Справа № 1240/2356/18
Суддя: І.О. Свергун
Дата ухвалення: 2019-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

27 травня 2019 року СєвєродонецькСправа № 1240/2356/18

Луганський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Свергун І.О.,

суддів Кисельової Є.О., Секірської А.Г.,

за участі секретаря Карча В.М.,

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами рішення Луганського окружного адміністративного суду від 02.10.2018 в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

06.08.2018 до Луганського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області, в якому позивач просив визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у перерахунку пенсії ОСОБА_1 , як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС відповідно до ст. 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; зобов`язати відповідача відповідно до ст. 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» здійснити з 01.10.2017 перерахунок ОСОБА_1 пенсії з інвалідності, обчисленої з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року та виплатити різницю між належною до сплати та фактично виплаченою пенсією за період з 01.10.2017 до моменту здійснення перерахунку; визнати дії відповідача при вирішенні звернення позивача як дискримінаційні щодо перерахунку пенсії, яке було подано 25.06.2018 до УПФУ в м. Лисичанську Луганської області.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 02.10.2018 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії відмовлено повністю.

Суд мотивував своє рішення тим, що правило призначення пенсії у розмірі 5 мінімальних заробітних плат як мінімальна соціальна гарантія, передбачена ст. 59 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у первісній редакції, запроваджено законодавцем саме для військовослужбовців дійсної строкової служби за призовом. Тому суд не знайшов підстав для поширення на інші категорії військовослужбовців вказаного правила, що було запроваджено для військовослужбовців строкової служби, а враховуючи, що позивач на час участі у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС дійсну строкову службу не проходив, підстави для задоволення позову були відсутні.

Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 06.12.2018 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 02.10.2018 у справі № 1240/2356/18 залишено без задоволення, а рішення Луганського окружного адміністративного суду в цій справі - без змін.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 02.10.2018 у справі № 1240/2356/18 набрало законної сили 06.12.2018.

02.05.2019 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшла заява ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами рішення Луганського окружного адміністративного суду від 02.10.2018 в адміністративній справі № 1240/2356/18, в якій заявник просить суд скасувати рішення Луганського окружного адміністративного суду від 02.10.2018 у справі № 1240/2356/18 та прийняти нове рішення, яким задовольнити у повному обсязі заявлені позивачем позовні вимоги.

В обґрунтування своєї заяви ОСОБА_1 зазначив, що вважає рішення Луганського окружного адміністративного суду від 02.10.2018 у справі № 1240/2356/18 таким, що підлягає перегляду за виключними обставинами на підставі пункту першого частини п`ятої статті 361 КАС України. Зазначає, що у рішенні від 25.04.2019 № 1-р(ІІ) 2019 Конституційний Суд України визнав таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), словосполучення «дійсної строкової», яке міститься у положеннях частини третьої статті 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-ХІІ зі змінами, за яким визнання розміру відшкодування заподіяної внаслідок ліквідації аварії на Чорнобильській атомній електростанції шкоди при обчисленні пенсії, виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, поширюються лише на категорію військовослужбовців, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби, внаслідок цього стали особами з інвалідністю.

При цьому, за твердженнями заявника, такі висновки КСУ є визначальними, а викладені обставини є виключними, мають істотне значення для правильного розгляду справи, для перегляду рішення суду та задоволення адміністративного позову в повному обсязі.

Ухвалою суду від 06.05.2019 відкрито провадження за заявою ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами рішення Луганського окружного адміністративного суду від 02.10.2018 у справі № 1240/2356/18, та призначено заяву до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

У судовому засіданні позивач підтримав заяву про перегляд судового рішення за виключними обставинами.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, надав відзив на заяву, в якому посилається, що рішення Конституційного Суду України № 1-р(ІІ)/2019 не містить положень щодо порядку його виконання, крім того, вважає, що особи, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї під час проходження служби (незалежно від того, чи була це строкова служба), набудуть право на обчислення розміру пенсії відповідно до частини третьої статті 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» після внесення змін до частини третьої статті 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та пункту 9-1 постанови Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 № 1210. Тому відповідач просив відмовити в задоволенні заяви, а також розглянути справу без участі його уповноваженого представника (том 2 арк. спр. 29).

Відповідно до частини другої статті 368 КАС України справа розглядається за правилами, встановленими цим Кодексом для провадження у суді тієї інстанції, яка здійснює перегляд. В суді першої інстанції справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. Неявка заявника або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду.

Суд, вислухавши пояснення заявника, дослідивши та оцінивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, в їх сукупності, проаналізувавши норми законодавства України, а також надаючи оцінку обставинам, зазначеним заявником у заяві про перегляд рішення суду за виключними обставинами, переглядаючи за виключними обставинами рішення Луганського окружного адміністративного суду від 02.10.2018 у справі № 1240/2356/18, дійшов такого.

Судом установлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач ОСОБА_1 перебуває на обліку в УПФУ в м. Лисичанську Луганської області та отримує пенсію по інвалідності.

Позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (категорія 1), інвалідом другої групи, що підтверджується відповідними посвідченнями та довідками МСЕК (том 1 арк. спр. 8-9, 14-15).

Відповідно до архівної довідки від 05.031992 № 51/674, виданої архівом штабу Червонознаменного військового округу, ОСОБА_1 приймав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС при військовій частині № НОМЕР_1 у період з 12.09.1986 по 08.10.1986 (том 1 арк. спр. 11).

Згідно з військовим квитком позивача серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 проходив дійсну військову службу в період з 27.10.1981 по 11.11.1983 (том 1 арк. спр. 85-89).

Також військовим квитком позивача серії НОМЕР_2 підтверджується, що з 12.09.1986 по 08.10.1986 він виконував обов`язки по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (том 1 арк. спр. 87).

02.07.2018 позивач звернувся до відповідача із заявою довільної форми, в якій просив здійснити йому перерахунок пенсії, обчисливши її з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на перше січня відповідного року, відповідно до ч. 3 ст. 59 Закону України «Про статус та соціальний захист осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (том 1 арк. спр. 27).

Листом від 11.07.2018 № 206/А-7 УПФУ в м. Лисичанську Луганської області надав позивачеві роз`яснення про відсутність підстав для перерахунку пенсії з розрахунку п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, оскільки позивач не є особою, яка брала участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби (том 1 арк. спр. 25).

Не погодившись з таким рішенням відповідача, ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з позовом.

З огляду на викладене, спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу протиправності рішення УПФУ в м. Лисичанську Луганської області щодо відмови в перерахунку пенсії по інвалідності, обчисленої з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, з 01.10.2017.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 02.10.2018 у справі № 1240/2356/18 (том 1 арк. спр. 190-193), яке було залишено без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 06.12.2018 (том 1 арк. спр. 245-248), було відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 , оскільки, по-перше, під час участі у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС позивач не проходив дійсну строкову службу, тому не має права на перерахунок пенсії по інвалідності, відповідно до статті 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», по-друге, позивач не звертався до органу Пенсійного фонду України з заявою про перерахунок пенсії встановленого зразка.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до пункту шостого частини першої статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Положенням статті 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII) встановлено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Статтею 2 Закону № 1788-XII визначені види пенсій: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

Особам, які мають одночасно право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором, за винятком пенсій інвалідам внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, що їх вони дістали при захисті Батьківщини або при виконанні інших обов`язків військової служби, або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті чи з виконанням інтернаціонального обов`язку (стаття 6 Закону № 1788-XII).

Статтею 15 Закону № 1788-XII визначено, що умови, норми та порядок пенсійного забезпечення громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом Української РСР «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» або їм надається право на одержання пенсій на підставах, передбачених цим Законом.

Закон України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.11.1991 № 796-XII (далі - Закон № 796-XII) спрямований на захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та розв`язання пов`язаних з нею проблем медичного і соціального характеру, що виникли внаслідок радіоактивного забруднення території; громадян, які постраждали внаслідок інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, та розв`язання пов`язаних з цим проблем медичного і соціального характеру.

Оскільки позивач є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1), то відповідно до статті 54 Закону № 796-XII пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством.

Згідно зі статтею 49 пенсії особам, віднесеним до категорій 1, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Відповідно до статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.11.2003 № 1058-IV:

- пенсія призначається довічно або на період, протягом якого пенсіонер має право на виплату пенсії, відповідно до цього Закону;

- переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Відповідно до статті 10 Закону № 796-XII учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках, незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також, тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців*, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві.

Згідно з приміткою «*» тут і надалі до військовослужбовців належать: особи офіцерського складу, прапорщики, мічмани, військовослужбовці надстрокової служби, військовозобов`язані, призвані на військові збори, військовослужбовці-жінки, а також, сержанти (старшини), солдати (матроси), які перебувають (перебували) на дійсній строковій службі у збройних силах, керівний і оперативний склад органів Комітету державної безпеки, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, а також інших військових формувань.

Відповідно до частини третьої статті 59 Закону № 796-XII в редакції до 01.10.2017 року:

- особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок чого стали інвалідами, пенсія по інвалідності обчислюється відповідно до цього Закону або за бажанням цих осіб з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, що був встановлений на час їхнього перебування в зоні відчуження.

З 01.10.2017 редакція вказаної норми змінена Законом України від 03.10.2017 № 2148-VIII та застосовується зі вказаного часу в такій редакції:

- особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю, пенсія по інвалідності обчислюється відповідно до цього Закону або за бажанням таких осіб - з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року.

Постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 № 1210 затверджено Порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі Порядок № 1210).

Цей Порядок визначає механізм обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи відповідно до статей 54, 57 і 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - пенсії). Пенсії за бажанням осіб можуть призначатися виходячи із заробітної плати, одержаної за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків.

Постановою Кабінету Міністрів України від 15.11.2017 № 851 було внесено зміни до Порядку № 1210, а саме: доповнено Порядок пунктом 9-1 наступного змісту: «За бажанням осіб, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї під час проходження дійсної строкової служби та внаслідок цього стали особами з інвалідністю, пенсія по інвалідності обчислюється з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, за формулою: <…>».

Як слідує з матеріалів справи, у період з 27.10.1981 по 11.11.1983 заявник проходив дійсну строкову службу в Радянській армії.

За відомостями з військового квитка серії НОМЕР_2 , архівної довідки від 05.031992 № 51/674, виданої архівом штабу Червонознаменного військового округу, ОСОБА_1 приймав участь у ліквідації наслідків на ЧАЕС у період з 12.09.1986 по 08.10.1986.

Тобто, під час ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС ОСОБА_1 не перебував на дійсній строковій службі, тому підстави для перерахунку пенсії із застосуванням частини третьої статті 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» на момент звернення заявника були відсутні. З огляду на це відповідач правомірно повідомив позивачеві листом від 11.07.2018 № 206/А-7 про відсутність підстав для перерахунку пенсії.

Зазначена вище правова позиція також викладена Верховним Судом, зокрема, в постановах від 11 грудня 2018 року по справі № 822/1346/18, від 06 березня 2019 року по справі № 2540/2495/18, від 23 квітня 2019 року по справі № 822/1311/18, від 24 квітня 2019 року по справі № 806/1867/18.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, у рішенні Луганського окружного адміністративного суду від 02.10.2018 у справі № 1240/2356/18, яке було залишено без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 06.12.2018, суд, застосувавши правовий висновок Верховного Суду, наданий у зв`язку із зверненням судів у порядку статті 290 Кодексу адміністративного судочинства України з поданням по справі № 820/1148/18 з приводу застосування частини третьої статті 59 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», не знайшов підстав для задоволення позову.

25.04.2019 Конституційним Судом України ухвалено рішення № 1-р(ІІ)2019 у справі № 3-14/2019 (402/19, 1737/19), яким вирішено:

1) визнати таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), словосполучення «дійсної строкової», яке міститься у положеннях частини третьої статті 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 року № 796-XII зі змінами, за якими визначення розміру відшкодування заподіяної внаслідок ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС шкоди при обчисленні пенсії виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, поширюються лише на категорію військовослужбовців, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю;

2) словосполучення «дійсної строкової», що міститься в положеннях частини третьої статті 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 року № 796-XII зі змінами, за якими визначення розміру відшкодування заподіяної внаслідок ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС шкоди при обчисленні пенсії виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, поширюються лише на категорію військовослужбовців, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Відповідно до статті 91 Закону України «Про Конституційний Суд України» від 13.07.2017 № 2136-VIII закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Отже, вимога частини третьої статті 59 Закону № 796-XII щодо участі у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи та військових навчаннях лише під час проходження дійсної строкової служби втратила чинність з 25.04.2019. Відтак, зі вказаного часу виникли підстави для перерахунку пенсії.

Проте, суд зазначає, що підставою для відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 у справі № 1240/2356/18, був не лише висновок про те, що підстави для перерахунку пенсії із застосуванням частини третьої статті 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» на момент звернення заявника були відсутні, а й та обставина, що позивач не звертався до відповідача з заявою про перерахунок пенсії встановленого зразка.

Відповідно до частини першої статті 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Зазначена норма кореспондується з п. 1.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (далі - Порядок № 22-1), відповідно до якої заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сім`ї у зв`язку з втратою годувальника подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, об`єднаного управління (далі - орган, що призначає пенсію) за місцем проживання (реєстрації).

Пунктом 2.1 Порядку № 22-1 визначено перелік документів, які додаються до заяви про призначення пенсії за віком.

Згідно з п. 4.1 Порядку № 22-1 орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 2).

Заяви осіб про призначення, перерахунок, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший реєструються в журналі реєстрації рішень органу, що призначає пенсію. Особі або посадовій особі органом, що призначає пенсію, видається розписка із зазначенням дати прийняття заяви, а також переліку одержаних і відсутніх документів, які необхідно подати у тримісячний строк з дня прийняття заяви. Копія розписки зберігається в пенсійній справі.

Пунктом 4.7 Порядку № 22-1 визначено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію. Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації підприємства, установи, організації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.

Відповідно до частини першої статті 20 Закону України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 № 393/96-ВР звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.

Як свідчать матеріали справи, позивач звернувся до пенсійного органу із заявою про перерахунок пенсії довільної форми.

Рішення по суті щодо перерахунку позивачеві пенсії відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» відповідачем не приймалося, а лист від 11.07.2018 № 206/А-7 має роз`яснювальний характер та не тягне для позивача правових наслідків.

Заява про перерахунок пенсії за встановленою формою позивачем не була подана до цього часу.

Звернення позивача розглянуто відповідачем у передбачений Законом України «Про звернення громадян» строк.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Вирішуючи спір, суд, керуючись частиною другою статті 2 КАС України, зобов`язаний перевірити рішення суб`єктів владних повноважень, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено), з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Як уже зазначив суд, лист відповідача від 11.07.2018 № 206/А-7 має роз`яснювальний характер та не є рішенням суб`єкта владних повноважень, яке тягне правові наслідки для позивача. Вказаний лист відповідає критеріям, визначеним у частині другій статті 2 КАС України.

Згідно з частиною першою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною другою цієї статті передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини 4 статті 368 КАС України за результатами перегляду рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд може:

1) відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі;

2) задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, скасувати відповідне судове рішення та ухвалити нове рішення чи змінити рішення;

3) скасувати судове рішення і закрити провадження у справі або залишити позов без розгляду.

З урахуванням викладеного суд не знаходить підстав для перегляду судового рішення за виключними обставинами та скасування рішення суду від 02.10.2018. Відтак, у задоволенні заяви слід відмовити.

Оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору, судових витрат, які визначені ст. 132 КАС України, тому судовий збір не підлягає розподілу.

Керуючись статтями 2, 6, 8, 9, 11, 77, 90, 139, 248, 256, 361, 368, 369 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами рішення Луганського окружного адміністративного суду від 02.10.2018 в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії відмовити та залишити рішення Луганського окружного адміністративного суду від 02.10.2018 у справі № 1240/2356/18 в силі.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення. Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, строк на апеляційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали складено 28 травня 2019 року.

Головуючий суддя І.О. Свергун
Суддя Суддя Є.О. Кисельова А.Г. Секірська