Справа № 369/10/19
Суддя: Ковальчук Л. М.
Дата ухвалення: 2019-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 369/10/19
Провадження № 2-а/369/2/19
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

16.05.2019 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі головуючої судді Ковальчук Л.М., при секретарі Бугайовій М.В., за участю позивача ОСОБА_1 , представника відповідача та третьої особи Боліла Н.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора патрульної поліції Головного управління патрульної поліції м. Києва Сало Романа Володимировича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Департамент патрульної поліці, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача інспектора патрульної поліції Головного управління патрульної поліції м. Києва Сало Романа Володимировича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Департамент патрульної поліці, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 24 грудня 2018 року інспектором рядовим поліції Сало Р.В. ГУПП м. Києва було винесено постанову серії ЕАБ № 814019 від 24.12.2018 року про притягнення його ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 грн..

Позивач зазначив, що керуючи транспортним засобом «Citroen C4», номерний знак НОМЕР_1 о 09 год. 20 хв. 24 грудня 2018 року він слідував наприкінці проспекту Миколи Бажана в м. Києві до м. Бориспіль по четвертій крайній лівій смузі напрямку руху зі швидкістю біля 50 км. на годину. Він рухався обережно тому, що були складні погодні та дорожні умови, йшов дуже сильний мокрий сніг, штормовий вітер, низька видимість, інтенсивність руху автомобілів дуже висока, всі чотири смуги були зайняті і автомобілі всі швидко рухались, деякі здійснювали обгін його автомобіля з правої смуги напрямку руху, а деяких він опережав із-за вивільнення руху по його смузі. Після проїзду метро «Вирлиця» він помітив, як працівник поліції з прибором виміру швидкості руху жезлом вказав йому на негайну зупинку на узбіччя дороги.

Позивач посилався на те, що він одразу не міг зрозуміти чи дійсно інспектор просив зупинитись саме його. Він почав повільно гальмувати і терміново перестроюватись з крайньої четвертої смуги до узбіччя дороги, при цьому створюючи дуже небезпечно-аварійну ситуацію для інших учасників руху, які рухались по заду нього по паралельним смугам.

Після зупинки власного автомобіля він подивився у камеру пристрою, та повідомив інспектора поліції, щ на ній зафіксовано швидкість не його автомобіля, а автомобіля, який рухався на плавному повороті дороги по третій смузі, правіше від нього, опереджаючи (обганяючи) швидкість його автомобіля, оскільки на фото потрапив з його машиною інший автомобіль.

У позовній заяві позивач вказував на те, що це дрібне правопорушення не створювало ніякої небезпеки руху у порівнянні з його вкрай аварійно-небезпечними провокуючими діями, а саме терміновою зупинкою на небезпечній ділянці дороги. він просив інспектора надати йому сертифікат на пристрій виміру швидкості руху, свідоцтво Укрметртестстандарту та експертний висновок ДССЗЗІ, як доказ того, що даний прилад пройшов тестування на точність вимірів. Однак відповіді на поставлені питання інспектор не надав.

Він пояснював інспектору, що рухався у смузі колоною за іншими автомобілями, виключно з дотриманням Правил дорожнього руху і саме його дії вважає неправомірними та небезпечними по відношенню до нього і для інших учасників дорожнього руху.

Позивач зазначив, що постанова про адміністративне правопорушення серії АЕБ № 814019 від 24.12.2018 року була складена з грубим порушенням вимог, передбачених ст. 253 КУпАП, містить обставини, які не відповідають дійсності, не містить місця складення постанови, місця вчинення правопорушення, суті правопорушення, натомість описує суть неіснуючого адміністративного правопорушення, за яке не передбачена адміністративна відповідальність.

Незаконно розглянувши справу на місці зупинки транспортного засобу поліцейський Сало Р.В. суттєво порушив його права. Інспектор не надав йому можливості розглянути справу на місці зупинки транспортного засобу.

Працівник патрульної поліції не мав права притягати водія до адміністративної відповідальності без доказів та з`ясування всіх обставин справи.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 2, 4, 6-12, 20, 25, 46, 72-77, 159-161 КУпАП, позивач ОСОБА_1 просив скасувати постанову інспектора поліції ГУПП в м. Києві Сало Р.В. серії ЕАБ № 814019 від 24.12.2018 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП, а провадження по справі закрити.

У судовому засіданні від 19 березня 2019 року до участі в справі залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Департамент патрульної поліції.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримав та просив його задовольнити.

У судовому засіданні представник відповідача інспектора патрульної поліції Головного управління патрульної поліції м. Києва Сало Р.В. та представник третьої особи, заперечував проти задоволення позову та просив відмовити в його задоволенні.

Суд, заслухавши думку учасників процесу, дослідивши письмові матеріали справи, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що інспектором патрульної поліції Головного управління патрульної поліції м. Києва Сало Р.В. було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАБ № 814019 від 24.12.2018 року.

Згідно вказаної постанови встановлено, що 24 грудня 2018 року о 09 год. 20 хв. в м. Києві по вул. Дніпроджержинська, 31, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом зі швидкістю руху 88 км/од, перевищивши встановлене обмеження швидкості на 38 км. Швидкість вимірювалась приладом TRU CAM 000774, чим порушив п. 12.4 ПДР України. Порушення швидкісного режиму в населених пунктах дозволено зі швидкістю не більше 50 км/год. За вказане кримінальне правопорушення передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Згідно постанови серії ЕАБ № 814019 від 24.12.2018 року на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 грн..

Слід зазначити, що правила дорожнього руху відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (ПДР України).

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Частиною 1 статті 9 КУпАП встановлено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти або 50 штрафних балів. неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до вимог ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі письмових, речових і електронних доказів, висновками експертів та показань свідків. Докази суду надають особи, які беруть участь у справі.

Згідно вимог ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог ст. 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення розгляд справ про правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 122 цього Кодексу покладено на органи внутрішніх справ (Національна поліція).

Відповідно до положень ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно з вимогами п.1 ч. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення.

Згідно зі ст. 251 КУпАП, доказами по справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Рішенням Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року № 5-рп/2015 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення ч. 1 ст. 276 КУпАП визначено, що у наведених положеннях Кодексу визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності. Водночас вказані положення є законодавчими гарантіями об`єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, реалізація яких можлива лише у разі, якщо між стадією складення протоколу про адміністративне правопорушення і стадією розгляду відповідної справи по суті існуватиме часовий інтервал, достатній для підготовки до захисту кожному, хто притягається до адміністративної відповідальності.

Згідно до вимог ч. 1 ст. 69 КУпАП України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно зі ст. 252 КУпАП при оцінці доказів посадова особа керується своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Згідно до вимог ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008. «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

В наданих поясненнях третьої особи Департаменту патрульної поліції представник третьої особи посилався на те, що під час несення служби 24 грудня 2018 року о 09 год. 13 хв. інспектором поліції за допомогою лазерного вимірювача швидкості TRU CAM LTI 20/20 (серійний номер ТС000774) було виявлено порушення Правил дорожнього руху, а саме водій транспортного засобу «Citroen C4», номерний знак НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 88 км/год, при цьому перевищив встановлене обмеження швидкості руху в населеному пункті на 38 км/год, чим порушив п. 12.4 ПДР. Після чого інспектором було подано сигнал про зупинку транспортного засобу на підставі ст. 35 Закону України «Про національну поліцію». Інспектор підійшов до водія ОСОБА_1 , належним чином представився, пояснив йому суть правопорушення, причину та підставу перевірки документів та просив пред`явити документи, зазначені в п. 2.1 ПДР на підставі статті 32 Закону України «Про Національну поліцію» та п. 2.4 а ПДР України. Встановивши факт чинення адміністративного правопорушення, а саме порушення вимог п. 12.4 ПДР, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 122 КУпАП інспектором поліції було прийнято рішення про складання адміністративних матеріалів щодо ОСОБА_1 ..

В судовому засіданні був оглянутий оптичний диск DVD-R на якому розміщено відеозапис з приладу TruCam LTI 20/20 (серійний номер ТС000774), з якого вбачається, що автомобіль марки «Citroen C4», номерний знак НОМЕР_1 , який рухався зі швидкістю 88 км/год., перевищивши встановлене обмеження швидкості на 38 км/год..

Посилання позивача у судовому засіданні на те, що відео, яке було оглянуте в судовому засіданні не є належним доказом, не спростовують доводів суду, про правомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Належних і допустимих доказів, які б спростували доводи позивача, що він не порушував правил дорожнього руху суду надано не було.

Разом з тим, слід зазначити, що представником відповідача та третьої особи були надані копію свідоцтва про повірку приладу TruCam LTI 20/20 (серійний номер ТС000774) за № 22-01/11924 від 25.09.2018 року, копію сертифікату затвердження типу засобів вимірювальної техніки від 29.08.2012 року № UA-МІ/1-2903-2012, копію експертного висновку № 04/02/03-3008 від 27.09.2018 року, які підтвердили що лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів TruCam LTI 20/20 (серійний номер ТС000774) є придатним до використання.

Дослідивши надані сторонами докази, суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов висновку, що надані докази не спростовують вину ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Відповідно до п. 5 ст. 213 КУпАП справи про адміністративні правопорушення розглядаються органами Національної поліції, органами державних інспекцій та іншими органами (посадовими особами), уповноваженими на те цим Кодексом.

Органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, віднесені цим Кодексом до їх відання (ч. 2 ст. 214 КУпАП).

Відповідно до положень ст. 217 КУпАП передбачено, що посадові особи, уповноважені розглядати справи про адміністративні правопорушення, можуть накладати адміністративні стягнення, передбачені цим Кодексом, у межах наданих їм повноважень і лише під час виконання службових обов`язків.

Відповідно до положень інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, яка затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 № 1395, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Відповідно до вимог ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Слід зазначити, що розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, інспектор патрульної поліції Головного управління патрульної поліції м. Києва Сало Р.В. діяв на підставі та межах наданих йому повноважень, та у спосіб, що передбачені Конституцією України, Кодексом України про адміністративні правопорушення.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАБ № 814019 від 24.12.2018 року, оскільки доказів, які мали спростувати факт наявності адміністративного правопорушення та обставин, що виключають адміністративну відповідальність, позивачем в межах розгляду даної справи надано не було, а судом таких обставин не було встановлено.

У поданій до суду позовній заяві позивач заперечував свою вину у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Згідно вимог ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Відповідно до п. 1.3 Правил дорожнього руху України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги ПДР.

Відповідно до вимог п. 2.3 Правил дорожнього руху України передбачено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: а) перед виїздом перевірити і забезпечити технічно справний стан і комплектність транспортного засобу, правильність розміщення та кріплення вантажу; б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Позивачем заперечується факт порушення ним Правил дорожнього руху України, відповідальність за які передбачена ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Пунктами 1.1, 1.9 ПДР України передбачено, що дані Правила дорожнього руху відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюється єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Доводи позивача, що лазерним вимірювачем швидкості не вірно було зафіксовано швидкість його автомобіля не спростовані належними доказами та ґрунтуються лише на припущеннях позивача.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства по справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху і експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. ст. 283 і 284 КУпАП. В ньому повинні бути докази, на яких базується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, і вказати мотиви не взяття до уваги інших доказів, на які посилається правопорушник чи висловлені останнім доводи.

Згідно зі ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що постанова по справі про адміністративне правопорушення є обґрунтованою та такою, що відповідає нормам КУпАП. При розгляді справи були з`ясовані і доведені всі обставини, які б свідчили, що в діях позивача є ознаки проступку, за який законом встановлено адміністративну відповідальність.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача ОСОБА_1 до інспектора патрульної поліції Головного управління патрульної поліції м. Києва Сало Романа Володимировича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Департамент патрульної поліці, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі не підлягають задоволенню, оскільки відсутні підстави для визнання протиправною та скасування постанови інспектора про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Керуючись ст. ст. 9, 122, 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст. ст. 2, 5, 6, 72, 77, 242, 286 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до інспектора патрульної поліції Головного управління патрульної поліції м.Києва Сало Романа Володимировича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Департамент патрульної поліці, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі відмовити.

Повне рішення суду складено 28 травня 2019 року.

Рішення суду може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня складення повного рішення суду.

Суддя Ковальчук Л.М.