на переконання суду, невжиття заходів до забезпечення позову ніяк не може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду у цьому спорі, так само як і не виключається можливість для позивача здійснювати ефективний захист та поновлення своїх прав без вжиття відповідних заходів до забезпечення позову у заявлений ним спосіб.

Крім того, застосування вказаного заявником виду забезпечення позову призведе до фактичного вирішення спору без ухвалення судом рішення у справі, не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, позивачем не доведено існування обставин, вказаних у ст. 150 КАС України. А всі його доводи ґрунтуються лише на припущеннях, які наразі належними доказами не підтверджені.

Таким чином, здійснивши оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову, з урахуванням співмірності таких заходів заявленим позовним вимогам, суд приходить до висновку, що подана представником позивача заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст. 9, 150, 151, 154, 243, 248, 256 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви представника позивача - адвоката Герасимчука Сергія Петровича про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала з питань забезпечення адміністративного позову може бути оскаржена. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Ухвала в повному обсязі складена та підписана суддею 29.05.2019.

Суддя Свентух Віталій Михайлович