Справа № 560/4015/18
Суддя: Кузьменко Л.В.
Дата ухвалення: 2019-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/4015/18

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Тарновецький І.І. Суддя-доповідач - Кузьменко Л.В.

28 травня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Кузьменко Л.В.

суддів: Франовської К.С. Шидловського В.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Харківського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 14 січня 2019 року (рішення ухвалено суддею Тарновецьким І.І. 14 січня 2019 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Харківського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :
28.11.2018 р. ОСОБА_1 звернувся до Хмельницького окружного суду з позовом до Харківського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України про зобов`язання нарахувати на виплатити йому одноразову грошову допомогу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби в порядку, встановленому ч.2 ст. 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

На обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що відповідно до наказів начальника Харківського прикордонного загону Східного регіонального управління ДПС України №176-ОС від 23.05.2018 його звільнено з військової служби за підпунктом "а" частини 6 статті 26 з урахуванням підпункту "і" пункту 1 частини 8 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (у зв`язку із закінченням строку контракту) та з 21.06.2018 виключено із списків особового складу. Згідно даного наказу на момент звільнення його з військової служби вислуга років позивача становила 10 років 5 місяців 9 днів, з яких календарних 8 років 10 місяців 21 день та пільгових 1 рік 6 місяців 18 днів. За таких обставин, на думку позивача, він мав право на отримання грошової допомоги на підставі частини другої статті 15 Закону України "Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей", а тому відмова в нарахуванні та виплаті такої допомоги Харківським прикордонним загоном Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України позивач вважав протиправною.

Рішенням Хмельницького окружного суду від 14 січня 2019 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач - Харківськиий прикордонний загін Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та допущення порушення вимог процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити. Зокрема, апелянт зазначає, що станом на момент звільнення позивач не мав права на отримання грошової допомоги, на підставі ч. 2 ст. 15 Закону України "Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей", оскільки вислуга років позивача у календарному обчисленні становить менше, ніж це визначено приписами вказаного Закону.

Апелянт стверджує, що правовими нормами передбачено право на таку виплату при звільненні лише особам, календарні роки вислуги яких складають не менше 10 років, натомість, календарна вислуга років позивача станом на 21.06.2018 року складає лише 8 років 10 місяців 21 день.

Позивач не скористався правом надати відзив на апеляційну скаргу.

Апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, а тому суд апеляційної інстанції, у відповідності до приписів ст.311 КАС України вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що 23.05.2018 на підставі наказу начальника 4 прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України № 176-ОС "По особовому складу" капітана ОСОБА_1 , начальника відділення протитанкових засобів застави вогневої підтримки оперативно-бойової прикордонної комендатури "Харків" (з місцем дислокації н.п. Цапівка) звільнено з військової служби у запас за пунктом "а" частиною 6 статтею 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" з урахуванням підпункту "ї" пункту 1 частини 8 ст. 26 Закону та підпункту "б" частини 2 статті 26 Закону, без права носіння військової форми одягу.

Згідно наказу начальника 4 прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України № 210-ОС "По особовому складу" даний військовослужбовець був виключений зі списків особового складу військової частини та зараховано до військового оперативного резерву першої черги.

Однак, при звільненні з військової служби у запас Збройних Сил України відповідач не виплатив позивачу одноразову грошову допомогу у розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожен повний календарний рік служби, передбаченої частиною 2 статті 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Рапортом від 13.06.2018 та заявою від 02.11.2018 ОСОБА_1 звертався про виплату одноразової грошової допомоги у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби у зв`язку із звільненням із військової служби.

Листом Харківського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України №9-191/12693 від 16.11.2018 позивачу відмовлено у виплаті одноразової грошової допомоги в зв`язку із відсутністю у останнього календарної вислуги 10 років і більше.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погоджується і колегія суддів, виходив з того, що право на одержання одноразової грошової допомоги у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби у зв`язку із звільненням із військової служби за пунктом "а" частиною 6 статтею 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" з урахуванням підпункту "ї" пункту 1 частини 8 ст. 26 Закону та підпункту "б" частини 2 статті 26 вказаного Закону позивачу гарантовано законом, позаяк відповідач наказом начальника 4 прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України №210-ОС "По особовому складу" від 21.06.2018 підтвердив вислугу років позивача: календарна вислуга років - 08 років 10 місяців 21 день, пільгова - 01 рік 06 місяців 18 днів, тобто в сукупності умова про наявність у позивача 10 і більше років вислуги останнім доведена.

Так, згідно частини 2 статті 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України № 393 від 17 липня 1992 року "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей" установлено, що строкова військова служба зараховується до вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, у календарному обчисленні, а в разі її проходження в умовах, визначених у пункті 3 цієї постанови, у віддалених і високогірних місцевостях або в інших умовах, які згідно із законодавством колишнього СРСР були підставою для зарахування до вислуги років для призначення пенсії на пільгових умовах, - у відповідному пільговому обчисленні.

Згідно з положеннями пункту 4.10.1 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 20 травня 2008 року №425, військовослужбовцям, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років, одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

На підставі системного аналізу наведених правових норм, колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що поняття «календарна вислуга років» застосовується не для позначення необхідної для призначення допомоги вислуги років, а для визначення розміру грошової допомоги: «в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби». При цьому, умовою набуття права на призначення та виплату одноразової грошової допомоги відповідно до частини другої статті 15 "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" є наявність у військовослужбовця «вислуги 10 років і більше».

Таким чином, в частині другій статті 15 Законі України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" відсутня пряма вказівка на те, що право на призначення та виплату одноразової грошової допомоги виникає за наявності 10 і більше календарних років вислуги.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного суду від 11.04.2018 у справі №806/2104/17.

З матеріалів справи слідує, що загальна вислуга років на час звільнення ОСОБА_1 становила 10 років 5 місяців 9 днів, тобто умова про наявність 10 і більше років вислуги дотримана.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції щодо протиправності відмови у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні з розрахунку 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Доводи апелянта про обов`язкову умову - наявність вислуги років понад 10 років, саме у календарному обчисленні такої вислуги, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки вказані доводи ґрунтуються на неправильному тлумаченні відповідачем вимог законодавства.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

З урахуванням наявних у справі документів, колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції надав належну оцінку зібраним у справі доказам у їх сукупності з дотриманням норм матеріального права та приписів Кодексу адміністративного судочинства України та дійшов обґрунтованого висновку щодо протиправної відмови відповідача у нарахуванні та виплаті позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і прийшов до обґрунтованого висновку задоволення позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 315 та статті 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Харківського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 14 січня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Постанова суду складена в повному обсязі 28 травня 2019 року.

Головуючий Кузьменко Л.В.

Судді Франовська К.С. Шидловський В.Б.