Справа № 820/8546/13-а
Суддя: Юрченко В.П.
Дата ухвалення: 2019-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

30 травня 2019 року

Київ

справа №820/8546/13-а

адміністративне провадження №К/9901/4432/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача - Юрченко В.П., суддів - Васильєвої І.А., Пасічник С.С., розглянувши у попередньому судовому засіданні
касаційну скаргуХарківської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Харківській області
на постановуХарківського окружного адміністративного суду від 05.12.2013 (суддя: Шевченко О.В.)
та ухвалуХарківського апеляційного адміністративного суду від 19.02.2014 (колегія суддів у складі: Мінаєва О.М., Макаренко Я.М., Старостін В.В. )
у справі №820/8546/13-а
за позовомФізичної особи-підприємця ОСОБА_1
доХарківської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Харківській області
проскасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Харківської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Харківській області, в якому просив суд скасувати податкові повідомлення-рішення від 07.05.2013 № про визначення суми грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у загальному розмірі 324287,09 грн. (у т.ч. за основним платежем - 259429,67 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 64857,42 грн.) та № про визначення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість у загальному розмірі 1282368,00 грн. (у т.ч. за основним платежем - 854912,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 427456,00 грн.), винесені Харківською об`єднаною державною податковою інспекцією Харківської області Державної податкової служби.

Позовні вимоги мотивовані тим, що висновки акта перевірки, на підставі яких були прийнято оскаржувані податкові повідомлення-рішення, документально не підтверджені та нормативно не обґрунтовані. Пояснив, що дані податкового обліку сформовані ним у відповідності до вимог податкового законодавства на підставі належним чином складених первинних документів. Вважає протиправним визначення податкових зобов`язань виключно на основі припущень про можливі порушення. Наполягає на тому, що контролюючим органом розрахунки податкових зобов`язань були здійснені без достеменного встановлення фактів, з якими закон пов`язує виникнення певних правових наслідків у податковому обліку, а тому визначення оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями розміру податкових зобов`язань порушує його права та охоронювані інтереси.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 05.12.2013, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 19.02.2014, адміністративний позов задоволено повністю.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив з необґрунтованості та недоведеності висновків відповідача про порушення позивачем вимог податкового законодавства

Не погоджуючись з судовими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, відповідач подав касаційну скаргу, в якій просить їх скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову, оскільки вважає, що судові рішення були ухвалені з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вказує, що позивач за 2012 рік неправильно визначив розмір доходів та витрат, що призвело до заниження оподатковуваного доходу, а також суму податкових зобов`язань та податкового кредиту, що призвело до заниження податку на додану вартість. В підтвердження фактів порушень ФОП ОСОБА_1 . вимог податкового законодавства та розмірів податкових зобов`язань, визначених оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями, послалась на пояснення бухгалтера позивача ОСОБА_2. та додані до них документи, які надавались при проведенні перевірки.

Відзив або заперечення на касаційну скаргу не надходили, що не перешкоджає її розгляду по суті.

Переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про обґрунтованість позовних вимог та дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в установленому порядку зареєстрований в якості суб`єкта господарювання, як платник податків з 01.11.2005 та як платник податку на додану вартість з 28.11.2005 перебуває на обліку в Харківській ОДПІ, з 01.01.2012 по 31.12.2012 знаходився на загальній системі оподаткування, здійснюючи господарську діяльність в сфері оптової торгівлі.

Харківською ОДПІ проведена документальна планова виїзна перевірка ФОП ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2012р. по 31.12.2012р. При організації та проведенні перевірки вимоги законодавства відповідачем були дотримані, до перевірки позивач допустив та надав наявні документи, пов`язані з обчисленням та сплатою податків.

За результатами проведеної щодо позивача документальної планової виїзної перевірки складено акт від 19.04.2013 № 821/17-, у висновках якого зазначено, зокрема, про неведення позивачем книги обліку доходів та витрат, заниження чистого оподатковуваного доходу на суму 259429,67 грн. внаслідок порушення п. 177.2 та п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України, заниження суми податкових зобов`язань та завищення суми податкового кредиту з податку на додану вартість внаслідок порушення п. 187.1 ст. 187, п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість на загальну суму 854912,00 грн.

На підставі висновків названого акта перевірки та згідно з п. 54.3 ст. 54 Податкового кодексу України Харківською ОДПІ 07.05.2013 винесено податкові повідомлення-рішення № про визначення суми грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у загальному розмірі 324287,09 грн., з яких 259429,67 грн. - за основним платежем та 64857,42 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями відповідно до п. 123.1 ст. 121 Податкового кодексу України, № про визначення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість у загальному розмірі 1282368,00 грн., з яких 854912,00 грн. - за основним платежем та 427456,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями відповідно до п. 123.1 ст. 121 Податкового кодексу України.

Внаслідок оскарження прийнятих відповідачем спірних рішень в адміністративному порядку, їх залишено без змін.

Судами попередніх інстанцій також встановлено, що висновки відповідача про завищення валового доходу за 2012 рік на 456212,59 грн. та завищення витрат на 1995141,16 грн. ґрунтуються на наданих в ході перевірки поясненнях найманої особи ФО-П ОСОБА_1 . - бухгалтера ОСОБА_2. щодо залишків товарно-матеріальних цінностей та щодо заборгованості на початок та на кінець перевіреного періоду, що з позиції Харківської ОДПІ дало підстави стверджувати про включення до складу витрат сум, які не сплачені на користь постачальників, та сум за товар, який не реалізовано (не використано в господарській діяльності).

Відповідач, ані в акті перевірки від 19.04.2013 № 821/17- не зазначив, ані в ході судового розгляду не надав пояснень про те, за якими операціями позивач зайво відніс суми до валового доходу, що призвело до його завищення в 2012 році на 456212,59 грн.. Наявні в акті перевірки відомості про невключення до складу валового доходу суми в розмірі 765024,00 грн. за експортним контрактом № 1/09 від 17.09.2012р. з PHU «NORD» не можуть вважатись такими, що вказують на завищення валового доходу, оскільки є свідченням його заниження, а не завищення.

Згідно із пунктом 177.2 статті 177 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування фізичних осіб - підприємців є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Відповідно до пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України до переліку витрат фізичних осіб - підприємців, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

За приписами пункту 138.1 статті 138 розділу III Податкового кодексу України витрати, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, складаються з витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті; інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу, крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Згідно пункту 138.4 статті 138 Податкового кодексу України витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

За правилами податкового обліку доходи від продажу товарів у платника податку виникають за датою переходу покупцеві права власності, а при наданні послуг чи виконанні робіт - за датою підписання акта або іншого документа, оформленого відповідно до вимог чинного законодавства, який підтверджує виконання робіт або надання послуг (п. 137.1 ст.137 Податкового кодексу України).

З огляду на зміст викладених норм, суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку, що при розрахунку об`єкта оподаткування платник податку має право врахувати витрати, включені до собівартості реалізованих товарів (робіт, послуг) не раніше визнання доходів від реалізації таких товарів (робіт, послуг), які, в свою чергу, є базою оподаткування єдиним внеском.

Проведення господарських операцій суб`єкта господарювання, за змістом статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підтверджується первинними документами, на підставі яких ведеться бухгалтерський облік. Згідно частини 2 статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» на даних бухгалтерського обліку базується фінансова, податкова, статистична та інша звітність.

Таким чином первинні документи по відображенню господарчих операцій є основою для податкового обліку.

Як встановлено судами та підтверджується матеріалами справи, фактично інвентаризація залишків товарно-матеріальних цінностей при перевірці не здійснювалась. Контролюючий орган, приймаючи оскаржувані податкові повідомлення-рішення, виходив лише із аналізу пояснень бухгалтера ОСОБА_2 від 09.04.2013 з додатками № 1 «Залишки товарів станом на 31.12.2011» та № 2 «Залишки товарів станом на 31.12.2012», а також пояснень особи, прізвище якої не зазначено, від 12.04.2013 з додатками № 4 «Заборгованість по ФО-П ОСОБА_1 станом на 31.12.2012» та № 5 «Заборгованість по ФО-П ОСОБА_1 станом на 01.01.2012».

Вказане свідчить про те, що в основу спірних рішень покладені висновки контролюючого органу, які спираються на припущення, проте аж ніяк не на задокументовані належним чином відомості.

Отже, судами при прийнятті рішення обґрунтовано враховано, що в акті перевірки відсутні посилання на первинні бухгалтерські документи і документи податкової, бухгалтерської звітності.

Судами досліджені всі первинні документи, такі як угоди позивача з контрагентами, а також складені в зв`язку з ними документи - додатки до договорів, рахунки, акти про надання послуг, акти здачі-прийняття послуг, акти приймання-передачі рекламних матеріалів, заявки, податкові та видаткові накладні, а також банківські виписки, в підтвердження здійсненої оплати по взаємовідносинам, внаслідок чого було встановлено їх відповідність вимогам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Враховуючи вищенаведене, суд касаційної інстанції погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, не спростованими доводами касаційної скарги, про наявність законних підстав для задоволення позову.

Суд касаційної інстанції визнає, що суди попередніх інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального та процесуального права при вирішенні даної справи та вважає, що суди повно встановили обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, та надали їм правову оцінку на підставі норм закону, що підлягали застосуванню до даних правовідносин.

Відповідно до частини третьої статті 343 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

На підставі викладеного, керуючись статтями 341, 343, 349, 350 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Харківської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Харківській області залишити без задоволення, а постанову Харківського окружного адміністративного суду від 05.12.2013 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 19.02.2014 - без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

........................

........................

...........................

В.П.Юрченко
І.А.Васильєва
С.С.Пасічник
Судді Верховного Суду