Справа № 1.380.2019.000597
Суддя: Качур Роксолана Петрівна
Дата ухвалення: 2019-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 1.380.2019.000597
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2019 року м. Львів

13 год. 53 хв.

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Качур Р.П., за участю секретаря судового засідання Кушика Д.-Й.М., представниці позивача ОСОБА_1 , представника відповідача Тайстри В.Ю., розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України про визнання рішення та дій протиправними, -

у с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України, в якій з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 20.05.2019 за вх. № 17234 (а.с.165-166) просить:

- визнати протиправними дії Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції щодо прийняття рішення про відмову у призначенні виплати ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому ІІ групи інвалідності, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного із проходженням служби в органах внутрішніх справ;

- визнати протиправним та скасувати рішення комісії Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції з розгляду питань щодо призначення виплати одноразової грошової допомоги про відмову у призначенні та виплаті ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому ІІ групи інвалідності, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного із проходженням служби в органах внутрішніх справ;

- зобов`язати Західне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції належним чином підготувати та подати до Міністерства юстиції України, у встановлений законом строк висновок щодо виплати грошової допомоги та всі необхідні документи для вирішення питання щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_2 у зв`язку із встановленням йому ІІ групи інвалідності, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного із проходженням служби в органах внутрішніх справ відповідно до Порядку, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 850 від 21.05.2015;

- зобов`язати Західне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції надати звіт про виконання судового рішення у десятиденний строк з моменту набрання судовим рішенням законної сили.

Підставою звернення до суду визначено протиправність дій та відмови відповідача у призначенні позивачу належної йому грошової допомоги у зв`язку з установленням йому другої групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ. Вказане грубо порушує законні права та інтереси позивача, у зв`язку з чим ОСОБА_2 звернувся до суду із цим позовом.

08.02.2019 відкрито загальне позовне провадження у адміністративній справі.

Ухвалою суду від 04.04.2019 причини пропуску ОСОБА_2 строку звернення до суду із цим позовом визнано поважними та поновлено строк звернення до суду.

Ухвалою суду від 04.04.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Представниця позивача позовні вимоги підтримала повністю, з підстав, що викладені у позовній заяві, відповіді на відзив за вх. № 7394 від 05.03.2019 на позовну заяву (а.с.127-138), просила позов задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечив повністю, надав письмовий відзив за вх. № 7349 від 05.03.2019 (а.с.119-124), в якому зазначив, що Комісією ЗМУ МЮ 15.12.2017 було розглянуто документи за заявою від 4 вересня 2017 року колишнього підполковника внутрішньої служби ОСОБА_2 , начальника сектору-лікаря сектору медичного забезпечення управління Державної пенітенціарної служби України у Львівській області щодо виплати йому одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому ІІ групи інвалідності по захворюванню, пов`язаному з проходженням служби в органах кримінально-виконавчої служби.

За результатами розгляду поданих матеріалів Комісія ЗМУ МЮ вирішила відмовити ОСОБА_2 в призначенні одноразової грошової допомоги оскільки після первинного встановлення групи інвалідності минуло більше ніж два роки.

Також зазначає про те, що позивач був звільнений зі служби з органів кримінально-виконавчої служби 31 грудня 2005, тому до спірних правовідносин слід застосовувати законодавство та нормативно-правові акти, які були чинні на момент звільнення позивача.

Крім того відповідач не погоджується із доводами позивача стосовно наявності підстав для застосування виключно приписів статті 101 Закону України «Про національну поліцію» № 580-VІІІ, яким передбачено перелік підстав, за яких призначення та виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються. Вважає, що положення статей 97 та 101 даного Закону не є взаємовиключними, оскільки статтею 97 встановлено випадки, у яких в особи виникає право на виплату одноразової грошової допомоги, натомість приписи статті 101 встановлюють перелік умов, за яких уже наявне право особи на таку виплату не підлягає реалізації. Тобто відповідно до п. 4 Порядку 850 та п. 8 Порядку 4 в Позивача не виникло право на доплату грошової допомоги, і тому підстави для застосування статті 101 виникло.

Просить відмовити в задоволенні позовної заяви.

Суд заслухав вступне слово представника позивача та представника відповідача, з`ясував обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та заперечення, а також ті, які мають значення для вирішення справи, повно, всебічно та об`єктивно дослідив докази у справі та встановив таке.

З 06.10.1987 по 31.12.2005 ОСОБА_2 проходив службу в органах внутрішніх справ та кримінально-виконавчої системи. Наказом Управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у Львівській області № 57 о/с від 28.12.2005 підполковника внутрішньої служби ОСОБА_2 звільнено з органів кримінально-виконавчої системи в запас згідно п. 64 «а» (за віком) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ та Положення про Державний департамент України з питань виконання покарань (а.с.46).

30.05.2006 Львівським обласним центром медико-соціальної експертизи ОСОБА_2 встановлено ІІІ групу інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, що підтверджується довідкою серії ЛВА-1 № 255994 від 30.05.2006 (підстава Акт огляду МСЕК № 742/4). Крім того позивачу було встановлено 50% втрати працездатності, що підтверджується Довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках застрахованого серії ЛВА-3 № 004263 від 30.05.2006 (підстава Акт огляду МСЕК № 742/4) (а.с.53-54).

Через одинадцять років, 15.06.2017 після первинного встановлення позивачу інвалідності Львівським обласним центром медико-соціальної експертизи (Обласною МСЕК № 1) ОСОБА_2 встановлено вищу ІІ групу інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, що підтверджується Довідкою до Акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААА № 383015 від 15.06.2017 (підстава Акт огляду МСЕК № 97). Також, ОСОБА_2 було встановлено 70% втрати працездатності, що підтверджується Довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках застрахованого серії 12 ААА № 002524 від 15.06.2017 (підстава Акт огляду МСЕК) (а.с.57, 67, 68).

04.09.2017 Іваночко звернувся до відповідача із Заявою про виплату грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІ-ої групи інвалідності (а.с.71).

Відповідачем 15.12.2017 року листом № 4/520 відмовлено позивачу у в отриманні грошової допомоги в більшому розмірі з урахуванням раніше виплаченої суми, оскільки після первинного встановлення інвалідності із втратою працездатності до повторного огляду після якого було встановлено вищу групу інвалідності минуло більше 2-х років (а.с.61).

Оскільки вказане порушує права позивача, з метою їх відновлення ОСОБА_2 звернувся до суду із цим позовом.

Приймаючи рішення суд враховує таке.

Відповідно до ч. 5 ст. 23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» в редакції чинній станом на 31.12.2005 (станом на день звільнення ОСОБА_2 з органів кримінально-виконавчої системи) на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється дія статей 22 і 23 Закону України «Про міліцію», а також порядок і умови проходження служби та грошового забезпечення, передбачені для працівників органів внутрішніх справ. На працівників кримінально-виконавчої служби поширюються умови оплати праці, передбачені для працівників органів внутрішніх справ, які не мають спеціальних звань.

Указом Президента України «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади» від 9 грудня 2010 року № № 1085/2010 утворено, зокрема, Державну пенітенціарну службу України, реорганізувавши Державний департамент України з питань виконання покарань.

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну пенітенціарну службу України, затвердженого Указом Президента від 6 квітня 2011 року № 394/2011, Державне пенітенціарна служба України (ДПтС України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якої спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра юстиції України, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері виконання кримінальних покарань.

Постановою Кабінету Міністрів України від 18 травня 2016 № 343 «Деякі питання оптимізації діяльності центральних органів виконавчої влади системи юстиції» ліквідовано Державну пенітенціарну службу, поклавши на Міністерство юстиції завдання і функції з реалізації державної політики у сфері виконання кримінальних покарань та пробації.

Відповідно до ч. 6 ст. 23 Закону України «Про міліцію» в редакції, чинній станом на 06.11.2015 у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності І групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності ІІ групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності ІІІ групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 № 850 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції», яка чинна, затверджено Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції (далі Порядок 850).

02.07.2015 Верховною Радою України прийнято Закон України «Про Національну поліцію» № 580-VIII, який набув чинності з 07.11.2015 року, відповідно до якого 07.11.2015 Закон України «Про міліцію» втратив чинність.

Відповідно до ч. 5 ст. 23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» від 23.06.2005 № 2713- ІV на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України «Про Національну поліцію» (частина п`ята статті 23 із змінами, внесеними Законом № 766- VIII (1974-19) від 06.12.2016).

До набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію» порядок виплати одноразової грошової допомоги було врегульовано нормами статті 23 Закону України «Про міліцію» та Порядком 850. Одночасно, відповідно до п. 15 Розділу ХІ Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» № 580- VIII (із змінами) встановлено, що право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України «Про міліцію», зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію», тобто в порядку і на умовах призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року № 850 (далі Порядок).

Відповідно до пункту 2 Порядку, днем виникнення права на отримання грошової допомоги є, зокрема, у разі встановлення працівнику міліції інвалідності дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Згідно з підпунктом 2 п. 3 Порядку грошова допомога призначається і виплачується у разі, зокрема, установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності ІІ групи.

Відповідно до п. 4 Порядку, якщо протягом двох років працівникові міліції після первинного встановлення інвалідності із втратою працездатності або ступеня втрати працездатності буз установлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає йому право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі, виплата проводиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

За приписами п. 7 Порядку, працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, подає за місцем служби такі документи: заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності за формою згідно з додатком до цих Порядку та умов; довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності ( у відсотках).

До заяви додаються копії: довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією; постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; акт розслідування нещасного випадку та акта, що свідчить при причини та обставини поранення (контузії, травми, каліцтва) працівника міліції, зокрема про те, що воно не пов`язане з учиненням ним кримінального правопорушення або не є наслідком учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, за формою, що затверджується МВС; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по-батькові і місце реєстрації; документа, що підтверджує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб платників податків (сторінка паспорта громадянина України для особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомила про це відповідному контролюючому органу і має відповідну відмітку у паспорті громадянина України).

Згідно з п. 8 цього Порядку керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає Міністерству внутрішніх справ України в 15-ти денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 цих Порядку та умов, висновок щодо виплати грошової допомоги.

Відповідно до п. 9 Порядку, Міністерство внутрішніх справ України в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги , або у разі відмови для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.

Судом встановлено, що позивачем відповідно до вимог п. 7 Порядку, після встановлення йому ІІ-ої групи інвалідності, 04.09.2017 подано до Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України вичерпний перелік документів, а саме: заяву про виплату грошової допомоги у зв`язку з установленням ІІ-ої групи інвалідності, копію довідки до Акта огляду МСЕК серії 12 ААА № 383015 від 15.06.2017, Довідку про результати визначення ступеня втрати працездатності у відсотках застрахованого серії 12 ААА № 002524 від 15.06.2017, копію Свідоцтва про хворобу № 111 від 30.03.2006, копію паспорта, копію Довідки про присвоєння ідентифікаційного номера, картку реквізитів банківського рахунку в Ощадбанку для перерахування одноразової грошової допомоги, Довідку Львівської обласної дирекції ПАТ «НАСК «Оранта» від 22.06.2017 № 1390/601, висновок ФЕБ, висновок службового розслідування СРОС.

Відповідачем за результатами розгляду заяви та поданих документів прийнято рішення про відмову у призначенні та виплаті позивачу вказаної одноразової допомоги в більшому розмірі, з урахуванням раніше виплаченої суми, на підставі п. 4 Порядку та умов призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 № 850.

Згідно з вказаною нормою, якщо протягом двох років працівникові міліції після первинного встановлення інвалідності із втратою працездатності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає йому право на отримання грошової допомоги і більшому розмірі, виплата проводиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Однак Законом України «Про міліцію» не встановлено обмежень щодо виплати одноразової грошової допомоги, які передбачені пунктом 4 Порядку № 850. Вказана норма Порядку № 850 не позбавляє позивача права на отримання одноразової грошової допомоги, а лише встановлює обмеження у розмірі проведення виплати нарахованої суми грошової допомоги в залежності від часу повторного встановлення інвалідності із втратою працездатності після первинного встановлення втрати працездатності. Так само цей пункт Порядку не містить жодних застережень щодо неможливості проведення виплати грошової допомоги у разі встановленні особі після спливу двохрічного терміну іншої групи інвалідності чи більшого відсотка втрати працездатності.

Вичерпний перелік випадків, за яких особі може бути відмовлено у призначенні грошової допомоги, визначено у пункті 14 Порядку № 850, і підстави, якою керувався відповідач, вказана норма не містить.

Крім того, до матеріалів справи долучено довідку Львівської обласної дирекції ПАТ НАСК «Оранта» № 1390-601 від 22.06.2017 про те, що до ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 у Львівську дирекцію не звертався і страхової суми не отримував (а.с. 61). Вказані обставини підтвердила представниця позивача в судовому засіданні. Тобто, відповідачем після первинного встановлення інвалідності позивачу не виплачувалася одноразова грошова допомога.

Відповідач заперечуючи проти позову також покликається на те, що у позивача не виникає права на отримання одноразової грошової допомоги у разі установлення ІІ-ої групи інвалідності, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ відповідно до ч. 6 ст. 23 Закону України «Про міліцію» в редакції 2015 року. Він зазначає, що позивача звільнено зі служби у 2005 році, тому виплата одноразової грошової допомоги регулюється Законом України «Про міліцію», у редакції чинній на момент звільнення (2005), та Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1991 року № 59 «Про порядок і умови державного обов`язкового особистого страхування осіб рядового, начальницького та вільнонайманого складу органів і підрозділів внутрішніх справ республіки».

Суд вважає таке покликання необґрунтованим виходячи з такого.

Відповідно до ч. 6 ст. 23 Закону України «Про міліцію» від 20 грудня 1990 року № 565-ХІІ (втратив чинність 7 листопада 2015 року) у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення ІІ групи в порядку та на умовах, визначеного Кабінетом Міністрів України.

Одночасно із втратою чинності Закону України «Про міліцію» набув чинності Закон України «Про Національну поліцію» № 580-VІІІ.

На виконання ст. 23 Закону України «Про міліцію» Кабінетом Міністрів України 21 жовтня 2015 року затверджено Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції № 850.

На день виникнення у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому ІІ-ої групи інвалідності питання щодо порядку та умов призначення і виплати вказаної грошової допомоги було врегульовано Порядком № 850. Відповідно до п. 2 цього Порядку днем виникнення права на отримання грошової допомоги є, зокрема, у разі встановлення працівнику міліції інвалідності дата втрати працездатності, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Тобто днем виникнення права на отримання такої допомоги є 15.06.2017.

Постанова Кабінету Міністрів України від 29.06.1991 року № 59 «Про порядок і умови державного обов`язкового особистого страхування осіб рядового, начальницького та вільнонайманого складу органів і підрозділів внутрішніх справ республіки» втратила чинність.

Таким чином, позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до ч. 6 ст. 23 Закону України «Про міліцію».

Згідно з ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, <…> від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 4 ст. 242 КАС України судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 КАС України при вирішенні справи суд керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

В п. 9 мотивувальної частини рішення Конституційного суду України від 30.01.2003р. N 3-рп/2003 викладено правову позицію згідно з якою «Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13)».

Відповідно до ст. 245 КАС України адміністративний суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Згідно з вимогами ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також усні та письмові доводи представників сторін стосовно заявлених вимог, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Щодо клопотання позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, то суд вважає, що в його задоволенні слід відмовити, оскільки в розумінні ст. 382 Кодексу адміністративного судочинства України зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, є правом суду, а не його обов`язком. Крім того, у суду відсутні підстави вважати, що рішення суду виконане не буде.

Оскільки відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 19, 22, 25,72-77, 90, 139, 241-246, 250, пп. пп. 15.5 п. 15 розділу VІІ «Перехідні положення» КАС України, суд -

в и р і ш и в:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними дії Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції () щодо прийняття рішення про відмову у призначенні виплати ОСОБА_2 (РРОКПП НОМЕР_1 ) одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому ІІ групи інвалідності, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного із проходженням служби в органах внутрішніх справ.

3. Визнати протиправним та скасувати рішення комісії Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції з розгляду питань щодо призначення виплати одноразової грошової допомоги про відмову у призначенні та виплаті ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому ІІ групи інвалідності, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного із проходженням служби в органах внутрішніх справ.

4. Зобов`язати Західне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції (; 79005, місто Львів, вул. Архипенка, 1, будинок 1) належним чином підготувати та подати до Міністерства юстиції України, у встановлений законом строк висновок, що виплати грошової допомоги та всі необхідні документи, для вирішення питання щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 ; 79025 АДРЕСА_1 м. Львів, вул АДРЕСА_2 , 17/4) у зв`язку із встановленням йому ІІ групи інвалідності, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного із проходженням служби в органах внутрішніх справ відповідно до Порядку, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 850 від 21.10.2015 року.

5. Судові витрати розподілу не підлягають.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення через Львівський окружний адміністративний суд до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

В судовому засіданні проголошено вступну і резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 31.05.2018.

Суддя Качур Р.П.