Справа № 820/5044/18
Суддя: Бартош Н.С.
Дата ухвалення: 2019-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2019 р. Справа № 820/5044/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Бартош Н.С.

суддів: Подобайло З.Г. , Григорова А.М.

за участю секретаря судового засідання Мороз М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 27.03.2019 року та рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.03.2019 року (головуючий суддя І інстанції: Мельников Р.В., м. Харків) по справі № 820/5044/18

за позовом ОСОБА_1

до Управління Охорони здоров`я Харківської обласної Державної адміністрації

третя особа начальник Управління Охорони здоров`я Харківської обласної Державної адміністрації ОСОБА_5

про поновлення порушеного права на охорону здоров`я, визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом до Управління Охорони здоров`я Харківської обласної Державної адміністрації, третя особа начальник Управління Охорони здоров`я Харківської обласної Державної адміністрації ОСОБА_5, в якому просив суд:

- поновити порушене право на охорону здоров`я ОСОБА_1 ;

- визнати дії посадових осіб Управління охорони здоров`я Харківської обласної державної адміністрації протиправними;

- зобов`язати посадових осіб Управління охорони здоров`я Харківської обласної державної адміністрації вчинити певні дії, а саме, виявити осіб, винних в ненаданні йому медичної допомоги, - співробітників та представників адміністрації медичних установ: КЗОЗ "Харківська міська поліклініка № 11", КЗОЗ "Харківська міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги імені проф. О.І. Мещанінова", Харківська обласна стоматологічна поліклініка, КЗОЗ "Харківська міська стоматологічна поліклініка №6" та притягнути їх до відповідальності;

- забезпечити ОСОБА_1 надання медичної допомоги медичними працівниками, окрім осіб, винних в ненаданні медичної допомоги до теперішнього часу;

- стягнути з відповідача спричинену ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 20000 (двадцять тисяч) грн.

22.03.2019 року до суду першої інстанції від позивача надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог, в якій позивач просить суд прийняти зміни до позовної заяви в частині розміру моральної шкоди та стягнути з відповідача спричинену йому моральну шкоду в розмірі 50000,00 грн, в іншій частині позовні вимоги розглядати в первісній редакції.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 27.03.2019 року заяву ОСОБА_1 про збільшення розміру позовних вимог повернуто позивачу.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 27.03.2019 року по справі №820/5044/18 адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Департаменту охорони здоров`я Харківської обласної державної адміністрації щодо належного розгляду заяв ОСОБА_1 , датованих 23.12.2016 року та 26.02.2017 року.

Зобов`язано Департамент охорони здоров`я Харківської обласної державної адміністрації повторно розглянути заяви ОСОБА_1 , датовані 23.12.2016 року та 26.02.2017 року, з урахуванням висновків суду у даній справі.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Позивач не погодився з ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 27.03.2019 року, подав апеляційну скаргу. Свою незгоду з ухвалою суду обґрунтовує тим, що судом першої інстанції неповне з`ясовано обставини справи, що мають значення для справи, порушено норми процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання та зазначає, що на момент подання заяви про збільшення розміру позовних вимог від 22.03.2019 року розгляд справи судом по суті ще не розпочався. Просить суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 27.03.2019 року і направити справу для продовження розгляду в частині заяви позивача про збільшення розміру позовних вимог від 22.03.2019 року до суду першої інстанції.

Позивач також не погодився з рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 27.03.2019 року по справі №820/5044/18, подав апеляційну скаргу. Свою незгоду з рішенням суду обґрунтовує тим, що суд першої інстанції припустив неповне з`ясовано обставини справи, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставини справи, порушено норми матеріального права, які призвели до неправильного вирішення питання та зазначає, що суд першої інстанції зробив неправильний висновок про те, що заяви позивача не є скаргами в розумінні положень Закону України «Про звернення громадян», Порядку №752 та Положення №69, а є зверненнями, які повинні були розглядатися відповідачем в порядку, передбаченому Законом України «Про звернення громадян». Також зазначає, що ця справа вже при вирішення питання про відкриття провадження була помилково кваліфікована судом як така, що стосується оскарження бездіяльності суб`єкта владних повноважень або розпорядника інформації щодо розгляду звернення або запиту на інформацію, що і визначило спрямованість її розгляду для суду в наступному. Крім того, зазначає, що він на протязі тривалого часу не отримував медичну допомогу та терпить сильний біль, а тому вважає, що є підстава для стягнення моральної шкоди. Просить суд апеляційної інстанції змінити мотивувальну частину рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.03.2019 року, а саме виключити висновки суду про те, що заява ОСОБА_1 , датована 26.02.2017 року, є не скаргою, а зверненням в порядку Закону України «Про звернення громадян», і зробити висновок про те, що при надходженні від ОСОБА_1 заяви від 26.02.2017 року у відповідача виникли підстави для проведення клініко-експертної оцінки якості та обсягів медичної допомоги в порядку, передбаченому Порядком контролю якості медичної допомоги, затвердженим Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 28.09.2012 року № 752 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 28 листопада 2012 р. за № 1996/22308, та Положенням про клініко-експертну комісію Міністерства охорони здоров`я України Автономної Республіки Крим, структурних підрозділів з питань охорони здоров`я обласних. Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я України 05.02.2016 р. № 69, із складанням висновку за встановленою формою. Скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.03.2019 року в частині відмови в стягненні суми моральної шкоди та в цій частині винести нове рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в заявленій сумі. В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.03.2019 року залишити без змін.

Колегія суддів, заслухавши доповідь обставин справи, перевіривши рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 27.03.2019 року не підлягає задоволенню, та апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Повертаючи заяву позивача про збільшення розміру позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не дотримано порядку звернення до суду із заявою про зміну позовних вимог в частині подання її під час судового розгляду, а не як визначено приписами ч. 1 ст. 47 КАС України не пізніше ніж за п`ять днів до першого судового засідання.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про повернення заяви про збільшення розміру позовних вимог, виходячи з наступного.

У відповідності до ч.1 ст. 47 КАС України крім прав та обов`язків, визначених у статті 44 цього Кодексу, позивач має право на будь-якій стадії судового процесу відмовитися від позову. Позивач має право змінити предмет або підстави позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог шляхом подання письмової заяви до закінчення підготовчого засідання або не пізніше ніж за п`ять днів до першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

З матеріалів справи встановлено, що ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 27.07.2018 року заяву ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку звернення до суду - задоволено; визнано поважними причини пропуску строку звернення ОСОБА_1 до суду з даним позовом; прийнято адміністративний позов до розгляду та відкрито спрощене провадження та призначено розгляд справи в спрощеному позовному провадженні на 04.09.2018 року.

Згідно ч. 1 ст. 262 КАС України розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи за правилами загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Відповідно до ч. 2 ст. 262 КАС України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання.

Колегія суддів встановила, що заява позивача про збільшення розміру позовних вимог була подана до суду першої інстанції 22.03.2019 року, а не пізніше ніж за п`ять днів до першого судового засідання.

Таким чином колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем не дотримано порядку звернення до суду із заявою про зміну позовних вимог в частині подання її під час судового розгляду, а не як визначено приписами ч. 1 ст. 47 КАС України не пізніше ніж за п`ять днів до першого судового засідання.

Колегія суддів вважає помилковий довід апеляційної скарги про можливості прийняття до розгляду заяви про збільшення розміру позовних вимог з огляду на помилковість висновків суду про розгляд справи в порядку спрощеного провадження.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що заява про збільшення розміру позовних вимог подано не у строк, визначений положеннями ч.1 ст. 47 КАС України, без додержання вимог частини першої статті 167 КАС України, а тому суд першої інстанції правильно повернув заяви позивачу.

Стосовно рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.03.2019 року, колегія суддів зазначає наступне.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з протиправною бездіяльності Департаменту охорони здоров`я Харківської обласної державної адміністрації щодо належного розгляду заяв ОСОБА_1 , датованих 23.12.2016 року та 26.02.2017 року.

Судом першої інстанції встановлено, що, обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач посилаються на обставини того, що відповідачем не в повному обсязі розглянуто заяви позивача, а листи та довідка за результатами проведеної перевірки за заявою позивача, носять формальний характер та свідчать про ухилення відповідача від виявлення винних осіб. Також вказано, що відповідач не виконав свій обов`язок по забезпеченню реалізації державної політики у сфері медичної діяльності, додержання нормативів професійної діяльності в галузі охорони здоров`я, стандартів медичного обслуговування, передбачений п.1 ч.4, пп.1, 4, 7 ч.5 Положення про Департамент охорони здоров`я Харківської обласної державної адміністрації, затвердженого розпорядженням голови Харківської обласної державної адміністрації № 337 від 04.08.2016 року, що призвело до порушення права на охорону здоров`я ОСОБА_1 , тому позивач звернувся з позовом до суду.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для часткового задоволення позову, разом з тим зазначає, що позов підлягає задоволенню з інших мотивів.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку по місцю мешкання в Харківській міській поліклініці № 11 з приводу вертеброгенної цервікомії, тораколгії, люмбалгії на фоні розповсюдженого остеохондрозу, хронічної аксономіелопатії нижніх кінцівок, деформуючого остеоартрозу великих суглобів, ПФС, дисциркуляторної енцефалопатії з астено-невротичним синдромом, органічного емоційно-лабільного порушення.

16.11.2016 року позивач звернувся до Харківської міської поліклініки № 11 з болем в правому щелепно-лицевому суглобі.

Однак, в період листопада-грудня 2016 року ОСОБА_1 не отримав належної медичної допомоги, оскільки після його звернення до Харківської міської поліклініки № 11, до якої він приписаний територіально, його тривалий час направляли без належного діагнозу та допомоги з одного закладу до іншого. Так, позивачем вказано, що лікарі спочатку не могли визначитись із тим, хто саме має ставити діагноз, а після визначення діагнозу, не знали, хто саме має лікувати. Як вказано позивачем, через два тижні було визначено, що лікування має бути здійснено стоматологічною поліклінікою № 6, з огляду на наявність в останній відповідних спеціалістів, проте таке лікування може бути здійснено лише за умови отримання спеціального завдання на лікування ортопедом-стоматологом від лікарів-стоматологів Харківської міської поліклініки №11. ОСОБА_1 зазначено, що оскільки лікарі Харківської міської поліклініки № 11 так і не склали завдання для лікаря 6-ї стоматологічної поліклініки, медична допомога так і не була надана.

23.12.2016 року позивач звернувся до відповідача із заявою із викладенням обставин ненадання йому належної медичної допомоги та забезпечення комплексного лікування хвороби (т.1 а.с. 17-18).

25.01.2017 року заступником начальника Управління охорони здоров`я Харківської обласної державної адміністрації Бондарчук Г.В. позивачу надано відповідь, в якій за зверненням позивача надано інформацію, що опрацьована головним позаштатним спеціалістом зі стоматології. У долученій до відповіді інформації головним позаштатним спеціалістом зі стоматології ОСОБА_3 зазначено, що у телефонному режимі 11.01.2017 р. заступником головного лікаря з медичної частини КЗОЗ "Харківська міська стоматологічна поліклініка №6" з позивачем з`ясовано, що він не пройшов лікування в стоматологічній поліклініці №6, а також роз`яснено позивачу про необхідність повторного звернення до лікаря стоматолога-ортопеда КЗОЗ "Харківська міська стоматологічна поліклініка №6" для ортопедичного лікування скронево-нижньощелепного суглобу (т.1, а.с. 19-20).

26.02.2017 року позивач, вважаючи відповідь заступника начальника Управління охорони здоров`я Харківської обласної державної адміністрації ОСОБА_4 . формальною відпискою та відсутністю реагування на ненадання йому медичної допомоги, повторно звернувся до начальника головного управління охорони здоров`я Харківської обласної державної адміністрації ОСОБА_5 із заявою, в якій із посиланням на обставини відсутності належного реагування зі сторони відповідача, не виявлення винних осіб, які при наявності двох медичних висновків, однозначно визначивши необхідність надання йому допомоги стоматологом-ортопедом, таку допомогу не надали. В заяві позивач звернувся із проханням надати відповідь щодо персональної вини та відповідальності за порушення його права на лікування.

Листом від 14.04.2017 року №Д-1030-07 за результатами розгляду заяви позивача повідомлено, що з метою перевірки фактів, викладених у зверненні, відповідачем була створена та працювала комісія та надано довідку за результатами проведення перевірки, в якій перелічені звернення ОСОБА_1 до медичних установ, а також зазначено, що згідно наказу МОЗ України № 566 від 23.11.2004 року "Про затвердження протоколу медичної допомоги за спеціальності ортопедична стоматологія, хірургічна стоматологія, дитяча стоматологія та ортодонтія", позивачу необхідно знову звернутися до лікаря стоматолога-ортопеда КЗОЗ "Харківська міська стоматологічна поліклініка № 6" для ортопедичного лікування скронево-нижньощелепного суглобу (т.1 а.с. 22-24).

У відповідності до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 49 Конституції України кожен має право на охорону здоров`я, медичну допомогу та медичне страхування. Охорона здоров`я забезпечується державним фінансуванням відповідних соціально-економічних, медико-санітарних і оздоровчо-профілактичних програм. Держава створює умови для ефективного і доступного для всіх громадян медичного обслуговування. У державних і комунальних закладах охорони здоров`я медична допомога надається безоплатно; існуюча мережа таких закладів не може бути скорочена. Держава сприяє розвиткові лікувальних закладів усіх форм власності.

Відповідно до ст. 33 Закону України "Основи законодавства України про охорону здоров`я" медична допомога надається відповідно до медичних показань професійно підготовленими медичними працівниками, які перебувають у трудових відносинах із закладами охорони здоров`я, що забезпечують надання медичної допомоги згідно з одержаною відповідно до закону ліцензією, та фізичними особами - підприємцями, які зареєстровані та одержали відповідну ліцензію в установленому законом порядку і можуть перебувати з цими закладами у цивільно-правових відносинах.

Питання щодо контролю надання медичної допомоги лікувальними закладами за якістю та обсягом врегульовані Порядком контролю якості медичної допомоги, затвердженим Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 28.09.2012 року № 752 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 28 листопада 2012 р. за № 1996/22308 (далі - Порядок № 752).

Відповідно до положень пунктів 3, 4 Порядку №752 якість медичної допомоги - це надання медичної допомоги та проведення інших заходів щодо організації надання закладами охорони здоров`я медичної допомоги відповідно до стандартів у сфері охорони здоров`я. Оцінка якості медичної допомоги - визначення відповідності наданої медичної допомоги встановленим стандартам у сфері охорони здоров`я.

Згідно із п. 6 Порядку №752 зовнішній контроль якості надання медичної допомоги здійснюється органами державної виконавчої влади в межах повноважень, визначених законодавством, зокрема шляхом контролю за дотриманням ліцензійних умов провадження господарської діяльності з медичної практики, проведення акредитації закладів охорони здоров`я, атестації лікарів, молодших спеціалістів з медичною освітою, професіоналів з вищою немедичною освітою, які працюють у системі охорони здоров`я, проведення клініко-експертної оцінки якості та обсягів медичної допомоги.

Відповідно до пунктів 7, 8 Порядку №752 контроль якості надання медичної допомоги здійснюється шляхом застосування методів зовнішнього та внутрішнього контролю якості медичної допомоги, самооцінки медичних працівників, експертної оцінки, клінічного аудиту, моніторингу системи індикаторів якості, атестації/сертифікації відповідно до вимог чинного законодавства України та законодавства Європейського Союзу.

Контроль якості наданої медичної допомоги проводиться у випадках смерті пацієнтів, первинного виходу на інвалідність осіб працездатного віку, розбіжності встановлених діагнозів, недотримання закладами охорони здоров`я стандартів медичної допомоги (медичних стандартів), клінічних протоколів, табелів матеріально-технічного оснащення, а також у випадках, що супроводжувалися скаргами пацієнтів та/або близьких осіб, які доглядають за пацієнтами, шляхом клініко-експертної оцінки якості та обсягів медичної допомоги.

Клініко-експертна оцінка якості та обсягів медичної допомоги здійснюється шляхом експертизи клінічних питань діагностики, лікування та реабілітації медичними радами закладів охорони здоров`я, клініко-експертними комісіями Міністерства охорони здоров`я України та/або управлінь охорони здоров`я протягом 30 днів з дня надходження відповідного звернення або з ініціативи Міністерства охорони здоров`я України, про що складається висновок за результатами клініко-експертної оцінки за формою, наведеною в додатку до цього Порядку.

Колегія суддів встановила, що згідно довідки комісійної перевірки фактів, викладених у зверненні позивача, що на підстав скарг, анамнезу, об`єктивного огляду встановлено діагноз: хронічний артрит скронево-нижньощелепного суглобу праворуч, а з консультації КЗОЗ «Харківська міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. О.І. Мещанінова встановлено діагноз: артрозо-артрит правового скронево-нижньощелепного суглобу.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції задовольняючи позовну вимогу про зобов`язання Департамент охорони здоров`я Харківської обласної державної адміністрації повторно розглянути заяви ОСОБА_1 , датовані 23.12.2016 року та 26.02.2017 року, з урахуванням висновків суду у даній справі, обмежує відповідача при повторному розгляді заяв позивача застосувати Порядок контролю якості медичної допомоги, затвердженим Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 28.09.2012 року № 752, оскільки позивачу встановлені різні діагноз.

Таким чином, якщо при повторному розгляді звернення позивача будуть встановленні обставини, що свідчитимуть про необхідність застосування Порядку № 752, сторони будуть позбавлені відповідної можливості, оскільки суд першої інстанції зобов`язав Департамент охорони здоров`я Харківської обласної державної адміністрації повторно розглянути заяви позивача, з урахуванням висновків суду у даній справі. А тому посилання суду першої інстанції в мотивувальній частині на вказані обмеження судова колегія вважає помилковим.

По справі фактичною підставою задоволення позову є відсутність відповіді на звернення громадянина.

Надавши оцінку цим обставинам, суд першої інстанції звузив можливість відповідача надати повну відповідь позивачу на його звернення, щодо поновлення порушеного права на охорону здоров`я.

За таких обставин судова колегія зазначає, що будь-які оцінки дії чи бездіяльності відповідача, вирішенні суду першої інстанції, виходять за межи доказування.

Стосовно доводів апеляційної скарги про стягнення з відповідача моральної шкоди, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно чт. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (далі - Постанова) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно з пунктом 9 Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Позивачем під час розгляду справи в суді першої інстанції так і в суді апеляційної інстанції не довів, в чому безпосередньо полягає завдана йому моральна шкода, та з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується, а тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову в частині відшкодування моральної шкоди.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що відповідачем не було здійснено належного розгляду заяв позивача та не надано оцінки доводам позивача, викладеним у заявах, датованих 23.12.2016 року та 26.02.2017 року, що свідчить про обставини здійснення розгляду таких заяв не у встановленому порядку, а також не забезпечення прав позивача як особи, яка звернулася із заявою, а тому позов підлягає частковому задоволенню.

Згідно п. 2 ч.1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги апеляційної скарги на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 27.03.2019 р. задоволенню не підлягають, а апеляційна скарга на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.03.2019 р. по справі № 820/5044/18 підлягає частковому задоволенню та зміни рішення в частині підстав для задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 245, 246, 250, 315, 317, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.03.2019 р. по справі № 820/5044/18 задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.03.2019 року по справі № 820/5044/18 змінити в частині мотивів задоволення позову.

Постанова в цій частині набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 27.03.2019 р. залишити без задоволення.

Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 27.03.2019 р. по справі № 820/5044/18 залишити без змін.

Постанова в цій частині набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)Н.С. Бартош
Судді(підпис) (підпис) З.Г. Подобайло А.М. Григоров
Постанова складена в повному обсязі 27.05.19 р.