Справа № 826/1971/15
Суддя: Губська Людмила Вікторівна
Дата ухвалення: 2019-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/1971/15 Суддя (судді) першої інстанції: Келеберда В.І.
Суддя-доповідач - Губська Л.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Губської Л.В.,

суддів: Карпушової О.В., Епель О.В.,

за участю: секретаря Суркової Д.О.,

представника відповідача Усачової А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Біоенергопродукт» на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 березня 2019 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Біоенергопродукт» до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, визнання протиправними та недійсними постанови,-

В С Т А Н О В И В:

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.07.2015 року, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 01.09.2015 року, визнано протиправною бездіяльність Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, щодо незатвердження у грудні 2014 року та січні 2015 року «зелених» тарифів для Товариства з обмеженою відповідальністю «Біоенергопродукт» та зобов`язано відповідача затвердити «зелені» тарифи за грудень 2014 року та січень 2015 року для ТОВ «Біоенергопродукт».

06.04.2016 року Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, подала до суду першої інстанції заяву про зміну способу виконання судового рішення, в якій просила встановити спосіб виконання шляхом затвердження ТОВ «Біоенергопродукт» додаткових платежів для компенсації недоотриманих коштів як виробнику, що працює за «зеленим» тарифом, при цьому, в прохальній частині заяви йдеться про постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.07.2015 , якої у справі немає.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 березня 2019 року заяву про зміну порядку і способу виконання постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 липня 2015 року у цій справі задоволено.

З таким судовим рішенням не погодився позивач і подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу скасувати та у задоволенні заяви про зміну порядку і способу виконання судового рішення відмовити. Апелянт наголошує, що встановлений спосіб виконання рішення не передбачений чинним законодавством, крім того, зазначає, що оскаржувана ухвала підміняє суть заявлених у справі вимог.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін, та вказує на правомірність висновків суду першої інстанції і безпідставність доводів, викладених в апеляційній скарзі.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 263 КАС України (в редакції чинній на момент подання заяви, тобто до 15.12.2017 року) за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення (відсутність коштів на рахунку, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), державний виконавець може звернутися до адміністративного суду першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий лист, із поданням, а особа, яка бере участь у справі, та сторона виконавчого провадження - із заявою про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.

Зазначена норма кореспондується з ч. 3 ст. 378 КАС України (в редакції, чинній на момент постановлення оскаржуваної ухвали), яка передбачає, що підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Аналіз зазначених правових положень дає підстави для висновку, що виконання судового рішення може ускладнюватися об`єктивними та суб`єктивними обставинами. З метою захисту прав та інтересів сторін виконавчого провадження суд може постановити ухвалу про відстрочення і розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення.

Порядок виконання рішення - це визначена законодавством послідовність і зміст виконавчих дій державним виконавцем, а також права і обов`язки суб`єктів виконавчого провадження під час їх вчинення.

В свою чергу, встановлення зміни способу і порядку виконання судового рішення не може мати на меті зміну судового рішення по суті, а має забезпечити порядок виконання судового рішення шляхом визначення послідовності і змісту виконавчих дій державним виконавцем, а також прав і обов`язків суб`єктів виконавчого провадження під час їх вчинення.

Зі змісту обох редакцій процесуального закону вбачається, що обов`язковою умовою прийняття судом рішення про встановлення або зміну способу чи порядку виконання судового рішення є існування обставин, які об`єктивно істотно ускладнюють або взагалі унеможливлюють виконання судового рішення.

Як вбачається зі змісту поданої Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, заяви про зміну способу виконання судового рішення, встановлення «зелених» тарифів за минулі періоди суперечить Закону України «Про електроенергетику», Порядку встановлення, перегляду та припинення дії «зеленого» тарифу на електричну енергію для суб`єктів господарської діяльності та приватних домогосподарств, затвердженого постановою НКРЕ від 02.11.2012 року №1421.

В поданій заяві відповідач акцентував увагу суду на тому, що вказані вище нормативно - правові акти не передбачають повноважень щодо визначення комісією «зелених» тарифів, а передбачають їх встановлення, при цьому, відсутня законодавчо визначена можливість їх затвердження та механізм встановлення тарифів на розрахункові періоди, що вже минули, а також наявність затвердженого та впровадженого механізму, який передбачає врахування в платежах за електричну енергію додаткових платежів для компенсації недоотриманих коштів виробникам, що працюють за «зеленими» тарифами, який був затверджений Радою Оптового ринку електричної енергії, та погоджений НКРЕКП, Міністерством енергетики та вугільної промисловості України та Антимонопольним комітетом України.

Разом з тим, відповідачем не було обґрунтовано існування обставин, які ускладнюють виконання постанови від 03.07.2015 року або роблять його неможливим.

Твердження апелянта про те, що на даний час відсутня законодавчо визначена можливість затвердження «зелених тарифів» та механізм встановлення тарифів на розрахункові періоди, що вже минули, судовою колегією в якості підстави для встановлення чи зміни способу і порядку виконання рішення оцінюється критично, оскільки незгода з мотивувальною частиною судового рішення та висновками суду є підставою для його оскарження в установленому процесуальним законом порядку.

При цьому, судове рішення, в частині зобов`язання Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, затвердити «зелені» тарифи за грудень 2014 року та січень 2015 року для ТОВ «Біоенергопродукт», відповідачем не оскаржувалось ні в апеляційному, ні в касаційному порядках, а також не зверталась увага на це і під час розгляду справи по суті у суді першої інстанції, що було підтверджено представником Нацкомісії у судовому засіданні.

Постанова Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.07.2015 року набрала законної сили та є обов`язковою до виконання.

Колегія суддів наголошує, що виключною правовою підставою для прийняття судом рішення про зміну способу або порядку виконання судового рішення є наявність обставин, які унеможливлюють або ускладнюють його виконання у спосіб чи порядок, які первинно визначені в рішенні суду.

При цьому, під зміною способу і порядку виконання рішення суду слід розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання в раніше встановлений порядок і спосіб.

Разом з тим, здійснення судом зміни порядку чи способу виконання рішення не повинно змінювати способу захисту порушеного права, обраного судом при вирішенні справи.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 30.01.2018 р. по справі № 281/1820/14-а та, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, є обов`язковим для врахування при розгляді даної справи.

Водночас, як вбачається із заяви про зміну способу виконання судового рішення, заявник фактично просить змінити резолютивну частину судового рішення, що виходить за межі повноважень суду в розумінні ст.378 КАС України, та, в свою чергу, свідчить про небажання сторони виконувати судове рішення у спосіб, який визначено судом.

Крім того, представником відповідача зазначено, що фактично рішення суду вже виконано, але в інший спосіб, що, крім іншого, вказує на недоцільність зміни способу виконання рішення, яке вже виконано.

До того ж, як наголошувалось вище, як у заяві відповідача, так і в оскаржуваній ухвалі суду першої інстанції, йдеться про зміну способу виконання постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 липня 2015 року , яка фактично відсутня.

За таких обставин, колегія суддів дійшла до висновку, що зазначені відповідачем обставини не вказують на неможливість виконання судового рішення у цій справі саме через спосіб захисту, застосований судом при його ухваленні, та не надають достатніх правових підстав для застосування процесуального інституту зміни порядку і способу виконання судового рішення, регламентованого статтею 378 КАС України.

Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

На підставі вищевикладеного, приймаючи до уваги, що помилковість висновків суду першої інстанції та порушення норм процесуального права призвело до неправильного вирішення питання, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 310, 315, 320, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Біоенергопродукт» - задовольнити.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 березня 2019 року - скасувати та прийняти постанову, якою у задоволенні заяви Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, про зміну способу виконання судового рішення - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

Повний текст постанови виготовлено 29.05.2019.

Головуючий-суддя: Л.В. Губська

Судді: О.В. Карпушова

О.В. Епель