Справа № 522/6144/18
Суддя: Яковлєв О.В.
Дата ухвалення: 2019-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2019 р. м. ОдесаСправа № 522/6144/18

Категорія: 3.4 Головуючий в 1 інстанції: Домусчі Л.В. рішення суду першої інстанції прийнято у м. Одеса 11 квітня 2019 року о 12:53 год.

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача: Яковлєва О.В.,

суддів: Градовського Ю.М., Крусяна А.В.

при секретарі: Голобородько Д.В.

за участі сторін:

представника апелянта : ОСОБА_2 , представника відповідача : Топової О.П. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м.Одеси від 11 квітня 2019 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся до суду з позовом у якому заявлено вимоги Головному управлінню Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення Київського РВ у м. Одесі ГУДМС України в Одеській області № 32 від 16 березня 2018 року про примусове повернення в країну походження.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 11 квітня 2019 року відмовлено у задоволенні адміністративного позову.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням позивачем подано апеляційну скаргу з якої вбачається про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що є помилковим висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог, так як інформація по країні походження позивача підтверджує обґрунтованість його побоювань за власне життя, у зв`язку з чим рішення про примусове повернення в країну походження підлягає скасуванням.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є громадянином Палестини, за національністю - араб, за віросповіданням мусульманин-суніт.

При цьому, позивач у 1999 році прибув до України для навчання в Одеському національному медичному університеті, з якого 2003 році перевівся до Буковинського державного медичного університету у м. Чернівці. Закінчив навчання в 2005 році.

В свою чергу, з 2005 року позивач проживав у громадянському шлюбі із гр. України ОСОБА_3 , із якою у них є спільні доньки: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3.

Крім того, позивач 29 квітня 2011 року звернувся до міграційної служби із заявою № 126 про надання йому статусу біженця.

В свою чергу, наказом № 41 від 31 травня 2011 року, Управлінням міграційної служби в Одеській області прийнято рішення про відмову позивачу в оформленні документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця.

в подальшому, 16 березня 2018 року співробітниками ГУ ДМС України в Одеській області в Київському районі м. Одеси виявлено громадянина Палестини ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 без документів.

При цьому, 16 березня 2018 року у ОСОБА_1 відібрано пояснення, згідно яких позивач перебуває на території України незаконно, порушуючи правила перебування іноземних громадян в Україні. Під час перебування в Україні іноземець не працював, законного джерела існування не мав, проживав за рахунок коштів, які заробив працюючи без відповідного дозволу. По закінченню відповідного терміну перебування в Україні іноземець з території України не виїхав.

Внаслідок чого, 16 березня 2018 року головним спеціалістом Київського РВ у місті Одеса ГУ ДМС України в Одеській області Бур Юрієм Петровичем відносно позивача складено протокол про адміністративне правопорушення передбаченого ч.1 ст. 203 Кодексу про адміністративні правопорушення.

Також, того ж дня здійснено розгляд справи про адміністративне правопорушення та винесено постанову про накладання штрафу за номером ПН МОД 000593.

У подальшому, головним спеціалістом Київського РВ у місті Одеса ГУ ДМС України в Одеській області Бур Юрієм Петровичем, за погодженням начальника Київського РВ у місті Одеса ГУ ДМС України в Одеській області Романовською Д.П. прийнято рішення № 32 від 16 березня 2018 про примусове повернення в країну походження громадянина ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , у термін до 14 квітня 2018 року.

Не погоджуючись рішенням міграційного органу позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

За наслідком встановлених обставин справи судом першої інстанції зроблено висновок про відмову у задоволенні позовних вимог, так як міграційним органом прийнято правомірне рішення про примусове повернення позивача, з чим погоджується колегія суддів, з огляду на наступне.

Так, Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України.

Згідно ч. 1 ст. 25 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства, які отримали повідомлення про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, що втратили або позбавлені статусу біженця або додаткового захисту і не використали права на оскарження таких рішень, а також особи, які отримали повідомлення про відхилення скарги про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, і не використали права на його оскарження до суду, особи, які отримали рішення суду про підтвердження рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, повинні добровільно повернутися в країну походження або третю країну в установлений строк, якщо вони не мають інших законних підстав для перебування в Україні, встановлених цим Законом.

При цьому, згідно ч. 1 ст. 26 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Колегією суддів встановлено, що у межах спірних правовідносин позивачем оскаржено рішення міграційного органу про примусове повернення в країну походження.

В даному випадку, міграційним органом встановлено, що позивач, як громадянин Палестини , не має законних підстав для перебування в Україні, а також не має легального заробітку та власного житла в Україні.

В свою чергу, позивачем не спростовано встановлених міграційним органом обставин, а також не спростовано встановленого факту порушення порядку перебування в Україні.

При цьому, заперечуючи проти оскаржуваного рішення позивачем зазначено, що він побоюється за своє життя у разі повернення до Палестини у зв`язку з наявністю в ній збройного конфлікту та активної діяльності терористичних організацій.

Між тим, пунктом 62 Керівництва з процедур і критеріїв з визначення статусу біженця Управління Верховного Комісара ООН у справах біженців (згідно з Конвенцією про статус біженців 1951 року та Протоколом щодо статусу біженців 1967 року) визначено відмінність економічного мігранта від біженця, а саме якщо особа добровільно залишає свою країну, щоб поселитися в іншому місці. Така особа може керуватися в своїх діях бажанням змін або пригод, сімейними або іншими причинами особистого характеру. Якщо особа переїжджає виключно з економічних міркувань, то вона є економічним мігрантом, а не біженцем.

В даному випадку, колегія суддів погоджується з оскаржуваним рішенням міграційного органу, оскільки позивач за жодною із конвенційних ознак в країні походження не переслідувався.

В свою чергу, надані позивачем інформаційні матеріали носять загальний характер і свідчать про те, що позивач не тікав від небезпеки, рятуючи своє життя, а залишив територію країни добровільно, з метою навчання та подальшого проживання в Україні.

При цьому, колегії суддів не наведено фактів, які б підтверджували можливість застосування до позивача смертної кари, катування чи нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання в країні походження, або ж серйозної особистої загрози життю особи з причин недиференційованого насилля в умовах внутрішнього збройного конфлікту.

В свою чергу, аналізом наданої сторонами інформації, разом з інформацією по країні походження позивача, не підтверджується наявність серйозної та невибіркової загрози життю, фізичній цілісності чи свободі в країні громадянського походження, зокрема, у околицях м. Наблус, де проживав позивач.

Між тим, колегія суддів зазначає, що м. Наблус знаходиться на великій відстані від сектору Газа де за наданою позивачем та загальновідомою інформацією відбуваються систематичні порушення прав людини.

При цьому, зазначені позивачем поодинокі випадки насилля в околицях м. Наблус, на думку колегії суддів, не мають системного та масштабного характеру, а тому не спростовують вищевикладених висновків колегії суддів.

Крім того, позивачем не надано належних та допустимих доказів наявності у нього дітей в Україні.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що судом першої інстанції вірно встановлено обставини справи, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 272, 288, 308, 310, 315, 316 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11 квітня 2019 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів.

Головуючий: О.В. Яковлєв

Судді: Ю.М. Градовський

А.В. Крусян