Справа № 320/5687/18
Суддя: Щавінський В.Р.
Дата ухвалення: 2019-05-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 травня 2019 року № 320/5687/18

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Щавінського В.Р., при секретарі судового засідання Мілієнко О.М., за участю: позивача - ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Борівської селищної ради Фастівського району Київської області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Борівської селищної ради Фастівського району та просить суд:

- визнати бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а саме Борівської селищної ради Фастівського району Київської області в частині не виконання розрахунку при звільненні, не надання копії розпорядження про звільнення та не видачі трудової книжки звільненому працівнику ОСОБА_1 протиправною та зобов`язати Борівську селищну раду виконати вимоги ст. 116 Кодексу законів про працю України;

- зобов`язати Борівську селищну раду Фастівського району Київської області виплатити середній заробіток за увесь час вимушеної затримки по день фактичного розрахунку звільненому працівнику ОСОБА_1

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 26.10.2018 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем не було проведено розрахунку при звільненні, не було видано трудову книжку та не надано копію розпорядження про його звільнення.

Вказує, що його відсторонено від посади шляхом не допуску на його робоче місце.

Зазначає, що перебуваючи на посаді секретаря Борівської селищної ради Фастівського району Київської області, він не мав змоги здійснювати подальшу трудову діяльність для свого матеріального забезпечення з 08.06.2018, однак фактично його було звільнено 20.07.2018.

Відповідач позов не визнав, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечував щодо задоволення позову, та вказав, що вимоги позивача щодо предмету спору безпідставні та не обґрунтовані, тому просив відмовити у задоволенні позову про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії до Борівської селищної ради Фастівського району Київської області у повному обсязі.

Зазначає, що на час призначення позивача на посаду секретаря Борівської селищної ради обов`язок щодо подання (прийняття) трудової книжки, внесення запису про призначення на посаду до неї та запису до книги обліку руху трудових книжок про її прийняття покладалося саме на позивача.

Вказує, що було встановлено факт відсутності трудової книжкиу приміщенні Борівської селищної ради позивача при звільненні його з займаної посади, це підтверджується відсутністю запису в книзі обліку руху трудових книжок та актом про відсутність трудової книжки ОСОБА_1 в сейфі.

У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі. Просили суд позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечив з мотивів, викладених у відзиві. Просив суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Допитаний судом в якості свідка ОСОБА_2 повідомив суду, що на час звільнення позивача з посади секретаря Борівської селищної ради він працював заступником Голови Борівської селищної ради. Вказав, що 07.06.2018 в присутності В.о. Голови Борівської селищної ради ОСОБА_1 він писав заяву про звільнення з посади заступника Голови Борівської селищної ради. Повідомив, що бачив трудову книжку ОСОБА_1 коли ОСОБА_1 склав Розпорядження про його звільнення, відкрив сейф та достав з нього трудові книжки робітників Борівської селищної ради.

Заслухавши пояснення позивача та представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1, працював на посаді секретаря Борівської селищної ради з 24.07.2017 на підставі рішення №2 ХХ сесії Борівської селищної ради.

14.06.2018 позивачем подано заяву до Борівської селищної ради в якій він просить припинити його повноваження секретаря Борівської селищної ради достроково, за згодою сторін.

20 липня 2018 року на засіданні сесії Борівської селищної ради, було прийнято Рішення № 2 від 20 липня 2018 року «Про звільнення з посади ОСОБА_1 » на підставі заяви позивача про припинення ним повноважень секретаря Борівської селищної ради.

Враховуючи Протокол XXXV позачергової сесії VII скликання Борівської селищної ради від 20 липня 2018 року, Рішення №2 «Про погодження заяви та припинення повноважень секретаря Борівської селищної ради ОСОБА_1 » від 20 липня 2018 року та заяви ОСОБА_1 про припинення ним повноважень секретаря Борівської селищної ради від 14.06.2018 року вх. №02-17/248, виконуючим обов`язки Борівського селищного голови Босим Д.А. було видано Розпорядження № 43 «Про звільнення з посади ОСОБА_1 » від 21 липня 2018 року та передано дане Розпорядження до бухгалтерії Борівської селищної ради.

Позивач стверджує, що документів про звільнення він не отримав, розрахунок при звільненні з ним не проведений, трудова книжка не видана, заробітну плату не отримує з 08.06.2018.

01.08.2018 за вх. №02-17/382 позивачем подана заява до Борівської селищної ради про негайне виконання вимог ст. 116 КЗпП України, а саме сплату всіх сум виплат при звільненні, видачу належним чином оформленої трудової книжки, видачу розпорядження про звільнення.

Однак відповіді на дане звернення до Борівської селищної ради позивач не отримав.

Вважаючи протиправну бездіяльність Борівської селищної ради щодо не проведення розрахунку при звільненні, не видачі трудової книжки та відповідного розпорядження про звільнення, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам варто зазначити наступне.

Вирішуючи спір щодо стягнення на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 08.06.2018 по 10.05.2019 суд виходить з такого.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (частина перша статті 117 КЗпП України).

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в статті 117 КЗпП України відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який ухвалює рішення по суті спору. Установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення або в разі його відсутності в цей день - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі не проведення його до розгляду справи - по день ухвалення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не позбавляє його відповідальності.

У разі не проведення розрахунку у зв`язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу.

При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку працівник мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Отже, право суду зменшити розмір середнього заробітку, що підлягає до виплати працівникові за час затримки виплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, залежить від таких чинників: наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум за трудовим договором на день звільнення; виникнення спору між роботодавцем та працівником після того, коли належні до виплати працівникові суми за трудовим договором у зв`язку з його звільненням повинні бути сплачені роботодавцем; прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу.

Разом із тим, при розгляді справи суд бере до уваги і такі обставини, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд України, що знайшло своє відображення у Постанові від 27.04.2016 №6-113цс16.

Судом встановлено, що відповідно до виписки по картковому рахунку про рух коштів ОСОБА_1 , на який він отримував заробітну плату як секретар Борівської селищної ради Фастівського району Київської області, з ОСОБА_1 . проведено частковий розрахунок по заробітній платі за другу половину червня 2018 року та в листопаді 2018 року нарахована виплата за невикористану відпустку.

Будь-які інші виплати з ОСОБА_1 з приводу його звільнення з посади Борівською селищною радою не проводились.

Відповідно до Розпорядження №43 від 21.07.2018 В.о. селищного голови Борівської селищної ради Босого Д.А . днем звільнення ОСОБА_1 є 20.07.2018, а тому з ним повинні були розрахуватись негайно включно по дану дату.

Також відповідно з Розпорядженням №43 від 21.07.2018 В.о. селищного голови Борівської селищної ради Босого Д.А. позивач ознайомлений належним чином не був, про його існування йому не було відомо.

01.08.2018 року за вх. 02-17/382 позивачем подана заява до Борівської селищної ради про негайне виконання вимог ст. 116 КЗпП України, а саме сплату всіх сум виплат при звільненні, видачу належним чином оформленої трудової книжки, видачу розпорядження про звільнення.

Однак відповіді на дане звернення до Борівської селищної ради позивач не отримав.

Позивачу ОСОБА_1 стало відомо про винесення Розпорядження №43 від 21.07.2018 В.о. селищного голови Борівської селищної ради Босого Д.А. та про факт відсутності його трудової книжки лише 17.01.2019 при подачі представником Борівської селищної ради Босим Д.А. під час судового засідання письмових пояснень в порядку ст. 44 КАС України із долученням в додатках вище вказаного розпорядження та акту про відсутність трудової книжки від 21.07.2018.

Тобто по 17.01.2019 ОСОБА_1 вважав, що він відповідно до Рішення №3 від 24.07.2017 Борівської селищної ради Фастівського району Київської області перебуває на посаді секретаря Борівської селищної ради.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» депутат місцевої ради, обраний секретарем сільської, селищної, міської ради, головою, заступником голови районної, обласної, районної у місті ради, працює у відповідній раді на постійній основі і не може суміщати свою службову діяльність з іншою роботою, у тому числі на громадських засадах (за винятком викладацької, наукової та творчої у позаробочий час), займатися підприємницькою діяльністю, одержувати від цього прибуток, якщо інше не передбачено законом.

Таким чином ОСОБА_1 , в зв`язку з вище викладеним, перебуваючи на посаді секретаря Борівської селищної ради Фастівського району Київської області, не мав змогу здійснювати подальшу трудову діяльність для свого матеріального забезпечення з 08.06.2018 по день свого фактичного звільнення 20.06.2018.

Установивши під час розгляду справи про стягнення середнього заробітку у звязку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, суд на підставі статті 117 Кодексу законів про працю України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100 затверджений Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок).

Відповідно до вимог п. 2 Порядку середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

За приписами абз. 3 п. 3 Порядку усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Як вбачається з п. 6 постанови пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" від 24 грудня 1999 р. № 13, задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Відповідно до вимог п. 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються з середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Як вбачається з довідки Борівської селищної ради про доходи ОСОБА_1 від 12.03.2019, розмір середньоденного грошового забезпечення позивача складав - 573,13 грн.

Судом встановлено, що середньомісячна кількість робочих днів у період з 08.06.2018 по 10.05.2019 складає 230 днів. З яких 29 робочих днів в період з 08.06.2018 по 20.07.2018, та 201 робочий день в період з 21.07.2018 по 10.05.2019.

Таким чином відповідно до ст. 116 Кодексу законів про працю України стягнення невиплаченої заробітної плати за період з 08.06.2018 по 20.07.2018 підлягає за 29 робочих дні у розмірі 16620,77 грн., а також відповідно до ст. 117 Кодексу законів про працю України сума середнього заробітку у звязку із затримкою розрахунку при звільненні за період з 21.07.2018 по 10.05.2019 підлягає за 201 робочий день та складає 115199,13 грн.

Виходячи з вище викладеного, вимоги позивача про стягнення на його користь середнього грошового забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Поряд з цим, суд не знаходить підстав для задоволення решти вимог позивача про визнання протиправнимою бездіяльності відповідача щодо не виконання розрахунку при звільненні, не надання копії розпорядження про звільнення та не видачі трудової книжки позивачу з огляду на таке .

Відповідно до ст. 116 Кодексу законів про працю України роботодавець зобов`язаний в день звільнення провести повний розрахунок з працівником та видати йому трудову книжку.

Згідно вказаної норми відповідач не зобов`язаний був видавати Розпорядження №43 від 21.07.2018 позивачу в день звільнення. Тому вимога позивача щодо визнання протиправною бездіяльності в частині не надання копії розпорядження про звільнення задоволенню не підлягає.

Також слід зазначити, що судом встановлено, що відповідно до Розпорядження №43 від 21 липня 2018 року секретар Борівської селищної ради Босой Д.А. повинен був внести відмітку про звільнення ОСОБА_1 до трудової книжки, але 21 липня 2018 року встановлено факт відсутності трудової книжки ОСОБА_1 в сейфі, який знаходиться в кабінеті секретаря Борівської селищної ради, про що складено Акт про відсутність трудової книжки ОСОБА_1 в сейфі та відсутність записів в книзі обліку руху трудових книжок від 21.07.2018.

Також суду зазначає, що на час призначення позивача на посаду секретаря Борівської селищної ради обов`язок щодо подання (прийняття) трудової книжки, внесення запису про призначення на посаду до неї та запису до книги обліку руху трудових книжок про її прийняття покладалося саме на позивача.

Пояснення свідка ОСОБА_2 щодо наявності трудової кижки позивача у сейфі Борівської селищної ради суд до уваги не приймає.

Оскільки свідок не вказав ідентифікаційні ознаки трудової книжки позивача яку він нібито бачив у сейфі Борівської селищної ради.

Відповідно до ст. 75 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Тому вимога позивача щодо визнання протиправною бездіяльності в частині не видачі позивачу трудової книжки при звільненні задоволенню не підлягає.

У даному випадку єдиним належним і достатнім способом захисту порушених прав особи, з якою своєчасно не проведений розрахунок, є безпосереднє стягнення середнього грошового забезпечення на його користь з роботодавця.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Борівської селищної ради Фастівського району Київської області на користь ОСОБА_1 невиплачену заробітну плату та середній заробіток за період затримки розрахунку у розмірі 131819 (сто тридцять одна тисяча вісімсот дев`ятнадцять) грн. 90 коп.

3. У решті позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Щавінський В.Р.

Дата виготовлення і підписання повного тексту рішення - 17 травня 2019 р.