Справа № 521/21783/18
Суддя: Єфіменко К. С.
Дата ухвалення: 2019-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2019 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Єфіменка К.С. при секретарі Кузьменко Е.Х., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Затоківської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради Одеської області, Виконавчого комітету Затоківської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради Одеської області про визнання протиправним та скасування розпорядження Затоківської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради Одеської області №100-к від 26.11.2018 року Про звільнення заступника селищного голови з виконавчої роботи Затоківської селищної ради ОСОБА_1 , поновлення ОСОБА_1 на службі в Затоківській селищній раді Білгород-Дністровської міської ради Одеської області на посаді заступника селищного голови з виконавчої роботи Затоківської селищної ради, стягнення із Затоківської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради Одеської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток з час вимушеного прогулу за період з 26.11.2018 року по 26.12.2018 року в сумі 12000,00 грн. з вирахуванням з вказаної суми належних до сплати податків та зборів, стягнення із Затоківської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради Одеської області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 20000,00 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

26.12.2018 року з позовом до Малиновського районного суду м.Одеси звернувся ОСОБА_1 до Затоківської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради Одеської області про визнання протиправним та скасування розпорядження Затоківської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради Одеської області №100-к від 26.11.2018 року «Про звільнення заступника селищного голови з виконавчої роботи Затоківської селищної ради ОСОБА_1 », поновлення ОСОБА_1 , на службі в Затоківській селищній раді Білгород-Дністровської міської ради Одеської області на посаді заступника селищного голови з виконавчої роботи Затоківської селищної ради, стягнення із Затоківської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради Одеської області на користь ОСОБА_1 , середній заробіток з час вимушеного прогулу за період з 26.11.2018 року по 26.12.2018 року в сумі 12000,00 грн. з вирахуванням з вказаної суми належних до сплати податків та зборів, стягнення із Затоківської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради Одеської області на користь ОСОБА_1 , моральну шкоду у розмірі 20000,00 грн.

Ухвалою Малиновського районного суду м.Одеси 27.12.2018 року справа була передана на розгляд до Одеського окружного адміністративного суду.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 05.02.2019 року справа була прийнята до провадження та розпочате загальне позовне провадження.

В судовому засіданні 14.05.2019 року судом в якості співвідповідача було залучено Виконавчий комітет Затоківської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради Одеської області.

В судовому засіданні 23.05.2019 року позивач підтримав позовні вимоги та зазначив, що він в день звільнення 27.11.2018 року перебував в стані тимчасової непрацездатності та це підтверджено належним доказом, а тому його звільнення є незаконним, він підлягає поновленню на посаді та на його користь повинен бути стягнений середній заробіток за час вимушеного прогулу та компенсація моральної шкоди в розмірі 20000,00 грн. Представник відповідача Затоківської селищної ради заперечив проти задоволення позовних вимог пославшись на прийняття розпорядження у відповідності до існуючого порядку прийняття такого роду рішень на законних підставах та у відведені для цього законом строки. Представник іншого відповідача був сповіщений належним чином про день, час та місце слухання справи, але в судове засідання не прибув без поважних причин, а тому, на підставі положень ст.205 КАС України, суд ухвалив рішення слухати справу за такої явки учасників справи.

Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача та дослідивши наявні в справі письмові докази, суд встановлює наступні факти та обставини:

Позивач проходив службу в органах місцевого самоврядування на посаді заступника селищного голови з виконавчої роботи Затоківської селищної ради, що згідно положень п.17 ч.1 ст.4 КАС України відноситься до поняття публічної служби, спори щодо проходження якої, у тому числі й спори щодо прийняття, звільнення з неї, отримання відповідних компенсацій, пов`язаних з її проходженням згідно п.2 ч.1 ст.19 КАС України віднесені до компетенції адміністративних судів та повинні розглядатись за правилами адміністративного судочинства.

Позивач був прийнятий на службу в органи місцевого самоврядування згідно рішення Затоківської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради Одеської області XXI сесії VIІ скликання №518 від 22.12.2017 року, відповідно якого позивача затверджено на посаду заступника селищного голови з питань діяльності виконавчих органів селищної ради.

Рішенням Затоківської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради Одеської області XXV сесії VIІ скликання № 560 від 13.04.2018 року, було внесено зміни в структуру, чисельність апарату Затоківської селищної ради, та зокрема шляхом створення окремої штатної одиниці на рівні заступника селищного голови .

На підставі розпорядження Затоківського селищного голови №27-к від 16.04.2018 року позивач був переведений на посаду заступника селищного голови з виконавчої роботи.

Розпорядженням Затоківського селищного голови за №100-к від 26.11.2018 року позивача було звільнено з займаної посади відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України.

Суд не може погодитись із законністю дій Затоківської селищної ради при звільненні позивача із займаної посади з наступних підстав.

Відповідно до положень ч.5 ст.242 КАС України рішення Верховного Суду, прийняті за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права та для всіх судів України.

Відповідно до положень ч.4 ст.13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду України є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Згідно постанови Верховного Суду України від 21.05.2014 року по справі №6-33цс-14 (номер рішення у ЄДРСР - 39493121) встановлено, що за положеннями частини другої статті 41 КЗпП України розірвання трудового договору у випадках, передбачених цією статтею, провадиться з додержанням вимог частини третьої статті 40, а у випадках, передбачених пунктами 2 і 3, - також вимог статті 43 цього Кодексу.

Тобто положення частини третьої статті 40 КЗпП України слід застосовувати також до випадків звільнення працівника з підстав частини першої статті 41 КЗпП України.

Відповідно до частини третьої статті 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці.

Таким чином, трудове законодавство не тільки зазначає перелік підстав розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця, але й встановлює юридичні гарантії забезпечення прав працівника від незаконного звільнення, однією з яких є передбачена частиною третьою статті 40, частини другої статті 41 КЗпП України заборона звільнення працівника в період його тимчасової непрацездатності.

Отже, звільнення працівника з підстав, не передбачених законом, або з порушенням установленого законом порядку свідчить про незаконність такого звільнення та тягне за собою поновлення порушених прав працівника.

Під час офіційного з`ясування обставин справи судом було встановлено, що позивач з 23.11.2018 року по 01.12.2018 року перебував у стані тимчасової непрацездатності, що підтверджується листком непрацездатності Серія АДЖ №752406 (а.с.8), який виданий Комунальною установою «Міська клінічна лікарня №11», в зв`язку із чим, відповідно до наведених вище правових норм та постанови Верховного Суду України, він не міг бути звільнений з посади у цей проміжок часу за ініціативою адміністрації, що є порушенням встановленого законом порядку звільнення.

Оскільки оскаржене розпорядження Затоківської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради Одеської області №100-к від 26.11.2018 року Про звільнення заступника селищного голови з виконавчої роботи Затоківської селищної ради ОСОБА_1 прийняте з порушенням вимог КЗпП України, відповідно до положень ч.2 ст.2 КАС України суд повинен визнати його протиправним та скасувати на підставі положень ч.1 ст.245 КАС України.

Відповідно до частини першої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Таким чином, аналіз зазначених правових норм у їх сукупності з положеннями статті 43 Конституції України та статті 240-1 КЗпП України дає підстави для висновку про те, що за змістом частини першої статті 235 КЗпП України працівник підлягає поновленню на попередній роботі у разі незаконного звільнення, під яким слід розуміти як звільнення без законної підстави, так і звільнення з порушенням порядку, установленого законом.

Відповідно до вимог ч.1 ст.235 КЗпП України при встановлені незаконності звільнення особи із займаною посади, ця особа поновлюється судом на попередній посаді. Оскільки, судом вище встановлено, що перебування позивача на державній службі в митних органах було припинено неправомірно, відповідно до вищенаведеної норми права він підлягає поновленню на попередній посаді заступника селищного голови з виконавчої роботи Затоківської селищної ради з дати його звільнення - з 26.11.2018 року, в зв`язку із чим, ця позовна вимога також підлягає задоволення на підставі положень ч.1 ст.245 КАС України.

Статтею 236 КЗпП України встановлена відповідальність роботодавця щодо виплати працівнику середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку із незаконним звільненням працівника за період з часу звільнення до дати фактичного поновлення працівника на роботі. Раніше суд визнав, що наявні правові підстави вважати позивача протиправно звільненим та є усі необхідні підстави для його поновлення на попередній посаді, в зв`язку з чим, існує обов`язок відповідача щодо компенсації позивачу середнього заробітку за час вимушеного прогулу, пов`язаного із незаконним звільненням, з 27.11.2018 року по день фактичного поновлення на посаді, а тому, позовна вимога щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягає задоволенню саме у цієї редакції на підставі положень ч.1 ст.245 КАС України. При цьому, суд встановлює, що остаточний розмір суми оплати вимушеного прогулу на час винесення не можливо встановити, однак, суд встановлює розмір середньоденного заробітку позивача в сумі 485,25 грн., який обрахований за останні два місяця отриманих ним виплат на зазначеній посаді згідно довідки Затоківської селищної ради від №400/01-27 шляхом поділу отриманого доходу (посадового окладу + ранг + надбавка) в сумі 1941,00 грн. на 4 відпрацьовані за останні 2 місяці робочі дні.

Відповідно до положень п.3 ч.1 ст.371 КАС України суд допускає до негайного виконання судове рішення щодо поновлення особи на публічній службі та виплаті середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць, а тому суд вважає за необхідне допустити негайне виконання судового рішення щодо поновлення позивача на попередній посаді.

Разом з тим, позовні вимоги позивача про стягнення компенсації моральної шкоди в розмірі 20000,00 грн. від незаконного звільнення не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст.237-1 КЗпП України передбачена можливість стягнення на користь працівника компенсації заподіяної йому незаконним звільненням моральної шкоди.

Однак, в судовому засідання 23.05.2019 року позивач не зміг взагалі обґрунтувати виникнення у нього моральної шкоди, пов`язаної із здійсненням його незаконного звільнення з посади. Відповідно до положень ст.77 КАС України позивач не зміг навести достатніх або будь-яких доказів настання шкоди його здоров`ю чи іншого порушення сімейних чи суспільних взаємовідносин, що може свідчити про заподіяння йому моральної шкоди.

За таких обставин, суд констатує відсутність в діях відповідача повного складу деліктних правовідносин щодо заподіяння позивачу моральної шкоди, в зв`язку із чим, ця позовна вимога не підлягає задоволенню на підставі положень ч.1 ст.245 КАС України.

Судові витрати розподілити за правилами ст.139 КАС України.

Керуючись ст.ст.139,242-246 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати розпорядження Затоківської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради Одеської області №100-к від 26.11.2018 року Про звільнення заступника селищного голови з виконавчої роботи Затоківської селищної ради ОСОБА_1 .

3. Поновити ОСОБА_1 на службі в Затоківській селищній раді Білгород-Дністровської міської ради Одеської області на посаді заступника селищного голови з виконавчої роботи Затоківської селищної ради.

4. Стягнути із Затоківської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради Одеської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 27.11.2018 року по день фактичного поновлення на посаді, виходячи із середньоденного розміру заробітку 485,25 грн.

5. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

6. Допустити негайне виконання рішення в частині поновлення позивача на посаді.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний суддею 31.05.2019 року.

Рішення суду може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в місячний строк з дня отримання повного тексту судового рішення, в порядку п.15.5 Перехідних положень КАС України.

Суддя Єфіменко К.С.

.