Справа № 520/9794/18
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2019-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2019 р.Справа № 520/9794/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Жигилія С.П. , Спаскіна О.А. ,

за участю секретаря судового засідання Ващук Ю.О.,

представників сторін позивача - Гнатенка І.О., відповідача - Чернишук К.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.01.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Рубан В.В., м. Харків, повний текст складено 28.01.19 року по справі № 520/9794/18

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДФС у Харківській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі по тексту ОСОБА_1 , позивач), звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС в Харківській області (далі по тексту ГУ ДФС у Харківській області, відповідач), у якому просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області №18/2030-1303-17 від 03.05.2017 щодо нарахування ОСОБА_1 транспортного податку за 2017 рік на суму 25000,00 грн., та №282/2030-1307-17 від 23.11.2017 щодо нарахування ОСОБА_1 транспортного податку за 2017 рік на суму 16666, 64 грн.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 16.01.2019 по справі № 520/9794/18 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДФС в Харківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень- залишено без задоволення.

Позивач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин у справі, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.01.2019 по справі № 520/9794/18, прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги пояснив, що віднесення легкових автомобілів до об`єктів оподаткування транспортним податком унормовано ст.267 ПК України та Методикою визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, затвердженої постановою КМУ №66 від 18.02.2016 (далі по тексту Методика). Станом на час винесення спірного податкового повідомлення-рішення від 03.05.2017 діяли норми Методики, які набрали чинності з 19.02.2016, в редакції, яка не відповідала вимогам пп. 267.2.1 п. 267.2 ст.267 Податкового кодексу України. Зміни до Методики були внесені 21.06.2017 постановою КМУ № 428, та набрали чинності 24.06.2017, тобто, після прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення №18/2030-1303-17 від 03.05.2017. Застосування положень Методики, норми якої не відповідали Податковому кодексу, є неприпустимим з огляду на ст.5 ПК України та ст.7 КАС України. Також вказує, що Мінекономрозвитку не визначало та не оприлюднювало розмір середньоринкової вартості легкових автомобілів у цілях оподаткування до 1 лютого 2017 року, як це передбачено законом. Перелік автомобілів, середньоринкова вартість яких у 2017 році перевищує 375 мінімальних заробітних плат, розміщений на сайті Мінекономрозвитку лише в червні 2017 року, тобто, після винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 03.05.2017. Визначення середньоринкової вартості спірних автомобілів на підставі листа Мінекономрозвитку, є недопустимим, а сам лист, наданий на запит суду першої інстанції вже після винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, не може вважатися належним і допустимим доказом по справі. При цьому, Мінекономрозвитку при визначенні середньоринкової вартості належних позивачу автомобілів застосовано приблизні (заокруглені) показники об`єму циліндрів двигунів автомобілів, що не передбачено жодною нормою законодавства. Крім того, вказує, що модель "LS 460 L" автомобіля марки LEXUS, яким володіє позивач, відсутня у Переліку Мінекономрозвитку, тому не є об`єктом оподаткування транспортним податком. З огляду на викладене, оскаржувані податкові повідомлення - рішення, якими нараховано транспортний податок за 2017 рік у загальному розмірі 41 666,64 грн, є протиправними, винесені необґрунтовано та підлягають скасуванню.

В надісланих до суду письмових поясненнях позивач зазначив, що суд першої інстанції безпідставно ототожнив належний позивачці автомобіль LEXUS моделі "LS 460 L" з іншим автомобілем - LEXUS моделі "LS 460» та взяв до уваги розрахунок вартості саме щодо останнього. Вказані моделі не є однаковими, що встановлено постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 12.03.2019 по справі № 2040/7817/18, яка набрала законної сили. Виходячи зі змісту Переліку, розміщеного на сайті Мінекономрозвитку, модель "LS 460» не має аналогічних чи ідентичних, тому визначення позивачу грошового зобов`язання на підставі вартості автомобіля такої моделі є неправомірним.

Представник позивача в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав з підстав, викладених в останній, просив суд апеляційної інстанції рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.01.2019 по справі № 520/9794/18 скасувати, прийняти нове рішення про задоволення позову.

Представник відповідача в надісланому до суду письмовому відзиві просив суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін. Стверджує, що відповідач при визначенні грошового зобов`язання ОСОБА_1 згідно з оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Податковим кодексом України. Вказує, що повноваження контролюючого органу зводяться до визначення грошового зобов`язання, виходячи з даних щодо вартості автомобілів, визначеної Мінекономрозвитку. Зазначив, що оскільки у 2017 році Мінекономрозвитку було із запізненням надано Перелік автомобілів, які є об`єктом оподаткування транспортним податком, відповідачем при нарахуванні позивачу грошового зобов`язання згідно з податковим повідомленням-рішенням №18/2030-1303-17 від 03.05.2017 було використані відомості про вартість автомобіля LEXUS моделі "LS 460», визначену за допомогою калькулятора на сайті Мінекономрозвитку, який знаходиться у відкритому доступі, а також даних щодо вартості автомобіля, визначеної за попередній рік. При цьому, станом на дату винесення податкового повідомлення-рішення №282/2030-1307-17 від 23.11.2017 у відповідача була наявна інформація щодо середньоринкової вартості автомобіля LEXUS моделі "RX 200 T", надана Мінекономрозвитку. Стверджує, що різниця між об`ємом циліндрів двигуна автомобілів, що перебувають у власності позивачки (4608 куб.см. та 1998 куб.см.), та об`ємом, що наведений у Переліку (4 літри та 2 літри відповідно), не виключає автомобілів позивача з об`єктів оподаткування транспортним податком, оскільки Мінекономрозвитку було заокруглено показники об`ємів циліндрів двигуна до найближчого цілого числа, що співпадає із Переліком. Відмітив, що таке заокруглення було здійснено саме Мінекономрозвитку, а не відповідачем по справі, який виніс оскаржувані податкові повідомлення-рішення, керуючись відомостями щодо середньоринкової вартості, визначеними Мінекономрозвитку. Зазначив, що належна позивачу модель LEXUS "LS 460L» відрізняється від модель LEXUS "LS 460» виключно довжиною кузова, що не впливає на приналежність автомобіля позивачки до об`єктів оподаткування транспортним податком. Враховуючи викладене, вважає оскаржувані податкові повідомлення-рішення такими, що винесені обґрунтовано та скасуванню не підлягають.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є власником 2 транспортних засобів:

- марки LEXUS, моделі "LS 460 L", об`єм двигуна - 4608 куб. см, тип пального - В, 2014 рік випуску,

- марки LEXUS, моделі "RX 200 T", об`єм двигуна - 1998 куб. см, тип пального - В, 2017 рік випуску, що підтверджується наявними у матеріалах справи копіями свідоцтв про реєстрацію транспортного засобу.

Головним управлінням ДФС у Харківській області винесено податкові повідомлення - рішення :

- від 03.05.2017 № 18/2030-1303-17, яким ОСОБА_1 нараховано грошове зобов`язання щодо сплати транспортного податку з фізичних осіб за 2017 рік у сумі 25 000 грн.,

- від 23.11.2017 № 282/2030-1303-17, яким ОСОБА_1 нараховано зобов`язання щодо сплати транспортного податку з фізичних осіб за 2017 рік у сумі 16664,64 грн.

Не погодившись із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, ОСОБА_1 звернулась до суду з цим позовом про визнання їх протиправними та скасування.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з правомірності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, оскільки належні позивачу автомобілі є об`єктом оподаткування транспортним податком, а відтак, позивач зобов`язаний сплачувати такий податок.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з наступних підстав.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, урегульовано Податковим кодексом України, який, визначає, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (стаття 1 Податкового кодексу України).

01 січня 2017 року набрали чинності Закон України "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні" від 21 грудня 2016 року № 1797-VIII (далі по тексту Закон № 1797-VIII) та Закон України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2017 році" від 20 грудня 2016 року №1791-VIII (далі по тексту Закон № 1791-VIII), якими, зокрема, внесено зміни до статті 267 Податкового кодексу України, яка визначає основні елементи транспортного податку, порядок його обчислення та строки сплати.

Відповідно до пункту 10.2 статті 10 Податкового кодексу України місцеві ради обов`язково установлюють єдиний податок та податок на майно (в частині транспортного податку та плати за землю).

Повноваження міських рад щодо податків та зборів визначені статтею 12 Податкового кодексу України.

Відповідно до підпункту 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Водночас, пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1791-VIII установлено, що в 2017 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів, які прийняті на виконання Закону України від 20 грудня 2016 року N 1791-VIII, не застосовуються вимоги підпункту 4.1.9 пункту 4.1 та пункту 4.5 статті 4, підпункту 12.3.4 пункту 12.3, підпункту 12.4.3 пункту 12.4 та пункту 12.5 статті 12 цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 267.1.1. пункту 267.1 статті 267 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час спірних відносин) платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об`єктами оподаткування.

За положеннями абзацу 1 підпункту 267.2.1 пункту 267.2. статті 267 Податкового кодексу України, об`єктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Відтак, з 01 січня 2017 року платниками транспортного податку є власники легкових автомобілів не старше п`яти років, середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати.

Станом на 01 січня 2017 року мінімальна заробітна плата установлена в розмірі 3200 грн (стаття 8 Закону України Про державний бюджет України на 2017 рік).

Отже, 375 розмірів мінімальної заробітної плати станом на 01 січня 2017 року складали 1200000 грн.

Таким чином, об`єктом оподаткування у 2017 році стали легкові автомобілі, середньоринкова вартість яких становить понад 1200000 грн. та з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно).

Така вартість визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику економічного, соціального розвитку і торгівлі, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, станом на 1 січня податкового (звітного) року виходячи з марки, моделі, року випуску, об`єму циліндрів двигуна, типу пального (абз.2 пп. 267.2.1 п. 267.2 ст. 267 Податкового кодексу України).

Щороку до 1 лютого податкового (звітного) року центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику економічного, соціального розвитку і торгівлі, на своєму офіційному веб-сайті розміщується перелік легкових автомобілів, з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, який повинен містити такі дані щодо цих автомобілів: марка, модель, рік випуску, об`єм циліндрів двигуна, тип пального (абз.3 пп. 267.2.1 п. 267.2 ст. 267 Податкового кодексу України).

Методика визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.2016 № 66 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 21.06.2017 N 428, далі по тексту Методика), встановлює механізм визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів для цілей віднесення таких автомобілів до об`єктів оподаткування транспортним податком.

Пунктом 2 Методики передбачено, що середньоринкова вартість автомобіля розраховується за методом аналогії цін ідентичних автомобілів за такою формулою:

С ср = Цн х (Г / 100),

де ОСОБА_2 - ціна нового транспортного засобу в Україні з урахуванням марки, моделі, об`єму циліндрів двигуна, типу пального; Г - коефіцієнт коригування ринкової ціни транспортних засобів з урахуванням строку експлуатації транспортних засобів у роках згідно з додатком 1 до Порядку визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 квітня 2013 р. N 403 (Офіційний вісник України, 2013 р., N 44, ст. 1576).

Джерелом інформації для визначення ціни нового автомобіля є офіційні прайс-листи виробників (дилерів) (пункт 3 Методики).

Інформація про ціни нового автомобіля з урахуванням марки, моделі, об`єму циліндрів двигуна, типу пального подається до 10 січня базового податкового (звітного) періоду (року) державним підприємством "Держзовнішінформ" до Мінекономрозвитку (пункт 4 Методики).

Аналіз наведених положень Податкового кодексу України, Методики та Порядку визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів свідчить, що для визнання автомобіля об`єктом оподаткування транспортним податком з фізичних осіб до уваги береться, зокрема середньоринкова вартість такого автомобіля, яка визначається статистичними методами з урахуванням певних ознак, параметрів і характеристик транспортного засобу та встановлюється виключно Мінекономрозвитку.

Відтак, перелік легкових автомобілів, які є об`єктом оподаткування у 2017 році (з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року), із зазначенням марки, моделі, року випуску, об`єму циліндрів двигуна, типу пального, розміщується на офіційному веб-сайті центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику економічного, соціального розвитку і торгівлі.

Обов`язок щодо визначення середньоринкової вартості транспортного засобу законодавець покладає на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку. Межі повноважень податкового органу полягають виключно у прийнятті податкового повідомлення-рішення на підставі розміщеної на офіційному веб-сайті Мінекономрозвитку інформації про автомобілі, які є об`єктом оподаткування транспортним податком у 2017 році.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12.06.2018 у справі № 813/3965/17.

Разом з тим, станом на час винесення спірного податкового повідомлення-рішення від 03.05.2017 зі сплати транспортного податку за 2017 рік (щодо автомобіля LEXUS моделі "LS 460 L"), діяли норми Методики, що затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.2016 № 66, які набрали чинності з 19.02.2016. Цими нормами визначено, що Мінекономрозвитку відповідно до цієї Методики розраховує середньоринкову вартість автомобіля та щороку до 1 лютого базового податкового (звітного) періоду подає ДФС інформацію про автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року та забезпечує роботу офіційного веб-сайту в режимі, який дає змогу отримати інформацію про середньоринкову вартість автомобіля шляхом введення даних про їх марку, модель, рік випуску, тип двигуна, об`єм циліндрів двигуна, тип коробки переключення передач та пробіг (п.п.13, 14 Методики).

Тобто, Методика на час визначення позивачу податкового зобов`язання за 2017 рік згідно з податковим повідомленням-рішенням № 18/2030-1303-17 від 03.05.2017 не відповідала вимогам пп. 267.2.1 п. 267.2 ст.267 Податкового кодексу України, в редакції, чинній з 01.01.2017.

Постановою Кабінету Міністрів України від № 428 від 21.06.2017 було внесено зміни до Постанови Кабінету Міністрів України від 18.02.2016 № 66, із врахуванням яких пункти 13, 14 Методики відповідають вимогам пп. 267.2.1 п. 267.2 ст.267 Податкового кодексу України, в редакції чинній з 01.01.2017.

Проте, ці зміни набрали чинності 24.06.2017, тобто після прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 03.05.2017 № 18/2030-1303-17.

Враховуючи викладене, відповідач при винесенні оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 03.05.2017 № 18/2030-1303-17, керувався Методикою, яка не відповідала нормам Податкового кодексу України, тому не підлягала застосуванню до спірних відносин. При цьому, інший нормативно-правовий акт, який би визначав середньоринкову вартість автомобілів для цілей оподаткування транспортним податком, станом на той час був відсутній.

Крім того, з дослідженого судом апеляційної інстанції Переліку легкових автомобілів, які підлягають оподаткуванню транспортним податком у 2017 році, розміщеного на офіційному сайті Мінекономрозвитку, вбачається, що в цьому переліку відсутній автомобіль марки LEXUS моделі "LS 460 L", який належить позивачці.

У цьому Переліку наявний лише автомобіль LEXUS моделі "LS 460», при цьому, графа «аналогічні чи ідентичні автомобілі» щодо автомобіля LEXUS моделі "LS 460» не заповнена.

Зазначена обставина вказує на те, що автомобіль LEXUS моделі "LS 460 L" не є аналогічним чи ідентичним автомобілю LEXUS моделі "LS 460», отже, належний позивачці автомобіль LEXUS моделі "LS 460 L" не може вважатися об`єктом оподаткування транспортним податком у відповідності до Переліку.

Також, з вказаного Переліку за 2017 рік вбачається, що об`єктами оподаткування транспортним податком є автомобіль марки LEXUS моделі "LS 460" з бензиновим двигуном, з об`ємом циліндрів двигуна 4 літри, тобто, 4000 куб.см., а також автомобіль LEXUS моделі "RX 200 T", з бензиновим двигуном, якщо об`єм циліндрів двигуна дорівнює 2 літри, тобто, 2000 куб.см.

Разом з тим, з матеріалів справи встановлено, що відповідно до свідоцтв про реєстрацію транспортного засобу, копії яких наявні в матеріалах справи, позивач є власником автомобіля марки LEXUS моделі "LS 460 L", з бензиновим двигуном, з об`ємом двигуна 4608 куб.см., а також автомобіля марки LEXUS моделі "RX 200 T", 2017 року випуску, з бензиновим двигуном, об`єм двигуна - 1998 куб. см.

Таким чином, об`єм циліндрів двигуна автомобілів, що належать позивачу, відрізняється від того, що встановлений Переліком.

Для розрахунку вартості з офіційного веб-сайту Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, Головним управлінням ДФС у Харківській області було взято автомобіль LEXUS моделі "RX 200 T", з об`ємом циліндрів двигуна 2,0 літрів, та автомобіль LEXUS моделі "LS 460", з об`ємом циліндрів двигуна 4,0 літри.

Колегією суддів відхиляє посилання відповідача на лист Мінекономрозвитку від 26.12.2018 № 3805-05/57130-05 щодо визначення середньоринкової вартості легкового автомобіля,оскільки у вказаному листі Мінекономрозвитку не посилається на жодну норму закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, яким було б передбачено можливість застосування приблизного (заокругленого) показника об`єму циліндрів двигунів автомобілів до найближчого основного розряду,які визначені в Переліку, затвердженому Мінекономрозвитку.

Отже, підстави застосування приблизного (заокругленого) показника об`єму циліндрів двигунів автомобілів, нормами закону не обґрунтовані.

Згідно із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У справі "Новік проти України" (18.12.2008) Суд зробив висновок, що "надзвичайно важливою умовою є забезпечення загального принципу юридичної визначеності. Вимога "якості закону" у розумінні пункту 1 статті 5 Конвенції означає, що закон має бути достатньо доступним, чітко сформульованим і передбачуваним у своєму застосуванні для того, щоб виключити будь-який ризик свавілля".

У справі "Щокін проти України" Суд дійшов висновку про порушення прав заявника, гарантованих статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, по-перше, в зв`язку з тим, що відповідне національне законодавство не було чітким і узгодженим, та, відповідно, не відповідало вимозі "якості" закону і не забезпечувало адекватність захисту від свавільного втручання у майнові права заявника; по-друге, національними органами не була дотримана вимога законодавства щодо застосування підходу, який був би найбільш сприятливим для заявника - платника податку, коли у його справі національне законодавство припускало неоднозначне трактування.

Колегія суддів вважає, що у відповідача були відсутні будь-які підстави для додаткового трактування критеріїв, необхідних для визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, оскільки щороку до 1 лютого податкового (звітного) року центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику економічного, соціального розвитку і торгівлі, на своєму офіційному веб-сайті розміщує Перелік автомобілів, з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, який містить такі дані щодо цих автомобілів: марка, модель, рік випуску, об`єм циліндрів двигуна, тип пального.

Тобто, податковий орган, отримавши від законодавця вичерпний перелік технічних характеристик, необхідних для надання автомобілю статусу об`єкта оподаткування, був позбавлений необхідності в більш ширшому його тлумаченні. В даному випадку, фактично здійснивши округлення об`єму двигуна автомобіля позивача до іншого показника, податковий орган допустив фактично свавільне втручання у майнові права позивача.

Колегія суддів зазначає, що положення статті 4 Податкового кодексу України закріплюють низку принципів, які повинні застосовуватися як на стадії встановлення податків, їх основних елементів, при внесенні змін до окремих елементів податку, так і на стадії застосування норм, якими визначений обов`язок сплати податку. Серед принципів, проголошених у вказаній нормі, є, зокрема, презумпція правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу (підпункт 4.1.4. пункту 4.1. статті 4 Податкового кодексу України).

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 05.11.2018 року у справі № 822/2687/17.

Верховний Суд в даному рішенні прийшов до висновку, що вирішення спору у цій справі на користь платника податків обумовлено як прогалиною у нормативному регулюванні вказаних правовідносин, так і положеннями податкового принципу презумпції правомірності платника податків.

Згідно із ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи наведене вище, доводи відповідача про правомірність винесення податкових повідомлень - рішень Головного управління ДФС у Харківській області від 03.05.2017 та від 23.11.2017 №282/2030-1307-17 щодо нарахування ОСОБА_1 транспортного податку за 2017 рік є помилковими.

Посилання відповідача на постанову Верховного Суду від 29.03.2019 по справі № 820/4876/17 колегія суддів відхиляє, оскільки вказана постанова винесена у справі за інших фактичних обставин. А саме, у вказаній справі було підтверджено факт зміни назви моделі автомобіля MERCEDES-BENZ з «GL НОМЕР_1 » на «GLS» протягом періоду, коли спірний автомобіль був об`єктом оподаткування транспортним податком. При цьому, було документально підтверджено співпадіння технічних характеристик спірного автомобіля з тими, що були зазначені у Переліку, розміщеному на сайті Мінекономрозвитку. Між тим, у справі, що переглядається, технічні характеристики автомобілів, належних позивачці, не співпадають із тими, що вказані у Переліку. Головним управлінням ДФС у Харківській області було визначено грошові зобов`язання позивачеві за відсутності необхідних відомостей, виходячи з припущень.

В силу ч. 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Однак, відповідач правомірності своїх рішень належним чином не довів.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцію та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, колегія суддів вважає, що відповідач при прийнятті оскаржуваних податкових повідомлень-рішень від 03.05.2017 про визначення позивачу грошового зобов`язання з транспортного податку за 2017 рік в сумі 25000 грн. та від 23.11.2017 №282/2030-1307-17 про визначення позивачу грошового зобов`язання з транспортного податку за 2017 рік в сумі 16664,64 грн., діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Податковим кодексом України, без дотримання вимог ч.2 ст.2 КАС України, отже, наявні підстави для скасування зазначених податкових повідомлень-рішень.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 317 КАС України порушення норм матеріального права є підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення.

Згідно з п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

З огляду на викладене вище, рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.01.2019 по справі № 520/9794/18 є таким, що прийняте з порушенням вимог матеріального права, а тому підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про задоволення позову.

Відповідно до ч.1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат (ч.6 ст.139 КАС України).

Згідно з наявною в матеріалах справи квитанцією ПАТ «ПриватБанк» № НОМЕР_2 від 06.11.2018 (а.с.4), позивачем при зверненні до суду з адміністративним позовом сплачено судовий збір в сумі 704 грн. 80 коп. При подачі апеляційної скарги, згідно з квитанцією № 0.0..1 від 27.02.2019, яка міститься в матеріалах справи (а.с.58), судовий збір в сумі 1057,21 грн. (0,1 коп. переплачено позивачем).

Отже, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати в розмірі 1762,00 грн..

Керуючись ч.4 ст.241, ст.ст.243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.01.2019 року по справі № 520/9794/18 скасувати.

Прийняти постанову, якою позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Головного управління ДФС у Харківській області (61057, м. Харків, вул. Пушкінська, 46, ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області (61057, м. Харків, вул. Пушкінська, 46, ) від 03.05.2017 № 18/2030-1303-17 та від 23.11.2017 №282/2030-1307-17.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Харківській області (61057, м. Харків, вул. Пушкінська, 46, ) судові витрати по сплаті судового збору за подання позову в розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп. та за подання апеляційної скарги в розмірі 1057 (одна тисяча п`ятдесят сім) грн. 20 коп.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)Т.С. Перцова
Судді(підпис) (підпис) С.П. Жигилій О.А. Спаскін
Повний текст постанови складено 28.05.2019 року