Справа № 755/14175/16-а
Суддя: Кучма Андрій Юрійович
Дата ухвалення: 2019-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого-судді: Кучми А.Ю.

суддів: Аліменка В.О., Безименної Н.В.,

за участю секретаря: Чуб Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційні скарги ОСОБА_1 , Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 18.12.2018 (дата виготовлення повного тексту - 28.12.2018), апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські Електромережі» на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 04.12.2018 (м. Київ, дата складання повного тексту не зазначається) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, треті особи: Департамент соціальної політики Київської міської державної адміністрації, Міністерство соціальної політики України про зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, в якому просить суд (з урахуванням заяви про уточнення розміру позовних вимог) зобов`язати відповідача анулювати борг за комірне, нагромаджений у позивача внаслідок неправомірних дій Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, за його рахунок, та надати субсидію у повному обсязі.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що вже на протязі більше трьох років нарахована позивачу квартплата сягає значно більше встановленого Постановою КМ України № 848 від 21.10.1995 відсотку заробітку, а з 2014 року, як позивач став непрацюючим пенсіонером, то і пенсії. На протязі всього цього часу позивач звертався до відповідача із проханням про надання йому субсидії, але йому постійно відмовляли з надуманих підстав або призначали, а через два місяці скасовували субсидію. Позивач зазначає, що отримав лист із висновком Начальника Дніпровського Управління поліції ГУ про протиправність призупинення надання субсидії та поновлення її, внаслідок чого субсидію поновлено, однак ненадовго, та лише із грудня, а не із серпня, як повідомляє відповідач.

Згідно із заперечення на позовну заяву Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації розрахунок розміру субсидії здійснювався відповідно до вимог чинних нормативних документів. Працівниками Управління зроблено все можливе для прийняття рішення по справі заявника в рамках чинного законодавства. Станом на 08.11.2016 у позивача діє субсидія на житлово-комунальні послуги та користується нею з 2012 року. Позовні вимоги відносно анулювання боргу за житлово-комунальні послуги до компетенції Управління не належать, дане питання відноситься до організацій, які надають житлово-комунальні послуги.

03.12.2018 позивачем до суду першої інстанції подану заяву про забезпечення позову, в якій просив забезпечити позов шляхом заборони Приватному акціонерному товариству «ДТЕК Київські Електромережі» вчиняти дії, що стосуються предмету спору, до закінчення розгляду справи по суті та виконання судового рішення.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 04.12.2018 заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено частково. Заборонено Приватному акціонерному товариству «ДТЕК Київські Електромережі» вчиняти дії, що стосуються предмету спору.

Не погодившись із зазначеною ухвалою, Приватним акціонерним товариством «ДТЕК Київські Електромережі» подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції в повному обсязі.

Зокрема, в апеляційній скарзі ПАТ «ДТЕК Київські Електомережі» вказує, що позивачем не надано належних доказів, що невжиття заходів по забезпеченню позову у вигляді заборони вчиняти дії, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду. Клопотання ОСОБА_1 про забезпечення позову є безпідставним, оскільки позивач немає правовідносин з ПАТ «ДТЕК Київські Електомережі». Судом першої інстанції не вказано, які дії заборонено вчиняти ПАТ «ДТЕК Київські Електомережі» та не досліджено той факт, яким чином постачання електроенергії відноситься до предмету спору, а саме боргу за комірне. Також, на думку апелянта, розглядаючи заяву позивача про забезпечення позову не визначив, що вид забезпечення позову немає жодного зв`язку з з позовними вимогами, а заходи вжиті судом для забезпечення позову порушують права ПАТ «ДТЕК Київські Електомережі» та перешкоджають його господарській діяльності.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 18.12.2018 позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, треті особи: Департамент соціальної політики Київської міської державної адміністрації, Міністерство соціальної політики України про зобов`язання вчинити певні дії до 20.03.2016 залишено без розгляду.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, треті особи: Департамент соціальної політики Київської міської державної адміністрації, Міністерство соціальної політики України про зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.

Визнано дії та бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації щодо ненадання ОСОБА_1 субсидії у повному обсязі за період з 20.03.2016 протиправними.

Зобов`язано Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації надати ОСОБА_1 субсидію в повному обсязі, починаючи з 20.03.2016. В інших частинах позовних вимог відмовлено.

Зокрема, апелянт - ОСОБА_1 . вказує, що загальна цивільна позовна давність у відповідності до ст. 257 ЦК встановлюється тривалістю у три роки. Позивач звернувся до суду 19.09.2016, у зв`язку з чим строк мав бути обрахований з 19.09.2013, а не з 20.03.2016.

Апеляційну скаргу відповідача мотивовано тим, що субсидію ОСОБА_1 призначено та розраховано вірно у відповідності до інформації від підприємств постачальників комунальних послуг про договори на постачання послуг.

Розглянувши доводи апеляційних скарг та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги позивача та відповідача на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 18.12.2018 підлягають залишенню без задоволення.

Зокрема, апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські Електромережі» ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 04.12.2018 підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У відповідності до ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Так, за матеріалами справи ОСОБА_1 проживає в квартирі АДРЕСА_1 , яка належить йому на праві власності в ? частині згідно договору міни частин квартир від 14.02.1997.

25.03.1999 подав відповідачу заяву про призначення йому житлової субсидії.

З 2012 року по даний час позивач звертався до відповідача та в інші різні установи з питань, пов`язаних з виплатою/невиплатою субсидій.

З 2014 року позивач є непрацюючим пенсіонером. Докази наявності у позивача будь-яких інших доходів, окрім пенсії, в матеріалах справи відсутні.

Згідно з частиною третьою ст. 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Позивач звернувся з адміністративним позовом до суду 20.09.2016.

Так, відповідно до частин першої - другої ст. 99 КАС України в редакції від 19.05.2016 адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. ст. 122, 123 КАС України в редакції 2017 року (аналогічні вимоги в КАС України, що діяв станом на час подачі позову до суду - вересень 2016 року), для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи, встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним в заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Адміністративний позов подано до суду - 20.09.2016, однак позовні вимоги стосуються періоду з 2012 року по даний час, з цих підстав суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необхідність залишення позовної заяви на підставі вимог ст.ст.122, 123 КАС України в частині періоду до 20.03.2016. Заяв про поновлення пропущеного строку під час судового розгляду справи в суді першої інстанції щодо наявності поважних причин пропуску строку позивач до суду першої інстанції не подавав.

В той же час, апеляційну скаргу позивачем подано на рішення суду першої інстанції саме в частині залишення його позовної заяви без розгляду з 19.09.2013 до 20.03.2016, зокрема вказуючи на те, що загальна цивільна позовна давність у відповідності до ст. 257 ЦК встановлюється тривалістю у три роки.

Однак, колегія суддів вважає такі доводи апелянта необґрунтованими, так як до даних спірних правовідносин слід застосовувати строки звернення до адміністративного суду, встановлені нормами КАС України, а не як помилково вважає позивач загальну цивільну позовну давність у відповідності до ст. 257 ЦК, яка встановлюється тривалістю у три роки.

Що ж стосується задоволених позовних вимог з 20.03.2016, суд апеляційної інстанції цілком погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність задоволення цих позовних вимог, оскільки з наданих позивачем документів (копій рахунків за серпень-листопад 2015 року) встановлено, що субсидію позивачу припиняли з серпня 2015 року, але хоча і поновили, однак наявний борг за спожиті послуги.

Під час апеляційного розгляду представниками відповідача надавались таблиця з розміром субсидії за період з 2012 року по 2018 рік, а також розрахунки субсидії на ЖКП до особової справи, однак колегія суддів не може їх прийняти до уваги так як, вони не подавались до суду першої інстанції, відповідно не досліджувались судом першої інстанції, та не враховувались під час прийняття ним оскаржуваного рішення. В свою чергу, відповідач не обґрунтував неможливості подання таких доказів своєчасно до суду першої інстанції.

Так, згідно наданих пояснень представників відповідача вперше позивач звернувся за призначенням субсидії у січні 2012 року, однак субсидію з січня 2012 року позивачу не призначено, оскільки немає різниці між розміром плати за житлово-комунальні послуги у межах норм споживання з урахуванням пільг, які надаються відповідно до чинного законодавства і обсягом визначеного КМ України обов`язкового відсотка платежу.

У вересні 2014 року позивач повторно звернувся за оформленням субсидії у вересні 2014 року, субсидія була призначена на шість місяців з вересня 2014 року по лютий 2015 року, без наразування оплати за централізоване опалення.

15.12.2014 позивач знову звернувся до відповідача щодо оформлення субсидії, яку призначену з жовтня 2014 року по березень 2015 року.

В подальшому, без особистого звернення позивача йому проведено розрахунок субсидії на наступний період з травня 2015 року по квітень 2016 року (без розрахунку субсидії на послугу з електропостачання).

Зокрема, в апеляційній скарзі відповідачем зазначено про те, що під час автоматичного розрахунку розміру субсидії з травня 2015 року з`ясувалось, що окрім пенсії, яка була задекларована як єдине джерело доходів, відповідно до інформації з ДФС, ОСОБА_1 у ІІ кварталі 2014 року нараховувався дохід за ознаками доходу - 101,127 з ПАТ «Пивзавод на Подолі».

На підставі чого житлова субсидія позивачу була припинена з 01.08.2015.

Відповідно до п. 20 Положення надання раніше призначеної субсидії припиняється якщо громадянин приховав або свідомо подав недостовірні дані про доходи (не зазначив один із видів доходів) та майновий стан, що вплинули на встановлення права на субсидію, внаслідок чого йому була надміру перерахована сума субсидії, - з місяця, в якому виявлено порушення.

Однак, зазначене в подальшому спростувалось складеним за результатами перевірки по зверненню гр. ОСОБА_1 висновком від 23.12.2015, затвердженого Начальником Дніпровського Управління поліції ГУ Національної поліції у м. Києві, згідно з яким позивач вважається не працюючим пенсіонером з 10.04.2014 згідно з отриманою в результаті перевірки інформації.

Відповідач зазначив, що субсидію поновлено з серпня 2015 року, однак фактично згідно з розрахунками за серпнеь-листопад 2015 року, субсидію поновлено не було.

В той же час, обов`язок щодо доказування в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, однак в свою чергу відповідачем не доведено у належний спосіб поновлення субсидії за період з серпня 2015 року.

Також, відповідачем не доведено, що дохід позивача на час його роботи в ПрАТ «Пивзавод на Подолі» з січня 2012 року (січень-березень 2015 року) складав 3 157,99 грн, а отже відсутні докази того того, що середньомісячний сукупний дохід позивача перевищував розмір плати за житлово-комунальні послуги в межах норм споживання.

Невиконання або не належне виконання відповідачем в повній мірі своїх обов`язків за період до 20.03.2016, могло вплинути на невиконання позивачем обов`язків щодо оплати послуг, а також щодо необхідності надання додаткових документів, що в свою чергу потягло за собою виникнення у позивача заборгованості по оплатах. А також, в подальшому такі дії відповідача призвели до того, що субсидію позивачу не продовжили з підстав наявності боргу.

Так, відповідно до статі 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Зокрема, відповідно до п. 13 Положення про порядок призначення та надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива, затвердженого постановою КМ України № 848 від 21.10.1995, для призначення субсидії громадянин, особа якого посвідчується паспортом або іншим документом, подає структурному підрозділу з питань соціального захисту населення за місцем реєстрації (орендарі - за місцем проживання):

- заяву про призначення житлової субсидії та декларацію про доходи і витрати осіб, які звернулися за призначенням житлової субсидії, за встановленими формами;

- довідки про доходи - у випадках, передбачених абзацом третім пункту 12 цього Положення, а також у разі зазначення у декларації інших отриманих доходів, інформація про які відсутня у ДФС, Пенсійному фонді України, фондах соціального страхування тощо і відповідно до законодавства не може бути отримана за запитом структурного підрозділу з питань соціального захисту населення у порядку, встановленому цим Положенням;

- договір найму (оренди) житла (за наявності).

Факт призначення відповідачем субсидії ОСОБА_1 свідчить про виконання ним пункту 13 постанови КМ України № 848 від 21.10.1995, тобто надано повний пакет документів, необхідний для призначення субсидії.

Пунктом 20 Положення про порядок призначення та надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива, затвердженого постановою КМ України № 848 від 21.10.1995 визначено, що надання раніше призначеної субсидії припиняється:

- за поданням житлово-експлуатаційних організацій, житлово-будівельних (житлових) кооперативів, об`єднань співвласників багатоквартирного будинку та організацій, що надають житлово-комунальні послуги, якщо громадянин, якому призначено субсидію, не сплачує відповідну частку житлово-комунальних послуг, за винятком випадків, пов`язаних із затримкою виплати заробітної плати, пенсії тощо, яка підтверджується відповідними документами, - з місяця, в якому надійшло таке подання. Подання надається зазначеними організаціями структурним підрозділам з питань соціального захисту населення до 10 числа місяця, що настає за місяцем, в якому виникли такі обставини;

- якщо громадянин приховав або свідомо подав недостовірні дані про доходи (не зазначив один із видів доходів) та майновий стан, що вплинули на встановлення права на субсидію, внаслідок чого йому була надміру перерахована сума субсидії, - з місяця, в якому виявлено порушення;

- у разі переїзду сім`ї в іншу місцевість та настання обставин, що унеможливлюють надання субсидії (зокрема смерть одинокої особи), - з місяця, що настає за місяцем, в якому відбулися зміни;

- за заявою уповноваженого власника (співвласника) житла, наймача житла у державному та громадському житловому фонді, члена житлово-будівельного кооперативу, власника (співвласника) житлового приміщення - з місяця, що настає за місяцем її подання, якщо інше не обумовлено заявою.

У разі коли через несплату громадянином відповідної частки житлово-комунальних послуг надання субсидії для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг припинено, громадянин набуває право на її призначення на наступний період після подання документів, що підтверджують погашення заборгованості, яка виникла за період отримання субсидії.

Сума субсидії, перерахованої (виплаченої) надміру внаслідок свідомого подання громадянином документів з недостовірними відомостями або неповідомлення громадянином про зміни, зазначені у пункті 14 цього Положення, повертається ним за вимогою органу, що призначив субсидію.

У разі коли громадянин добровільно не повернув надміру перераховану (виплачену) суму субсидії, питання про її стягнення органи, що призначають субсидії, вирішують у судовому порядку.

До посадових осіб, винних у надмірному перерахуванні (виплаті) субсидії, вживаються заходи, передбачені законодавством.

Тобто, Положенням чітко передбачено та прописано перелік підстав при яких надання раніше призначеної субсидії припиняється, в той час як відповідачем періодично припинялися вже призначені субсидії позивачу, та підстави припинення призначених субсидій, на які посилався відповідач, відсутні у вичерпному переліку п. 20 Положення.

Факт того, що середньомісячний сукупний дохід позивача перевищував розмір плати за житлово-комунальні послуги в межах норм споживання відповідачем, тому розмір субсидії позивача становив 0,00 грн відповідачем не доведено та судом апеляційної інстанції під час судового розгляду не встановлено.

У зв`язку з викладеним, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про визнання дій та бездіяльності відповідача щодо ненадання позивачу субсидії у повному обсязі за період з 20.03.2016 протиправними та зобов`язання надати позивачу субсидію в повному обсязі з 20.03.2016.

Щодо апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські Електромережі» на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 04.12.2018 колегія суддів зазначає наступне.

Задовольняючи частково заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що питання про заборону вчиняти дії, що стосується предмету спору - боргу за комірне, який на думку позивача, нагромаджений у зв`язку з неправомірними діями Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації, вже було вирішено, суд дійшов висновку заборонити правонаступнику ПАТ «Київенерго» вчиняти дії до набрання рішення суду законної сили.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення, прийнятого в адміністративній справі. Метою застосування заходів забезпечення позову є, перш за все, захист прав позивача до ухвалення рішення у справі.

За змістом статті 150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

При цьому, колегія суддів зазначає, що при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову та доведеності належними доказами обставин, на які посилається заявник в заяві; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Таким чином, суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи наявна хоча б одна з вищенаведених обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

За правилами частини першої статті 77 КАС України тягар доведення необхідності вжиття заходів забезпечення позову з наданням відповідних доказів покладається саме на позивачів, які ініціюють таке клопотання.

Згідно роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006"Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" та постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 2 від 06.03.2008 "Про практику застосування адміністративним судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства під час розгляду адміністративних справ", при розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути співмірними з позовними вимогами. Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи з забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати прав осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Суди не вправі вживати такі заходи до забезпечення позову, які є фактично рівнозначними задоволенню позовних вимог.

З матеріалів справи колегією суддів встановлено, що заява про забезпечення позову не містить беззаперечних мотивів, за якими позивач вважає, що захист саме його прав, свобод та інтересів буде неможливим без вжиття відповідних заходів і для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також не вказано в чому полягає значимість таких зусиль і наскільки значні витрати будуть позивачем при цьому понесені.

ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» здійснює господарську діяльність, пов`язану з розподілом та постачанням електричної енергії та в своїй роботі керується зокрема Законом України «Про ринок електричної енергії України», Правилами роздрібного ринку електричної енергії (ПРРЕЕ), затвердженими постановою НКРЕКП № 312 від 14.03.2018, Кодексом системи розподілу, затвердженими постановою НКРЕКП № 310 від 14.03.2018 та Кодексом комерційного обліку електричної енергії, затвердженими постановою НКРЕКП № 311 від 14.03.2018.

Постачання електричної енергії для забезпечення потреб електроустановки здійснюється на підставі договору про постачання електричної енергії, що укладається між власником цієї електроустановки (уповноваженою власником особою) та постачальником електричної енергії.

Так, електропостачання здійснюється на підставі договору про користування електроенергією, укладеного між ПАТ «КИЇВЕНЕРГО», правонаступником якого є ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» та користувачем ОСОБА_2 . Виконання умов договору є обов`язковим для його сторін.

Заборона відключення електроенергії унеможливлює виконання умов договору, зокрема в частині припинення електропостачання у випадку: виникнення аварійних ситуацій, зниження показників якості електроенергії з вини споживача, приєднання споживачем струмоприймачів поза розрахунковим засобом обліку, відсутності у споживача персоналу для обслуговування електроустановок, недопущення споживачем до електроустановок, несплати споживачем відповідних платежів та рахунків, несплати за недораховану електроенергію, закінчення терміну дії договору, розірвання чи не укладення договорів наявність яких передбачена ПРРЕЕ, за заявою споживача та інше.

В свою чергу, припинення постачання електричної енергії є правом, а у випадках встановлених законом - обов`язком, постачальника електричної енергії/оператора системи розподілу, передбаченим статтею 57 Закону України «Про ринок електричної енергії», пунктами 5.1., 5.2., 7.5. ПРРЕЕ.

Наведені обставини та положення закону вказують на те, що вжиття заходів забезпечення позову, з огляду на неможливість дотримання вимог ПРРЕЕ та умов договору про користування електроенергією, призводить до порушення прав та інтересів сторін правовідносин з електропостачання (Головіної Н.В. та ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі»), що тягне за собою негативні наслідки та може завдати фінансових збитків ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі», і може розцінюватись як втручання в господарську діяльність Товариства.

Крім цього, заявником у відповідності до вимог процесуального закону не наведено будь-яких доводів та не надано належних доказів, що невжиття заходів по забезпеченню позову у вигляді заборони вчиняти дії, що стосуються предмета спору до закінчення розгляду справи по суті та виконання судового рішення, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Колегією суддів не встановлено існування обставин, які б вказували на можливість завдання шкоди правам та інтересам позивача до прийняття у справі судового рішення, або неможливості у наслідок невжиття заходів забезпечення позову у майбутньому захисту таких прав та інтересів чи необхідності докласти значних зусиль та витрат для відновлення таких прав та інтересів при виконанні у майбутньому судового рішення, якщо його буде прийнято на користь позивача.

Отже, дослідивши заяву позивача про вжиття заходів забезпечення позову, фактичні обставини справи, виходячи із співмірності таких заходів заявленим позовним вимогам і відповідності виду забезпечення позову позовним вимогам, колегія суддів приходить до висновку про відступіть підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

На підставі вищенаведеного, колегія суддів доходить висновку про те, що апеляційні скарги ОСОБА_1 , Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 18.12.2018 слід залишити без задоволення, а рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 18.12.2018 - без змін.

Зокрема, апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські Електромережі» на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 04.12.2018 задовольнити, ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 04.12.2018 скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову від 03.12.2018 відмовити.

Керуючись ст.ст. ст. ст. 242, 243, 251, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 18.12.2018 залишити без задоволення, а рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 18.12.2018 - без змін.

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські Електромережі» на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 04.12.2018 задовольнити, ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 04.12.2018 скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову від 03.12.2018 відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328, 329 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено: 28.05.2019.

Головуючий-суддя:А.Ю. Кучма

Судді:В.О. Аліменко

Н.В. Безименна