Справа № 629/6013/18
Суддя: Смірнова Н. А.
Дата ухвалення: 2019-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 629/6013/18
Номер провадження 2-а/629/6/19
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 травня 2019 року Лозівський міськрайонний суд Харківської області у складі: головуючого судді Смірнової Н.А., за участю секретаря Андрієнко С.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Лозова, Харківської області адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції про визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними, зобов`язання повернути вилучене майно та стягнення моральної шкоди, -
Представник відповідача Управління патрульної поліції в Харківській області Черепаха С.В. в наданому суду відзиву на позов вказав, що 10 жовтня 2018 року о 01-00 годині відносно ОСОБА_2 було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 130 КпАП України за відмову водія від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння. Оскільки таке правопорушення, як керування транспортним засобом у стані сп`яніння, неможливо усунути на місці виявлення адміністративного правопорушення, інспекторами патрульної поліції було прийнято рішення про доправлення транспортного засобу ВАЗ-2106, д.н. НОМЕР_1 , на спеціальний майданчик для зберігання за адресою: м. Харків, вул. Пушкінська, 107. Тому вважає, що в діях працівників патрульної поліції порушень діючого законодавства щодо евакуації транспортного засобу не було. Позовні вимоги про повернення вищевказаного автомобіля власнику вважає безпідставними, оскільки 12.10.2018 року ОСОБА_1 була видана довідка для отримання автомобіля зі спеціального майданчика. В зв`язку з тим, що доводи позивачів не свідчать про наявність порушення вимог закону з боку працівників поліції, вважає, що не має підстав для задоволення позовних вимог в частині відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Тому просить відмовити позивачам в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Позивачами була надана відповідь на відзив в якій вони зазначили, що відповідачем на підтвердження відзиву щодо позовної заяви не були надані належні та допустимі докази, а саме: не наданий протокол про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 130 КпАП України, при вилучені транспортного засобу був складений акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу в якому зазначено, що тимчасове затримання транспортного засобу було здійснено у зв`язку з відстороненням від керування, але це не є передбаченим випадком вилучення транспортного засобу. Тому вважають, що поліцейські 10.10.2018 року діяли не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому, вразили їх в громадянських правах і їх дії завдали їм моральні страждання.
Позивачі в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися своєчасно та належним чином, але надали свої заяви в яких просили провести розгляд справи за їх відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягали в повному обсязі та просили їх задовольнити. Крім цього просили провести розгляд справи у відсутності їх представника адвоката Шаповала Л.І.
Представник відповідача Управління патрульної поліції в Харківській області в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, про що свідчить зворотне поштове повідомлення про вручення судової повістки, причину неявки суду не повідомив.
Суд, дослідивши матеріалами справи та доводи учасників судового засідання, приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог виходячи з наступного.
Встановлено, що 10.10.2018 року інспектором роти №1 взводу №2 батальйону №3 УПП в Харківській області сержантом поліції Посоховим В.М. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАВ №653887 про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КпАП України.
Крім цього, інспектор роти №1 взводу №2 батальйону №3 УПП в Харківській області було прийнято рішення про тимчасове затримання і доставлення транспортного засобу на спеціальний майданчик (стоянку) про що був складений акт огляду і тимчасового затримання транспортного засобу від 10.10.2018 року.
Автомобіль було затримано та доставлено для зберігання на спеціальний майданчик (стоянку), який розташований за адресою: м. Харків, вул. Пушкінська, 107. Причиною затримання транспортного засобу вказано в зв`язку з відстороненням від керування транспортним засобом водія ОСОБА_2 в зв`язку з скоєнням адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КпАП України.
Частиною 4 статті 265-2 КпАП України передбачено, що транспортний засіб може бути тимчасово затриманий на строк до вирішення справи про адміністративне правопорушення, але не більше трьох днів з моменту такого затримання.
Так, відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 41 Конституції України проголошено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до ч. 1 ст. 265-2 КпАП України у разі наявності підстав вважати, що водієм вчинено порушення, передбачені ч. 1, 2, 3, 4, 6, 7 ст. 121, ч. 3 ст. 122 (в частині порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху), ст.ст. 122-5, 124, 126, ч. 1, 2, 3, 4 ст. 130, ст.ст. 132-1, 206-1 цього Кодексу, працівник уповноваженого підрозділу України, що забезпечує безпеку дорожнього руху, тимчасово затримує транспортний засіб шляхом блокування або доставляє його для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку, що дозволяється виключно у випадку, якщо розміщення затриманого транспортного засобу суттєво перешкоджає дорожньому руху, або транспортний засіб розміщений на місцях, призначених для зупинки, стоянки, безоплатного паркування транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю, в тому числі за допомогою спеціального автомобіля - евакуатора. Про тимчасове затримання робиться відповідний запис у протоколі про адміністративне правопорушення.
Частиною 2 статті 265-2 КпАП України передбачено, що після тимчасового затримання транспортного засобу працівник відповідного уповноваженого підрозділу Національної поліції, зобов`язаний надати особі можливість повідомити про тимчасове затримання транспортного засобу та своє місцезнаходження іншу особу за власним вибором і вжити заходів щодо повернення автомобіля до місця постійної дислокації, а також забороняє експлуатацію транспортного засобу до усунення несправностей, виявлених у процесі його огляду, або до демонтажу спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв.
Відповідно до ч. 3 ст. 265-2 КпАП України, якщо розміщення затриманого транспортного засобу суттєво не перешкоджає дорожньому руху, такий транспортний засіб не може бути доставлений для зберігання на спеціальний майданчик.
Згідно з п. 2 Порядку тимчасового затримання та зберігання транспортних засобів на спеціальних майданчиках і стоянках, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 року № 1102, тимчасове затримання транспортного засобу поліцейським проводиться у випадках, передбачених ст. 265-2 КпАП України, зокрема у разі, коли неможливо усунути причину затримання на місці виявлення адміністративного правопорушення, і передбачає примусове припинення використання такого транспортного засобу шляхом його блокування за допомогою технічних пристроїв або доставлення на спеціальний майданчик чи стоянку, якщо транспортний засіб створює значні перешкоди дорожньому руху. Тимчасове затримання транспортного засобу здійснюється також у разі виявлення транспортного засобу боржника, оголошеного в розшук відповідно до ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження». Поліцейським забороняється брати участь у здійсненні блокування або евакуації транспортних засобів у випадках, не передбачених законом.
У разі відсутності водія, транспортний засіб якого доставляється на спеціальний майданчик чи стоянку або блокується, поліцейський залишає на місці, де був автомобіль, або під його склоочисниками повідомлення про тимчасове затримання транспортного засобу та необхідність прибуття такого водія до територіального органу Національної поліції для оформлення протоколу про адміністративне правопорушення або винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення. Форма повідомлення про тимчасове затримання транспортного засобу затверджується МВС. (п. 6 даного Порядку).
Виносячи вищевказаний Акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, відповідач в такий спосіб визначений законом не діяв, доказів на підтвердження того, що позивачем дійсно було порушено Правила дорожнього руху України України та в його діях міститься склад адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена нормами ч. 2 ст. 130 КпАП України до суду не надав.
Будь-яких доказів, які б свідчили про перешкоджання автомобілем дорожнього руху, в Акті огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, відповідачем не приведено.
Крім того, в даному акті вказані свідки, пояснення яких також відповідачем не додано.
Аналізуючи вказані норми права, суд приходить до висновку, що під час огляду та тимчасового затримання транспортного засобу ВАЗ-2106, державний номер НОМЕР_1 інспектором роти №1 взводу №2 батальйону №3 УПП в Харківській області було порушено вимоги ст.ст. 19, 41 Конституції України, ст. 265-2 КпАП України та згаданого Порядку.
На момент складання акту огляду та затримання транспортного засобу від 10.10.2018 року транспортний засіб не перешкоджав дорожньому руху.
Доказів, що причину затримання не можливо було усунути на місці затримання до суду надано не було.
Відповідно до ч. 1 ст. 265-2 КпАП України, у разі наявності підстав вважати, що водієм вчинено порушення, передбачені частинами першою, другою, третьою, четвертою, шостою і сьомою статті 121, частинами третьою, четвертою і п`ятою статті 122 (в частині порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, порушення правил зупинки чи стоянки на місцях, що позначені відповідними дорожніми знаками або дорожньою розміткою, на яких дозволено зупинку чи стоянку лише транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю), статтями 122-4, 124, 126, частинами першою, другою, третьою і четвертою статті 130, статтями 132-1, 206-1 цього Кодексу, працівник уповноваженого підрозділу, що забезпечує безпеку дорожнього руху, тимчасово затримує транспортний засіб шляхом блокування або доставляє його для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку, що дозволяється виключно у випадку, якщо розміщення затриманого транспортного засобу суттєво перешкоджає дорожньому руху або транспортний засіб розміщений на місцях, призначених для зупинки, стоянки, безоплатного паркування транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю, в тому числі за допомогою спеціального автомобіля - евакуатора. Про тимчасове затримання робиться відповідний запис у протоколі про адміністративне правопорушення. Порядок тимчасового затримання та зберігання транспортних засобів на спеціальних майданчиках та стоянках визначається Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 10 вказаного Порядку передбачено транспортний засіб може бути тимчасово затриманий на строк до вирішення справи про адміністративне правопорушення, але не більш як на три дні з дати такого затримання. Строк затримання транспортного засобу обчислюється з моменту винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення, складення протоколу про адміністративне правопорушення або акта огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, а строк зберігання - з моменту доставлення транспортного засобу на спеціальний майданчик чи стоянку.
Затримання транспортного засобу є одним із заходів забезпечення провадження у справах про адміністративні правопорушення, перелік та підстави застосування яких встановлені ст. 260 КпАП України. Зокрема, відповідно до ч. 1 цієї норми права огляд речей і вилучення речей та документів, у тому числі посвідчення водія, талона про проходження державного технічного огляду, ліцензійної картки на транспортний засіб, тимчасове затримання транспортного засобу можливе лише у випадках, прямо передбачених законами України, з метою припинення адміністративних правопорушень, коли вичерпано інші заходи впливу, встановлення особи, складення протоколу про адміністративне правопорушення у разі неможливості складання його на місці вчинення правопорушення, якщо складення протоколу є обов`язковим, забезпечення своєчасного і правильного розгляду справ та виконання постанов по справах про адміністративні правопорушення.
Судом встановлено, що у матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні будь-які докази вини ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 130 КпАП України, крім постанови про адміністративне правопорушення за ч. 4 ст. 126 КпАП України та акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, що розцінюється судом як односторонність та неповнота при складанні вищевказаних документів.
Суб`єкт владних повноважень - відповідач у справі зобов`язаний подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі, незалежно від того, на чию користь вони можуть бути використані - на користь відповідача чи навіть позивача, однак відповідач надав до суду лише відзив проти позовної заяви, будь-яких інших доказів вини позивача суду надано не було.
Згідно зі ст. 251 КпАП України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідач відповідно до частини другої статті 71 КАС України не довів суду правомірності свого рішення, доказів не надав.
Отже відповідачем не надано доказів, що транспортний засіб, вилучений у позивачів, знаходився на проїзній частині і заважав руху іншим транспортним засобам.
Обираючи спосіб захисту порушеного права, слід врахувати положень статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.
При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.
Отже, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Зважаючи на природу та підстави даного спору та, оскільки спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення, - суд вважає за необхідне визнати протиправними дії суб`єкта владних повноважень щодо тимчасового затримання, фактичного вилучення, евакуацію та зберігання на штрафному майданчику транспортного засобу марки ВАЗ 2106, який належить ОСОБА_3 , та зобов`язати відповідача повернути вказаний автомобіль, як такий, що вилучений незаконно, оскільки підстав для його затримання не існує, так як справи про адміністративне правопорушення у відношенні позивачів не існує, так як і виконавчого провадження, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню в повному обсязі.
В іншому випадку застосування адміністративного стягнення до особи за відсутності будь-яких доказів її протиправної дії чи бездіяльності не відповідатиме принципу верховенства права і міститиме ознаки свавільного застосування адміністративних повноважень. Така позиція суду ґрунтується на правових висновках, які зроблені Конституційним Судом України у своєму Рішенні у справі № 23-рп/2010 від 22.12.2010р.
Таким чином, викладені вище обставини у їх системному зв`язку свідчать про наявність підстав для задоволення позовних вимог позивачів в частині визнання дій суб`єкта владних повноважень з вилучення автомобіля протиправними.
Позовні вимоги в частині визнання дій суб`єкта владних повноважень з вилучення водійського посвідчення протиправними та зобов`язання повернути водійське посвідчення НОМЕР_2 власнику ОСОБА_2 суд вважає такими, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.
10 жовтня 2018 року на вимогу інспектора роти №1 взводу №2 батальйону №3 УПП в Харківській області сержантом поліції ОСОБА_6 В.М. позивач у справі ОСОБА_2 надав водійське посвідчення серії НОМЕР_2 , яке в подальшому було інспектором вилучено винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАВ №653887 про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КпАП України в зв`язку з тим, що ОСОБА_2 , який позбавлений права керування транспортними засобами, керував транспортним засобом. Дана постанова позивачем ОСОБА_2 не оскаржена.
У відповідності до ч. 2 Розділу ІІІ постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою і шостою статті 121, статтями121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КпАП України, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.
Тобто, відповідачем, було правомірно вилучене водійське посвідчення ОСОБА_2 серії НОМЕР_2 на підставі постанови Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 18.05.2018 року та правомірно накладено стягнення за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 126 КпАП України.
Щодо відшкодування матеріальної шкоди слід зазначити наступне.
Стаття 56 Конституції України передбачає, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Згідно ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим права фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно з ч. 1 ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями або бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.
Щодо відшкодування моральної шкоди слід зазначити наступне.
Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Разом з тим, судам слід надати оцінку тому, чим саме підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, у чому саме полягає вина заподіювача та інші обставини, що мають значення для вирішення спору в цій частині.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Так, частиною 5 ст. 21 КАС України передбачено, що вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.
Таким чином, при встановлені дійсного спричинення шкоди позивачу стягнення повинно проводитись не з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України, а з рахунків винних органів, як розпорядників (одержувачів) бюджетних коштів, рахунки яких відкриті в територіальному органі Державної казначейської служби України (тобто, безспірне списання коштів з рахунків, на яких обліковуються кошти бюджетних установ).
Отже, окремі юридичні особи, в тому числі, Управління патрульної поліції в Харківській області, самостійно несуть відповідальність за своїми зобов`язаннями, є розпорядниками бюджетних коштів нижчого рівня та шкода, у разі дійсного її заподіяння, повинна відшкодовуватись з рахунків таких органів, тобто за рахунок бюджетів, передбачених для вказаних органів, а останні зобов`язані вжити всіх заходів щодо забезпечення відповідних асигнувань.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, суд стягує за рахунок бюджетний асигнувань Управління патрульної поліції у Харківській області на користь держави витрати по оплаті судового збору в розмірі 1536,80 грн.
Керуючись статтями 19, 55 Конституції України, Законом України «Про Національну поліцію», Порядком тимчасового затримання та зберігання транспортних засобів на спеціальних майданчиках і стоянках, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 року № 1102, статтями 251, 265-2, 268, 278, 283, 284 КпАП України, статтями 2, 5, 7, 9, 72, 77, 90, 139, 229, 241-246, 250, 251, 255, 286 КАС України, суд, -
Адміністративний позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задовольнити частково.
Визнати дії інспектора роти №1 взводу №2 батальйону №3 УПП ДПП в Харківській області сержанта поліції Посохова Віталія Миколайовича щодо тимчасового затримання транспортного засобу від 10.10.2018 року, його фактичне вилучення, евакуацію та зберігання на штрафному майданчику автомобіля марки ВАЗ 2106, державний номер НОМЕР_1 - неправомірними.
Зобов`язати Управління патрульної поліції у Харківській області Департаменту патрульної поліції повернути користувачу ОСОБА_1 автомобіль марки «ВАЗ 2106, державний номер НОМЕР_1 , який був незаконно вилучений.
Стягнути з Управління патрульної поліції у Харківській області Департаменту патрульної поліції, на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 1 000 (одна тисяча) гривень 00 коп.
Стягнути за рахунок бюджетний асигнувань Управління патрульної поліції у Харківській області Департаменту патрульної поліції, на користь держави витрати по оплаті судового збору в розмірі 1536 (одна тисяча п`ятсот тридцять шість) гривень 80 коп.
В задоволенні інших позовних вимог - відмовити.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII «Перехідні положення» КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомукаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець м. Харків, громадянин України, місце реєстрації: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , паспорт серії НОМЕР_4 , виданий Лозівським РВ ГУДМС України в Харківській області 03.08.2013 року.

Позивач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженець м. Лозова, Харківської області, громадянин України, місце реєстрації: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_5 , паспорт серії НОМЕР_6 , виданий Лозівським МРВ УМВС України в Харківській області 03.12.2003 року.

Представник позивачів адвокат ОСОБА_7 , свідоцтво № НОМЕР_7 , мешкає: АДРЕСА_3 .

Відповідач Управління патрульної поліції в Харківській області Департамент патрульної поліції, адреса: м. Харків, вул. Шевченка, 315-А.

Суддя Н.А. Смірнова