Справа № 815/574/14
Суддя: Потапчук В.О.
Дата ухвалення: 2019-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2019 р.м.ОдесаСправа № 815/574/14
Головуючий в 1 інстанції: Свида Л. І.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - доповідача - Потапчука В.О.

суддів - Семенюка Г.В.

- Димерлія О.О.

розглянувши у порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційними скаргами Приватного акціонерного товариства "Ізмаїльський завод таропакувальних виробів "Дунай-Пак", Ізмаїльської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2019 року, прийнятого у письмовому провадженні (суддя Свида Л.І.) у справі за позовом Приватного акціонерного товариства "Ізмаїльський завод таропакувальних виробів "Дунай-Пак" до Ізмаїльської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог.

Публічне акціонерне товариство "Ізмаїльський завод таропакувальних виробів "Дунай-Пак" звернулося до суду з позовом до Ізмаїльської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів в Одеській області та просило визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення №000092/2200 від 17 грудня 2013 року у частині збільшення суми грошового зобов`язання з податку на прибуток у сумі 172015.31 грн. та нарахування штрафної (фінансової) санкції в розмірі 50% від суми донарахованого податку на прибуток у сумі 86007,66 грн., визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення №000093/2200 від 17 грудня 2013 року, №000094/2200 від 17 грудня 2013 року, №000095/2200 від 17 грудня 2013 року.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2014 року позовні вимоги задоволені у повному обсязі.

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 16 вересня 2014 року постанову Одеського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2014 року залишено - без змін.

Постановою Верховного суду України від 28 серпня 2018 року, постанову Одеського окружного адміністративного суду від 17.02.2014 та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 16.09.2014 у справі №815/574/14 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції, з тих підстав, що судами попередніх інстанцій не досліджено операції з ФОП ОСОБА_1 , не досліджено які саме дії були вчинені з метою збуту продукції позивача та сприяння укладенню контрактів цією особою, не з`ясовано в який спосіб забезпечено налагодження господарських зв`язків між позивачем та клієнтами, хто персонально брав у цьому участь. Судами залишено поза увагою встановлення обставин щодо пов`язаності факту укладення договорів та контрактів між позивачем та клієнтами з наданням ОСОБА_1 консультаційних послуг та у даній справі висновки судів про помилковість доводів відповідача щодо штучного формування податкового кредиту та валових витрат по операціям з ОСОБА_1 є передчасними та зроблені без належного з`ясування фактичних обставин справи.

При цьому, Верховний суд зазначив, що не можливо відокремити суми зобов`язань, які увійшли в оскаржувані податкові повідомлення-рішення щодо операцій з ФОП ОСОБА_1 , а тому скасував рішення судів першої та апеляційної інстанції в повному обсязі.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2019 року позов задоволено частково: визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Ізмаїльської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів в Одеській області №000092/2200 від 17 грудня 2013 року в частині збільшення суми грошового зобов`язання з податку на прибуток у сумі 106554 грн. та нарахування штрафної (фінансової) санкції в розмір 50% від суми донарахованого податку на прибуток у сумі 53277 грн.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Ізмаїльської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів в Одеській області №000093/2200 від 17 грудня 2013 року.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Ізмаїльської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів в Одеській області №000094/2200 від 17 грудня 2013 року.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Ізмаїльської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів в Одеській області №000095/2200 від 17 грудня 2013 року.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погоджуючись з вказаним рішенням позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, у якій зазначено, що рішення винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права. У зв`язку з чим скаржник просить скасувати оскаржуване рішення частково в частині задоволення позовних вимог,щодо визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Ізмаїльської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів в Одеській області №000092/2200 від 17 грудня 2013 року в частині збільшення суми грошового зобов`язання з податку на прибуток у сумі 106554 грн. та нарахування штрафної (фінансової) санкції в розмір 50% від суми донарахованого податку на прибуток у сумі 53277 грн. та ухвалити у ций частині нове судове рішення,яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Зокрема позивач зазначає,що під час повторного розгляду справи у суді першої інстанції позивачем були надані листи контрагентів позивача про те, що укладення договорів з позивачем відбулося після переговорів з ФОП ОСОБА_1 , а також схему взаємодії ПАТ «ІЗТПВ «Дунай-ПАК» з ФОП ОСОБА_1 під час надання послуг з налагодження закупівлі необхідної сировини та збуту продукції підприємства у 2011-2012 роках. Ці докази у сукупності підтверджують надання послуг саме ФОП ОСОБА_1 та наявність зв`язку наданих послуг з фактичними результатами у вигляді укладення договорів з контрагентами та використання отриманої від ФОП ОСОБА_1 інформації про прийняття управлінських рішень.

Не погоджуючись з вказаним рішенням відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, у якій зазначено, що рішення винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права. На думку скаржника, судом 1 інстанції не надано належної правової оцінки обставинам справи у їх сукупності . У зв`язку з чим скаржник просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Зокрема апелянт зазначає, що позивачем неправомірно сформований податковий кредит та визначені валові витрати по взаємовідносинам з ТОВ "Солід", ТОВ "Авеста", ТОВ "Херсонський завод гумотехнічних виробів", ТОВ "Юніфлекс", ТОВ "Елексхім" та ТОВ "Метал - Паксервіс" та надання консультаційних послуг ФОП ОСОБА_1 , оскільки вказані правовідносини не підтвердженні належними первинними документами. За таких обставин, ТОВ "Дунай-Пак" неправомірно включило до складу податкового кредиту суми ПДВ, зазначені у податкових накладних виданих ТОВ "Солід", ТОВ "Авеста", ТОВ "Херсонський завод гумотехнічних виробів", ТОВ "Юніфлекс", ТОВ "Елексхім" та ТОВ "Метал - Паксервіс", а також безпідставно відніс до складу валових витрат витрати на придбання товарів у ТОВ "Солід", ТОВ "Авеста", ТОВ "Херсонський завод гумотехнічних виробів", ТОВ "Юніфлекс", ТОВ "Елексхім" та ТОВ "Метал - Паксервіс" та надання консультаційних послуг ФОП ОСОБА_1

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 25 березня 2019 року відкрито апеляційне провадження у справі за вищезазначеними апеляційними скаргами.

Заслухавши суддю-доповідача,розглянувши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно приписів п.2 ч.1 ст. 311 КАС України встановлено, що суд апеляційної інстанції, може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання , хоча вони були належним чином повідомлені про дату ,час і місце судового засідання.

Обставини справи.

Приватне акціонерне товариство "Ізмаїльський завод таропакувальних виробів "Дунай-Пак" на час виникнення спірних правовідносин перебувало на обліку як платник податків в Ізмаїльській об`єднаній державній податковій інспекції Головного управління Міндоходів в Одеській області, було платником податку на додану вартість, податку на прибуток.

Ізмаїльською об`єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів в Одеській області в період з 04.11.2013 року по 22.11.2013 року проведена планова виїзна перевірка ПАТ "Дунай-Пак" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2012 року по 31.12.2012 року, за результатами якої складений акт перевірки №1306/15-02-22-00/00383716 від 29.11.2013 року (Том І, аркуші справи 14-62).

Зазначеною перевіркою встановлено порушення позивачем п. 44.1 ст. 44, п. п. 139.1.9, п. 139.1. ст. 139, п. 138.2. ст.138, п. 140.2 ст. 140 ПК України, що призвело до заниження податку на прибуток на загальну суму 179249 грн. за 2012 рік; п. п. 195.1.1, п. п. 195.1.3(б), п. 195.1, ст. 195, ст. 198, п. 201.10, ст. 201 ПК України, що призвело до заниження податку на додану вартість на загальну суму 78435 грн. за серпень, грудень 2012 року, зменшення від`ємного значення ПДВ (рядок 24 Декларації з ПДВ) за грудень 2012 року на суму 174126 грн.: зменшення суми ПДВ, що підлягало бюджетному відшкодуванню за червень 2012 року на суму 707 грн.

На підставі виявлених порушень, Ізмаїльською ОДПІ Головного управління Міндоходів в Одеській області винесене податкове повідомлення-рішення від 17.12.2013 року №000095/2200 яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на суму 117653 грн., з яких 78435 грн. основного платежу та 39218 штрафних санкцій; податкове повідомлення-рішення від 17.12.2013 року №000094/2200 яким позивачу зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 212104 грн.; податкове повідомлення-рішення від 17.12.2013 року №000093/2200 яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 707 грн.; податкове повідомлення-рішення від 17.12.2013 року №000092/2200 яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток у розмірі 268874 грн., з яких 179249 грн. основного платежу та 89625 грн. за штрафними санкціями (Том І, аркуші справи 10-13).

Позивач не погодився з правомірністю зазначених податкових повідомлень-рішень та звернувся до суду з цим позовом.

Висновок суду першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги частково суд першої інстанції виходив з того, що висновки податкового органу, щодо ненадання підтвердження вивезення товарів, зазначені в акті перевірки є безпідставними, та усі вимоги діючого законодавства, щодо оформлення митних декларацій були виконанні,але позивач не довів документально виконання ФОП ОСОБА_1 консультаційних послуг, оскільки результати такої роботи, які б безперечно підтверджували виконання таких послуг до суду не надані, а ті, докази, які позивач надав в обґрунтування надання таких послуг не можливо пов`язати саме з вчиненням дій ФОП ОСОБА_1 .

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його правильним та таким, що відповідає вимогам Конституції України та Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), Податкового Кодексу України.

Джерела права й акти їх застосування.

Згідно вимог ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до абзацу «б» пункту 185.1 статті 185 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є операції платників податку з постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.

Відповідно до абзацу «б» підпункту 195.1.3 пункту 195.1 статті 195 Податкового кодексу України за нульовою ставкою оподатковуються операції з постачання послуг, що передбачають роботи з рухомим майном, попередньо ввезеним на митну територію України для виконання таких робіт та вивезеним за межі митної території України платником, що виконував такі роботи, або отримувачем-нерезидентом.

До робіт з рухомим майном належать роботи з переробки товарів, що можуть включати власне переробку (обробку) товарів - монтаж, збирання, монтування та налагодження, у результаті чого створюються інші товари, у тому числі постачання послуг з переробки давальницької сировини, а також модернізацію та ремонт товарів, що передбачає проведення комплексу операцій з частковим або повним відновленням виробничого ресурсу об`єкта (або його складових частин), визначеного нормативно-технічною документацією, у результаті виконання якого передбачається поліпшення стану такого об`єкта.

Відповідно до підпункту 14.1.134 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України операція з давальницькою сировиною - операція з переробки (обробки, збагачення чи використання) давальницької сировини (незалежно від кількості замовників і виконавців, а також етапів (операцій)) з метою одержання готової продукції за відповідну плату. До операцій з давальницькою сировиною належать операції, в яких сировина замовника на конкретному етапі її переробки становить не менш як 20 відсотків загальної вартості готової продукції.

До операцій із ввезення товарів на митну територію України в митному режимі переробки на митній території застосовується умовне повне звільнення від оподаткування за умови дотримання вимог та обмежень, встановлених главою 23 Митного кодексу України.

Відповідно до частини першої статті 147 Митного кодексу України переробка на митній території - це митний режим, відповідно до якого іноземні товари піддаються у встановленому законодавством порядку переробці без застосування до них заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, за умови подальшого реекспорту продуктів переробки.

Згідно з частиною першою статті 86 Митного кодексу України митний режим реекспорту може бути застосований до товарів, які при ввезенні на митну територію України мали статус іноземних та були поміщені у митний режим переробки на митній території та вивозяться за межі митної території України у тому самому стані, в якому вони були ввезені на митну територію України, крім природних змін їх якісних та/або кількісних характеристик за нормальних умов транспортування та зберігання, або у вигляді продуктів їх переробки.

Відповідно до п. 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Відповідно до п. 198.1, 198.3, 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до ч 1, 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Оцінка суду.

Дослідивши матеріали справи, як вірно встановлено судом першої інстанції в перевіряємий період позивач мав взаємовідносини з ТОВ "Солід", ТОВ "Авеста", ТОВ "Херсонський завод гумотехнічних виробів", ТОВ "Юніфлекс", ТОВ "Елексхім", ТОВ "Метал - Паксервіс".

Право на формування податкового кредиту та витрат виникає у підприємства в разі фактичного здійснення господарських операцій, підтвердження первинними документами здійснення таких операцій та наявності належним чином оформлених та зареєстрованих податкових накладних.

Всі документи щодо підтвердження господарських відносин з контрагентами наявні в матеріалах справи та були надані перевіряючим під час здійснення перевірки, знаходять своє відображення в бухгалтерському обліку позивача, що не заперечувалось сторонами.

Суд звертає увагу, що відповідач не зазначає про будь-які зауваження щодо оформлення первинних документів та зазначає про отриманнят товару не від ТОВ "Солід", ТОВ "Авеста", ТОВ "Херсонський завод гумотехнічних виробів", ТОВ "Юніфлекс", ТОВ "Елексхім", ТОВ "Метал - Паксервіс".

Однак, безперечних доказів, які б свідчили про нереальність господарських операцій між позивачем та його контрагентами ТОВ "Солід", ТОВ "Авеста", ТОВ "Херсонський завод гумотехнічних виробів", ТОВ "Юніфлекс", ТОВ "Елексхім", ТОВ "Метал - Паксервіс" відповідачем до суду не надано, висновки акту перевірки ґрунтуються тільки на припущеннях щодо нереальності спірних господарських операцій.

Відповідачем не надано доказів притягнення контрагентів позивача до відповідальності, порушення кримінальних проваджень щодо них, наявності вироків, судових рішень щодо фіктивності контрагентів позивача, на надано доказів здійснення операцій позивачем за відсутності економічних причин (ділової мети) та наміру одержати економічний ефект, тощо.

Як встановлено судом вказані митні декларації: №500071201/2012/000419 від 09.07.2012 року, №500071201/2012/000502 від 16.07.2012 року, №500071201/2012/000527 від 19.07.2012 року, №500071201/2012/000596 від 27.07.2012 року, №500071201/2012/000803 від 15.08.2012 року та №500071201/2012/000939 від 30.08.2012 року були оформлені відповідно до нової редакції Митного кодексу України, від 14 березня 2012 року №4495-VІ та в рядку 1 митних декларацій зазначено про режим " 11" - "реекспорт".

Саме до таких товарів відноситься товар вивезений позивачем з митної території України по даним митним деклараціям.

При цьому, відповідно до п. 30 Положення про митні декларації, затвердженого постановою КМУ від 21.05.2012 року №450, проставлення зазначених в акті перевірки відміток на митних деклараціях має здійснюватися тільки при застосуванні режиму експорту або реекспорту, згідно з пунктом 5 частини першої ст. 86 МК України.

Крім того як зазначено в листі Південної митниці від 12.12.2013 року №3.1/1.1-10/11708 товар по вказаним митним деклараціям у митному режимі реекспорту (тип митної декларації ЕК 11 АА) був вивезений за межі митної території України в перевіряємий період (Том І, аркуші справи 79-80).

Таким чином висновки податкового органу, щодо ненадання підтвердження вивезення товарів, зазначені в акті перевірки є безпідставними, та усі вимоги діючого законодавства, щодо оформлення митних декларацій були виконанні.

Судом першої інстанції також правильно було встановлено та надано висновок, щодо завищення задекларованих підприємством у рядку 06.1 Декларації "адміністративні витрати" в 2 кварталі 2012 року на суму 140000 грн., відповідно до постанови Верховного Суду від 28 серпня 2018 року.

Між позивачем та ФОП ОСОБА_1 04.01.2011 року укладений договір про надання консультаційних послуг.

Згідно п. 1.1 даного договору ФОП ОСОБА_1 , (виконавець) зобов`язується надавати ПАТ "Дунай-Пак" (замовнику) консультаційні послуги по питанням комерційної діяльності та управління у відповідності з даним договором, а замовник зобов`язується виплачувати виконавцю винагороду у розмірі та в строки, зазначені у вказаному договорі.

Надання послуг з ознайомлення з документами за позовом, оскарження рішень податкового органу до судів не вбачається які саме дії виконала ФОП ОСОБА_1. , будь-яких її підписів в складених документах не має та підтвердити виконання таких послуг документально позивач не зміг.

Позивач не довів документально виконання ФОП ОСОБА_1 консультаційних послуг, оскільки результати такої роботи, які б безперечно підтверджували виконання таких послуг до суду не надані, а ті, докази, які позивач надав в обґрунтування надання таких послуг не можливо пов`язати саме з вчиненням дій ФОП ОСОБА_1 .

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо задоволення в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №000092/2200 від 17 грудня 2013 року в частині збільшення суми грошового зобов`язання з податку на прибуток у сумі 106554 грн. та нарахування штрафної (фінансової) санкції в розмір 50% від суми донарахованого податку на прибуток у сумі 53277 грн. та в частині визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень №000093/2200, №000094/2200, №000095/2200 від 17 грудня 2013 року, а в іншій частині відмовив у задоволенні позову.

Відповідно до вимог ч.2 ст.6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).

За таких обставин колегія суддів вважає наведені висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 7, 8, 9, 10, 73, 74, 77 КАС України та не приймає доводи, наведені в апеляційних скаргах про те, що судове рішення підлягає скасуванню.

Відповідно до вимог ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів. Відповідач, який є суб`єктом владних повноважень, свою позицію суду не доказав та не обґрунтував її.

А тому апеляційний суд відхиляє доводи скаржників та вважає їх безпідставними, не обґрунтованими та такими, що суперечить чинному законодавству.

Доводи апеляційних скарг висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на суб`єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів, а також на невірному тлумаченні норм матеріального права. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в апеляційних скаргах доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Згідно ч.4 ст.243 КАС України,судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Відповідно до ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст.311,316, 322, 325 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги Приватного акціонерного товариства "Ізмаїльський завод таропакувальних виробів "Дунай-Пак", Ізмаїльської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Одеській області - залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текс судового рішення складений та підписаний 28 травня 2019 року.

Головуючий суддя Потапчук В.О.
Судді Семенюк Г.В. Димерлій О.О.