Справа № 280/2476/19
Суддя: Семененко Марина Олександрівна
Дата ухвалення: 2019-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

З ПИТАНЬ ЗАБЕЗПЕЧЕННЯ АДМІНІСТРАТИВНОГО ПОЗОВУ

27 травня 2019 рокуСправа № 280/2476/19 м.Запоріжжя

Суддя Запорізького окружного адміністративного суду Семененко М.О., розглянувши заяву про забезпечення позову, подану адвокатом Чмут ОСОБА_1 , в адміністративній справі за позовом

громадянина ОСОБА_2 ОСОБА_3 (Італія, АДРЕСА_1 ,), поданного представником адвокатом Чмут Сергієм Володимировичем,

до Хортицького відділу державної виконавчої служби м.Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області (69076, м.Запоріжжя, вул.Василя Сергієнка, 48а; )

про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов громадянина ОСОБА_4 (далі позивач, заявник), поданий представником адвокатом Чмут Сергієм Володимировичем, до Хортицького відділу державної виконавчої служби м.Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області (далі - відповідач) в якому позивач просить суд:

1) визнати протиправними дії державного виконавця відповідача щодо визначення вартості майна - квартири АДРЕСА_2 , яка належить на праві власності позивачу, у розмірі 414815,00 грн. у ході здійснення виконавчого провадження №55736147 з примусового виконання виконавчого листа №808/2542/16 від 17.01.2017, виданого Запорізьким окружним адміністративним судом, про стягнення з позивача на користь держави податкового боргу з орендної плати з фізичних осіб у розмірі 541176,03 грн.;

2) зобов`язати державного виконавця відповідача утриматися від передачі квартири АДРЕСА_2 на реалізацію за вказаною оцінкою.

Разом з позовною заявою адвокатом подано заяву про забезпечення позову, в якій він просить суд забезпечити позов шляхом зупинення стягнення з позивача на підставі виконавчого листа №808/2542/16 від 17.01.2017 року, виданого Запорізьким окружним адміністративним судом, про стягнення з позивача на користь держави податкового боргу з орендної плати з фізичних осіб у розмірі 541176,03 грн., який перебуває на примусовому виконанні у відповідача.

Обґрунтовуючи заяву про забезпечення позову, заявник посилається на ч.5 ст.57 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої виконавець повідомляє про результати визначення вартості чи оцінки майна сторонам не пізніше наступного робочого дня після дня визначення вартості чи отримання звіту про оцінку. У разі якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки майна, вони мають право оскаржити їх у судовому порядку в 10-денний строк з дня отримання відповідного повідомлення. Сторона вважається ознайомленою з результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна, якщо їй надіслано повідомлення про результати визначення вартості чи оцінки майна за адресою, зазначеною у виконавчому документі, або за місцем фактичного проживання чи перебування такої сторони, достовірно встановленим виконавцем. Оскарження в судовому порядку результатів визначення вартості чи оцінки майна не зупиняє передачі майна на реалізацію, крім випадків зупинення передачі майна на реалізацію судом. Заявник вважає, що якщо за час розгляду його адміністративного позову належну йому квартиру буде передано державним виконавцем на реалізацію і її буде реалізовано за визначеною державним виконавцем, або навіть нижчою, ціною, відновлення його майнових прав, за захистом яких він звертається до суду, буде неможливим. На думку заявника, невжиття заходу забезпечення позову унеможливить виконання рішення суду у цій справі та поновлення його порушених прав, за захистом яких він звертається до суду.

Відповідно до ч.1 та 2 ст.150 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС України) суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Згідно ч.1 та 2 ст.151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку. Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Статтею 154 КАС України передбачено, що заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи. Суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, яка подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову. Залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що заходи забезпечення позову можуть вживатися виключно у випадках, коли невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно Рекомендації № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Ради Європи 13.09.1989 року, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.

Тобто, інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

При цьому заходи забезпечення можуть бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з заявленими позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. При цьому судом має бути досягнутий баланс між правом позивача на захист свого порушеного права та правом відповідача заперечувати проти адресованих йому вимог у будь-який дозволений законом спосіб.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 826/8556/17, постанові Верховного Суду від 25.04.2019 у справі № 826/10936/18.

Суд також зазначає, що забезпечення адміністративного позову є крайнім заходом, вжиття якого можливе виключно за наявності підстав вважати, що рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень є очевидно протиправними.

Водночас, будь-яке забезпечення позову в адміністративній справі є наданням тимчасового захисту до вирішення справи по суті, який застосовується у виключних випадках за наявністю об`єктивних обставин, які дозволяють зробити обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів потягне за собою більшу шкоду, ніж їх застосування.

Враховуючи стислі строки розгляду заяви про забезпечення позову, суд позбавлений можливості витребуванні додаткових доказів в порядку ст.ст.72-80 КАС України на підтвердження обставин, наведених обґрунтування необхідності вжиття заходів забезпечення позову, у зв`язку з чим, обов`язок доказування наявності підставі для забезпечення позову покладається на заявника.

З матеріалів справи вбачається, що постановою від 29.03.2019 державного виконавця Хортицького відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Литвиненко А.Д. накладено арешт на квартиру, що належить заявникові на праві власності. Листом щодо результатів оцінки арештованого майна від 03.05.2019 №23682/3 відповідач повідомив заявника про отримання звіту про оцінку майна від експерта оцінювача, яким була визначена вартість арештованого майна (квартири) позивача. Крім того, відповідач зазначив, що за вказаною оцінкою майно буде передано на реалізацію у встановленому чинним законодавством порядку.

У своїй заяві про забезпечення позову заявник зазначає, що якщо за час розгляду його адміністративного позову позивача квартиру буде реалізовано за визначеною державним виконавцем або навіть нижчою ціною то відновлення його майнових прав, за захистом яких він звертається до суду, стане неможливим без вжиття заходів забезпечення позову.

Однак, будь-яких доказів того, що державним виконавцем здійснюються дії щодо реалізації зазначеного майна до заяви не надано.

Необхідно зазначити, що Порядок реалізації арештованого майна визначено наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 №2831/5 «Про затвердження Порядку реалізації арештованого майна» (далі - Порядок).

Відповідно до п.2 розділу 1 «Загальні положення» Порядку реалізація майна здійснюється шляхом проведення електронних торгів або торгів за фіксованою ціною.

Реалізація майна здійснюється після визначення його вартості (оцінки) відповідно до статті 57 Закону України «Про виконавче провадження». Датою передачі майна на реалізацію вважається дата внесення в Систему інформаційного повідомлення про електронні торги (торги за фіксованою ціною) (п.1 розділу 2 «Передача майна на реалізацію»).

Організатор здійснює внесення до Системи інформації про арештоване майно (формування лота) за заявкою відділу державної виконавчої служби або приватного виконавця (п.2 розділу 2 «Передача майна на реалізацію»).

Аналіз вищезазначених норм, дає підстави вважати, що реалізація майна здійснюється шляхом проведення Організатором електронних торгів або торгів за фіксованою ціною. Організатор здійснює внесення до Системи інформації про арештоване майно (формування лота) та його реалізацію за заявкою відділу державної виконавчої служби або приватного виконавця.

Як вбачається з матеріалів справи, представником позивача не надано жодних доказів на підтвердження внесення відомостей до Системи інформації про арештоване майно (формування лота) та здійснення його реалізації за заявкою приватного виконавця.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що в заяві не наведено достатньо обґрунтованих доводів та не надано доказів, які б вказували на очевидну небезпеку заподіянню шкоди правам та інтересам позивача, а отже не доведено наявність підстав для вжиття судом заходів забезпечення позову, відповідно до ст.150 КАС України.

Крім того, заявлений спосіб забезпечення позову шляхом зупинення стягнення з позивача на підставі виконавчого листа №808/2542/16 від 17.01.2017 року є неспівмірним з заявленими позовними вимогами, оскільки в межах виконавчого провадження виконавцем вчиняються й інші виконавчі дії, а не тільки передача арештованого майна на реалізацію.

Частиною 1 статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

На час розгляду заяви про забезпечення позову, спірні правовідносини судом не вирішені, будь-яких доказів на підтвердження того, що невжиття заявлених заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся, або щодо очевидної протиправності оскаржуваних дій, суду не надано.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 150, 151, 154, 241, 243, 248 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви громадянина ОСОБА_4 про забезпечення позову, поданої представником адвокатом Чмут Сергієм Володимировичем, - відмовити.

Копію ухвали направити заявнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга може бути подана до Третього апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд.

Повне судове рішення складено 27.05.2019

Суддя М.О. Семененко