Справа № 620/4113/18
Суддя: Федотов Ігор В'ячеславович
Дата ухвалення: 2019-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/4113/18 Суддя (судді) першої інстанції: Клопот С.Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Федотова І.В.,

суддів: Ганечко О.М. та Сорочка Є.О.,

за участю секретаря Лисенко І.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління Держпраці у Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 24 січня 2019 року у справі за адміністративним позовом Борзнянського районного дочірнього агролісогосподарського спеціалізованого підприємства "Борзнарайагролісгосп" до Управління Держпраці у Чернігівській області про визнання протиправною та скасування постанови, -

ВСТАНОВИЛА:

Борзнянське районне дочірнє агролісогосподарське спеціалізоване підприємство "Борзнарайагролісгосп" (далі - позивач) звернулось до суду з адміністративним позовом до Управління Держпраці у Чернігівській області (далі - відповідач) про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №25-06-018/0786/315 від 06.12.2018 у розмірі 223380 грн. (двісті двадцять три тисячі триста вісімдесят гривень).

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 24 січня 2019 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить скасувати рішення від 24 січня 2019 року та прийняти нове рішення, яким у задоволені позову відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що судом першої інстанції не враховано всіх доводів та доказів відповідача про порушення позивачем ч.3 ст. 24 КЗпП України, натомість необґрунтовано трактував відносини, що склалися між позивачем та фізичними особами - цивільно-правовими.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, які з`явились в судове засідання, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.315, п.п.1, 4 ч.1 ст.317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Як свідчать обставини справи, протягом 2018-го року між Борзнянським районним дочірнім агролісогосподарським спеціалізованим підприємством «Борзнарайагролісгосп» та двома фізичними особами було укладено низку цивільно-правових договорів про надання послуг, за умовами яких виконавці (підрядники), зобов`язувалися надати послуги (виконати роботи) в обсязі і на умовах, передбачених вказаними договорами, а Замовник зобов`язувався прийняти та оплатити надані роботи (послуги).

Умовами договорів було встановлено наступне:

- договорів про надання послуг від 02.01.2018 №1, 01.02.2018 №14, 01.03.2018 №23, 02.04.2018 №29, 02.05.2018 №46, 01.06.2018 №60, 02.07.2018 №83, 01.08.2018 №99, 03.09.2018 №114, 01.10.2018 №128, Замовник доручає, а виконавець (громадянин Ниш Віталій Павлович) приймає на себе обов`язки по вимірюванню тиску водіям та трактористам із наданням допуску водіям до управління транспортними засобами.

- договору про надання послуг від 02.01.2018 №10, Замовник доручає, а виконавець (громадянин Бублігов Володимир Леонідович) приймає на себе обов`язки по забезпеченню безпечної експлуатації електричного обладнання (розділ 3 договору).

14.11.2018 Управлінням Держпраці у Чернігівській області проведено контрольний захід на предмет дотримання ДП «Борзнарайагролісгосп» вимог законодавства про працю, зокрема, виїзне інепекційне відвідування щодо питань оформлення трудових відносин, складено Акт інспекційного відвідування від 14.11.2018 №25-06-018/0786 та виписано припис про усунення виявлених порушень №25-06-018/0527 від 23.11.2018.

В Акті зазначено, що відповідачем виявлені порушення ДП «Борзнарайагролісгосп» вимог трудового законодавства, за які, в тому числі, передбачено і фінансову відповідальність юридичної особи (ст.265 КЗпП України).

За результатами перевірки відповідач дійшов висновку, що позивачем, як роботодавцем, було допущено двох працівників до роботи без укладання трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та без повідомлення відповідного центрального органу виконавчої влади про прийняття працівника на роботу, що, є порушенням частини 3 статті 24 КЗпП України.

15.11.2018 ДП «Борзнарайагролісгосп» направило на адресу Управління Держпраці у Чернігівській області заперечення на Акт інспекційного відвідування від 14.11.2018 №25-06-018/0786, у якому наголошувалося про необґрунтованість висновків інспекційного відвідування, невідповідність їх нормам трудового та цивільного законодавства.

До заперечення були додані письмові пояснення громадян ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 14.11.2018, у яких вони наголошують про власне волевиявлення щодо взаємовідносин із ДП «Борзнарайагролісгосп» виключно на умовах цивільно-правових договорів.

06.12.2018 заступником начальником Управління Держпраці у Чернігівській області у відповідності до п. 8. Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 № 509, абзацу 2 частини 2 ст.265 КЗпП України винесено Постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №25-06-018/0786/315.

Вказаною постановою на позивача накладено штраф у розмірі 223380,00 гривень.

Не погодившись з таким рішенням суб`єкта владних повноважень позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність в діях позивача ознак порушення ст. 24 КЗпП України, а отже відсутні підстави, передбачені статтею 265 КЗпП України, для прийняття спірної постанови про накладення штрафу.

Колегія суддів не погоджується з рішенням суду першої інстанції з огляду на наступне.

Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Відповідно до статті 259 Кодексу законів про працю України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Процедура здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю визначається постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 №295 «Деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України та статті 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», якою затверджений Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю (далі - Порядок №295).

Відповідно до п.2 Порядку №295 державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці.

Згідно п. п. 19-21 Порядку №295 за результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення.

Акт складається в останній день інспекційного відвідування або невиїзного інспектування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та керівником об`єкта відвідування або його уповноваженим представником.

Один примірник акта залишається в об`єкта відвідування.

Якщо об`єкт відвідування не погоджується з викладеною в акті інформацією, акт підписується із зауваженнями, які є його невід`ємною частиною.

Зауваження можуть бути подані об`єктом відвідування не пізніше трьох робочих днів з дати підписання акта. Письмова вмотивована відповідь на зауваження надається інспектором праці не пізніше ніж через три робочих дні з дати їх надходження.

Згідно з частинами першою, другою статті 265 КЗпП України, посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством. Юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення (абзац другий частини другої статті 265 КЗпП України).

Частиною четвертою статті 265 КЗпП України передбачено, що штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці визначено Кодексом законів про працю України.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Зі змісту наведеної статті вбачається, що трудовий договір характеризується, зокрема, тим, що працівники не самі організовують роботу і виконують її не на власний ризик та розсуд, а підпорядковуються відповідним посадовим особам, водночас на підприємстві має вестись табель відпрацьованого часу, що є особливістю трудових правовідносин. У трудових договорах також визначається обов`язок працівника щомісячно виконувати відповідні роботи в межах робочого процесу підприємства, а за невиконання обов`язків визначено матеріальну та/чи дисциплінарну відповідальність.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне підкреслити, що договори з громадянами на використання їхньої праці можуть укладатися відповідно до трудового або цивільно-правового законодавства, при цьому слід розрізняти особливості цих договорів.

Цивільно-правовий договір - це угода між громадянином і організацією (підприємцем, тощо) на виконання першим певної роботи (а саме: договір підряду, договір доручення тощо), предметом якого є надання певного результату праці, але за цього виду договору не виникають трудові відносини, на які поширюється трудове законодавство.

При цьому, за цивільно-правовим договором, укладеним між власником і громадянином, останній зобов`язується за винагороду виконувати для підприємства (підприємця) індивідуально визначену роботу.

Основною ознакою, що відрізняє договірні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес трудової діяльності, її організація. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату. Виконавець, на відміну від працівника, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик.

За трудовим договором працівника приймають на роботу (посаду), включену до штату підприємства, для виконання певної роботи (певних функцій) за конкретною кваліфікацією, професією, посадою.

Працівникові гарантується заробітна плата, встановлені трудовим законодавством гарантії, пільги, компенсації тощо.

За цивільним договором оплачується не процес праці, а її результати, котрі визначають після закінчення роботи і оформляють актами здавання-приймання виконаних робіт (наданих послуг), на підставі яких провадиться їх оплата. Договором також може бути передбачено попередню або поетапну оплату. У трудовій книжці не робиться запис про виконання роботи за цивільно-правовими договорами.

Отже, за наявності ознак, притаманних саме трудовим відносинам, укладається трудовий договір, за наявності ж ознак, притаманних цивільно-правовим відносинам, слід укладати цивільно-правовий договір.

Аналіз змісту наявних у матеріалах справи укладених між позивачем та громадянами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 договорів та складених на їх виконання актів прийняття-передачі виконаних робіт дають підстави для висновку, що останні перебувають поза межами правового регулювання цивільного законодавства, адже, містять фіксований розмір вартості послуг без застереження щодо їх обсягу та змісту, не визначають порядок надання таких послуг, надання таких послуг є систематичним, без урахування їх якості, кількості та кінцевого результату. Предметом укладених договорів позивача з фізичними особами є процес праці, а не її кінцевий результат.

Колегія суддів зазначає, що згідно із специфікою роботи, надання послуг по вимірюванню тиску водіям та трактористам, надання допуску водіям до управління транспортними засобами, а також покладання обов`язку відповідального за електрогосподарство ДП «Борзнарайагролісгосп», мають виконуватися штатними працівниками позивача, оскільки зазначені працівники зобов`язані виконувати не індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій та виконують визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Дані роботи фактично носять постійний характер, відсутній певний результат праці та передбачена матеріальна відповідальність.

Підсумовуючи викладене, слід вважати обґрунтованими доводи апелянта про те, що з боку ДП «Борзнарайагролісгосп» мало місце порушення ч.3 ст. 24 Кодексу законів про працю України, а тому, застосовані суб`єктом владних повноважень акт реагування у вигляді постанови про накладення штрафу є правомірними, а тому підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Отже, на переконання суду апеляційної інстанції, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, довів суду правомірність своїх дій та рішень, в той час, як доводи позивача не ґрунтуються на вимогах закону.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Відтак, доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції викладені в оскаржуваному рішенні, прийнятому з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також за неповного з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Враховуючи вищевикладене та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було неповно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи та є підставою для скасування рішення суду і ухвалення нової постанови про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Управління Держпраці у Чернігівській області задовольнити.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 24 січня 2019 року скасувати та ухвалити постанову якою у задоволенні позову Борзнянського районного дочірнього агролісогосподарського спеціалізованого підприємства "Борзнарайагролісгосп" до Управління Держпраці у Чернігівській області про визнання протиправною та скасування постанови, відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя:

Судді:

Повний текст постанови виготовлено 27.05.2019 року.