Справа № 814/465/18
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2019-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2019 р.м.ОдесаСправа № 814/465/18
Головуючий в 1 інстанції: Мельник О.М.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Бойка А.В., Шевчук О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 04 червня 2018 року (м. Одеса, дата складання повного тексту рішення - 04.06.2018р.) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Кривоозерського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Миколаївської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

16.02.2018 року ОСОБА_1 звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Кривоозерського ОУПФ України Миколаївської області, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо перерахунку та виплати йому пенсії;

- зобов`язати відповідача провести йому перерахунок пенсії з моменту досягнення ним пенсійного віку (т.б. з 05.07.2011 року) та з урахуванням стажу за період виконання робіт у період відбування покарання у виправній колонії №83 (т.б. з 04.01.1999 року по 06.09.2002 року);

- зобов`язати відповідача виплатити пенсію в подвійному розмірі, як матеріальний та моральний збитки.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що відповідач незаконно та безпідставно відмовив йому у перерахунку його пенсії, чим порушив його прав та допустив протиправну бездіяльність.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 04.06.2018 року в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 - відмовлено у повному обсязі.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду 1-ї інстанції, ОСОБА_1 . 25.06.2018 року подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що судом, при винесенні оскаржуваного рішення було порушено норми матеріального і процесуального права та просив скасувати рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 04.06.2018 року та прийняти нове, яким задовольнити позов.

Згідно приписів п.п.1,2 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю та/або неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, та перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність належних підстав для її задоволення.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

02.12.2015 року позивач ОСОБА_1 , у зв`язку з відсутністю трудової книжки, звернувся до Управління Пенсійного фонду України в м. Житомирі Житомирської області із заявою та довідками про трудовий стаж.

З 02.12.2015 року позивачу була призначена пенсія відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV від 09.07.2003 року.

У зв`язку з тим, що позивачем було пропущено термін подачі заяви для призначення пенсії з дня, що настає за днем народження заявника, а саме з 06.07.2011 року (день народження 05.07.1951 року), пенсія була призначена відповідно до вимог Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» №3668- VІ від 08.07.2011 року, що діяв на час звернення позивачем за призначенням пенсії.

Для призначення пенсії було враховано стаж 23 роки 5 місяців 13 днів, однак не було враховано стаж за період виконання робіт у період відбування покарання у виправній колонії №83, т.б. з 04.01.1999 року по 06.09.2002 року.

Не погоджуючись з такими діями та відмовою пенсійного органу у перерахунку пенсії, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Вирішуючи справу по суті та повністю відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з необґрунтованості та передчасності позовних вимог та, відповідно, з правомірності дій та рішень відповідача.

Колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, погоджується з такими висновками суду 1-ї інстанції і вважає їх обґрунтованими, з огляду на наступне.

Частиною 2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб визначений Конституцією та законами України.

Як встановлено судами обох інстанцій з матеріалів справи та вже зазначалося вище, позивач ОСОБА_1 з грудня 2015 року перебував на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в м. Житомирі Житомирської області та йому була призначена пенсія за віком, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Згідно матеріалів справи, 07.08.2006 року Нахимівським районним судом м. Севастополя позивача було засуджено до 13 років позбавлення волі. В період з 11.05.2013 позивач перебував у Житомирській виправній колонії. Пенсія позивачу призначена управлінням Пенсійного фонду України в м. Житомирі Житомирської області. А відповідно до довідки від 25.01.2017р,. виданої Управлінням соціального захисту населення Кривоозерської районної державної адміністрації, ОСОБА_1 взято на облік, як внутрішньо переміщену особу.

Листами Кривоозерського ОУПФ України Миколаївської області від 07.06.2017 року (а.с.17-18) та Арбузинського відділу обслуговування громадян Южноукраїнського об`єднаного ОУПФ України Миколаївської області від 07.12.2017 року №3425/05 (а.с.32) зазначено, що зарахування періоду роботи по довідці від 21.03.2012р. №133 (виданої Арбузинською виправною колонією №83) про період роботи засудженого з 04.01.1999р. по 06.09.2002р. можливо лише за умови сплати страхових внесків.

Однак, у вищезазначеній довідці не зазначено, що на вказані виплати нараховувались страхові внески до Пенсійного фонду (а.с.31).

Відповідно до вимог ч.1 ст.24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» зазначено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Абзацом 6 ст.50 Виправного-трудового кодексу України (в редакцій чинній на момент відбування позивачем покарання) визначено, що час роботи засуджених у період відбування ними покарання у вигляді позбавлення волі до трудового стажу не зараховується, крім випадків, спеціально передбачених у законі.

А згідно із п. "а" ч.3 ст.56 Закону України «Про пенсійне забезпечення», до стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

За приписами ст.122 Кримінально-виконавчого кодексу України, щодо можливості засудженим особам, які набули права на пенсію та відбувають покарання у виді позбавлення волі, здійснювати оформлення та отримувати пенсію під час їх перебування у виправних закладах України, Законом України "Про внесення змін до Кримінально-виконавчого кодексу України щодо адаптації правового статусу засудженого до європейських стандартів" від 08.04.2014р. №1186-VІІ та удосконалені Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення виконання кримінальних покарань та реалізації прав засуджених" від 07.09.2016р. №1492-VІІІ.

Відповідно до зазначеного Закону внесені зміни до статті 122 Кримінально-виконавчого кодексу України, які передбачають, що засуджені до позбавлення волі, залучені до суспільно корисної оплачуваної праці за строковим договором, підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню. Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення виконання кримінальних покарань та реалізації прав засуджених" набрав чинності відповідно до Прикінцевих положень, з дня, наступного за днем його опублікування (Голос України від 07.10.2016 № 191), а саме з 08.10.2016 року.

Таким чином, згідно норм чинного на момент звернення позивача із заявою про призначення пенсії законодавства, достатньою та необхідною правовою підставою для зарахування до страхового стажу особи, який враховується при призначенні їй пенсії, періоду відбування карання у відповідному закладі обмеження чи позбавлення волі є наявність сукупності двох умов: 1) підтвердження трудового стажу особи відповідною довідкою; 2) сплата особою страхових внесків протягом такого періоду.

Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення виконання кримінальних покарань та реалізації прав засуджених", на момент досягнення позивачем пенсійного віку не був прийнятий, позивач не підлягав загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, отже його не можна було застосувати.

Пунктом 12 абз. 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 встановлено, що робота в`язнів підтверджується довідкою МВС і довідкою про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Як вбачається з матеріалів справи у листі ДУ Арбузинської виправної колонії №83 від 07.12.2017 року вказано, що відповідно до ст.50 Виправно-трудового кодексу України (в редакції, на момент відбування покарання позивачем) час роботи засуджених у період відбування покарання у вигляді позбавлення волі до трудового стажу не зараховується, отже виплати страхових внесків до ПФУ із заробітку ОСОБА_1 не здійснювались.

Враховуючи те, що факт сплати страхових внесків позивачем у спірний період не підтверджено, відсутні правові підстави для врахування до його загального страхового стажу період роботи під час відбування покарання у вигляді позбавлення з 04.01.1999р. по 06.09.2002р.

Одночасно необхідно вказати й про те, що аналогічної правової позиції з цього спірного питання дотримується і Верховний Суд, зокрема, у постановах від 03.04.2018 року по справі №211/3009/17 та від 11.12.2018 року по справі №326/1422/16-а.

Що ж стосується вимог позивача про перерахунок пенсії з моменту досягнення ним пенсійного віку (з 05.07.2011 року), то судова колегія зазначає, що суд 1-ї інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку, що згідно із п.1 ст.45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше 3-х місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

У зв`язку з тим, що позивачем було пропущено термін подачі заяви для призначення пенсії з дня, що настає за днем народження позивача, пенсія була призначена відповідно до вимог Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» №3668-VІ від 08.07.2011 року.

Відносно ж вимоги позивача щодо виплати йому суми пенсії у подвійному розмірі, як матеріальну та моральну шкоду, суд 2-ї інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно із ст.23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Пунктом 2 даної статті визначено, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Так, у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути чітко зазначено, в чому ж саме полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких саме міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Крім того, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Стверджуючи про те, що відповідачем йому завдано моральну шкоду, позивач не обґрунтував, в чому саме полягає ця шкода, не довів факту завдання йому моральних страждань, душевних переживань та психологічного розладу. Наявність втрат немайнового характеру, що настали у зв`язку з бездіяльністю відповідача, також не обґрунтовано та не визначено, якими доказами це підтверджується.

Окрім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, на безпідставність посилання апелянта на недосконалості законодавства, з наступних підстав.

Верховний Суд України в п.1 постанови Пленуму ВСУ «Про посилення судового захисту прав та свобод людини і громадянина» від 30.05.1997р. №7 наголосив, що шляхом розгляду судових справ у повній відповідності з Конституцією та законами України суди зобов`язані забезпечити рівність громадян перед законом.

Враховуючи зазначене, судова колегія вважає вимоги позивача щодо зарахування йому трудового стажу на особливих умовах, що відсутні в законодавстві України цілком безпідставними та незаконними.

Також, відносно вимог позивача щодо застосування Конституції України, суд 2-ї інстанції вважає доцільним зазначити, що згідно п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» від 01.11.1996 року №9, судам необхідно виходити з того, що нормативно-правові акти будь-якого державного органу підлягають оцінці на відповідність як Конституції, так і закону. А у відповідності до пункту третього даної постанови суд не може, застосувавши Конституцію як акт прямої дії, визнати неконституційними закони чи правові акти, перелічені в ст.150 Конституції, оскільки це віднесено до виключної компетенції Конституційного Суду України.

З урахуванням наведеного, оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності, судова колегія вважає, що суд 1-ї інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідач, в даному випадку, діяв правомірно та в межах наданих йому повноважень.

До того ж, ще слід зазначити й про те, що відповідно до приписів ст.ст.9,77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст.90 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, вірно встановив фактичні обставини справи та надав їм належної правової оцінки. Наведені ж у апеляційній скарзі доводи, правильність висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на припущеннях та невірному трактуванні норм матеріального права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Отже, за таких обставин, колегія суддів апеляційного суду, діючи виключно в межах доводів апеляційної скарги, відповідно до ст.316 КАС України, залишає цю апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду 1-ї інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 04 червня 2018 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 27.05.2019р.

Головуючий у справі

суддя-доповідач: Ю.В. Осіпов

Судді: А.В. Бойко

О.А. Шевчук