Справа № 200/3298/19-а
Суддя: Дмитрієв В.С.
Дата ухвалення: 2019-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2019 р. Справа№200/3298/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Дмитрієва В.С., при секретарі судового засідання Запарі С.В., за участю представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача Винник О.В., розглянувши у судовому засіданні за правилами загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_2 до Управління соціального захисту населення Слов`янської міської ради, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Управління соціального захисту населення Старобільської районної державної адміністрації про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_2 , звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Управління соціального захисту населення Слов`янської міської ради про визнання бездіяльності, яка виразилася у невиплаті з 1 квітня 2017 року по 31 липня 2018 року заборгованості по виплаті допомоги при народженні дитини, протиправною, зобов`язання нарахувати та виплатити допомогу при народженні дитини за період з 1 квітня 2017 року по 31 липня 2018 року.

Позовні вимоги вмотивовані тим, що відповідач, всупереч Закону України "Про державну допомогу сім`ям з дітьми", відмовив у виплаті допомоги при народженні дитині за певний період, як внутрішньо переміщеній особі, посилаючись на Постанову Кабінету Міністрів України №365 від 8 червня 2016 року. Вважає, що відмова відповідача виплатити борг за минулий період, порушує право дитини на соціальний захист, тому є протиправною.

Відповідач 5 квітня 2019 року надав відзив на адміністративний позов в якому зазначив, що оскільки ОСОБА_2 звернулася із заявою про призначення (подовження) допомоги при народженні дитини у липні 2018 року, управлінням прийнято рішення про призначення такої допомоги з 1 липня 2018 року, тобто з місяця звернення, що передбачено п. 54 Порядку призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року №1751. Стосовно виплати заборгованості за минулий період, відповідач вказав, що відповідно до п. 15 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 червня 2016 року № 365 орган, що здійснює соціальні виплати, на підставі рішення комісії призначає (відновлює) таку соціальну виплату з місяця, в якому надійшла заява внутрішньо переміщеної особи. Суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України, до теперішнього часу окремий порядок Кабінетом Міністрів України не визначено. Вважає, що позовні вимоги суперечать нормам чинного законодавства України.

Ухвалою суду від 11 березня 2019 року відкрито провадження в адміністративній справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Ухвалою суду від 10 квітня 2019 року вирішено залучити до участі в адміністративній справі в якості третьої особи - Управління соціального захисту населення Старобільської районної державної адміністрації, витребувати інформацію щодо підстав припинення виплати ОСОБА_2 допомоги при народженні дитини, справу розглядати за правилами загального позовного провадження та призначити підготовче засідання на 24 квітня 2019 року.

Ухвалою суду від 24 квітня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 27 травня 2019 року.

У судовому засіданні представник позивача просив задовольнити позовні вимоги, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві, представник відповідача - відмовити у задоволені позовних вимог, посилаючись на обставини викладені у відзиві.

Заслухавши представників сторін, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянкою України, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується паспортом громадянина України серія НОМЕР_1 виданим 21 травня 2003 року Калінінським РВДМУУМВС України в Донецькій області. 9 липня 2018 року позивачу видана довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № НОМЕР_2 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 . ОСОБА_2 є матір`ю ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що свідчить свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 , актовий запис № 1336, виданим Жовтневим районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області 1 липня 2016 року.

Як убачається із наданих на вимогу суду доказів, ОСОБА_2 перебувала на обліку в управлінні соціального захисту населення Старобільської районної державної адміністрації, де допомога при народженні дитини виплачена по 31 березня 2017 року, з 1 квітня 2017 року знята з обліку. При цьому, матеріали особової справи ОСОБА_2 не містять рішення про припинення виплати допомоги та підстав зняття з обліку. 18 липня 2018 року позивач звернулася до Управління соціального захисту населення Слов`янської міської ради із заявою про призначення допомоги при народженні дитини. На підставі рішення Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам (Протокол №11-32/31 36 від 7 серпня 2018 року) відповідачем, 4 жовтня 2018 року, прийнято Рішення про призначення допомоги сім`ям з дітьми ОСОБА_2 з 1 липня 2018 року по 30 червня 2019 року.

Оскільки допомога при народженні дитини за певний період не виплачена позивачка звернулася до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Згідно частини 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Статус внутрішньо переміщеної особи врегульований Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», відповідно до преамбули якого цей Закон відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, встановлює гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб.

Частиною 1 статті 1 вказаного Закону визначено, що внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Відповідно до частини 2 статті 7 вказаного Закону, Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв`язання проблем, пов`язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Гарантований державою рівень матеріальної підтримки сімей з дітьми шляхом надання державної грошової допомоги встановлює Закон України "Про державну допомогу сім`ям з дітьми" від 21 листопада 1992 року № 2811-XII (надалі - Закон № 2811-XII). Даний Закон спрямований на забезпечення пріоритету державної допомоги сім`ям з дітьми у загальній системі соціального захисту населення.

Частиною першою статті 1 зазначеного Закону встановлено, що громадяни України, в сім`ях яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених Законом та іншими законами України.

Згідно пункту 2 частини 1статті 3 Закону України "Про державну допомогу сім`ям з дітьми" одним із видів державної допомоги сім`ям з дітьми є допомога при народженні дитини. Така допомога призначається і виплачується органами соціального захисту населення; надається одному з батьків дитини (опікуну), який постійно проживає разом з дитиною; покриття витрат на її виплату здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України у вигляді субвенцій до місцевих бюджетів (ст.4, ч. 1 ст.5, ч. 1 ст.10 Закону).

Тобто, допомога при народженні дитини є різновидом державної допомоги у загальній системі соціального захисту населення і надається з метою забезпечення відповідного рівня матеріальної підтримки сімей, у яких є діти, створення належних умов для утримання та виховання дітей.

Статтею 11 Закону № 2811-XII визначено, що виплата допомоги при народженні дитини припиняється у разі: позбавлення отримувача допомоги батьківських прав; відібрання дитини в отримувача допомоги без позбавлення батьківських прав; тимчасового влаштування дитини на повне державне утримання; припинення опіки або звільнення опікуна від його повноважень щодо конкретної дитини; нецільового використання коштів і незабезпечення отримувачем допомоги належних умов для повноцінного утримання та виховання дитини.

З аналізу норм статті 11 Закону № 2811-XII убачається, що визначені законодавством підстави припинення виплати допомоги при народженні дитини є вичерпними.

Суд зазначає, що відповідач та третя особа не надали інформацію щодо підстав припинення позивачу соціальної виплати допомоги при народженні дитини. Проте, в матеріалах особової справи Індича Г .В. міститься лист Управління соціального захисту населення Старобільської районної державної адміністрації від 7 вересня 2018 року №01-10/3114 за змістом якого ОСОБА_2 знята з обліку 1 квітня 2017 року у зв`язку зі зміною місця проживання (скасування довідки ВПО). При цьому, слід зазначити, що матеріали особової справи позивача, які були досліджені у судовому засіданні, не містять доказів скасування дії довідки внутрішньо переміщеної особи та рішення про припинення виплати допомоги при народженні дитини.

Пунктом 1 частини 1 статті 92 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина, гарантії їх здійснення та основні обов`язки повинні визначатися виключно законом, які приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Скасування довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи не є передбаченою законом підставою для припинення виплати допомоги при народженні дитини, а постанова КМУ № 365 від 8 червня 2016 року "Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам" є підзаконним нормативно-правовим актом, який обмежує встановлене законодавством право на отримання допомоги позивачем.

Право виносити закони, вносити до них зміни належить виключно Верховній раді України і не може передаватися іншим органам чи посадовим особам. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Верховна рада України може змінити закон виключно законом, а не шляхом прийняття підзаконного правового акта. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України відносяться до категорії підзаконних, а тому не можуть змінювати в бік звуження права громадян, які встановлено нормативно-правовими актами вищої юридичної сили. Право на обмеження конституційних прав громадян Кабінету Міністрів України Верховною радою України не надано.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У рішенні у справі "Суханов та Ільченко проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (цитата у п. 25 цього рішення).

Тому, припиняючи виплату позивачу допомоги при народженні дитини за відсутності передбачених законами України підстав, УСЗН порушило право позивача на отримання такої допомоги та таке припинення є протиправним.

Суд зауважує, що позивач із заявою про призначення допомоги при народженні дитини звернулася до відповідача у липні 2018 року, відповідно вказаний суб`єкт не припиняв виплату допомоги.

Так, відповідно до пункту 54 Порядку призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1751 від 27 грудня 2001 року (далі - Порядок) у разі зміни місця проживання одержувача державної допомоги сім`ям з дітьми виплата її продовжується органом соціального захисту населення за новим місцем проживання або відбування покарання з місяця звернення.

Разом з тим, пунктом 55 зазначеного Порядку встановлено, що призначені, але своєчасно не одержані суми державної допомоги сім`ям з дітьми з вини органу, що призначає або виплачує зазначену допомогу, виплачуються протягом будь-якого часу без обмежень. При цьому виплата здійснюється виходячи з розміру прожиткового мінімуму, встановленого на день її призначення.

Оскільки, ОСОБА_2 виплата допомоги при народженні дитини була протиправно припинена Управлінням соціального захисту населення Старобільської районної державної адміністрації, така допомога повинна бути виплачена протягом будь-якого часу без обмежень.

Суд наголошує, що позивач і його дитина є громадянами України, тобто мають такі ж самі конституційні права, як і інші громадяни України, оскільки законодавство України не допускає обмеження прав на соціальний захист, зокрема, права на отримання допомоги при народженні дитини, за ознакою місця проживання (перебування) та наявністю статусу внутрішньо переміщеної особи.

Позивач має право на отримання державної допомоги при народженні дитини, реалізація права на вільний вибір місця проживання в України, гарантованого Законом України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", не може позбавляти її права на отримання допомоги при народженні дитини. Згідно частини другої статті 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", реєстрація міста проживання чи міста перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Крім того, суд звертає увагу, що позивачем заявлений позов в інтересах дитини для її належного матеріального забезпечення, а відповідно до частини сьомої статті 7 Сімейного Кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно пункту 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яку ратифіковано постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. При цьому допомога при народженні дитини за своєю природою є допомогою самій дитині, а не її батькам.

Таким чином, право позивача на отримання допомоги при народженні дитини є безперечним і забезпечення цього права становить суть взятих на себе державою зобов`язань.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі №591/610/16.

Стосовно тверджень відповідача щодо правомірності невиплати сум соціальних виплат за минулий період, на підставі пункту 15 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою КМУ від 8 червня 2016 року №365, суд зазначає. що зазначена постанова не є законом, а тому як підзаконний нормативно-правовий акт, не може змінювати в бік звуження права громадян, які встановлені нормативно-правовими актами вищої юридичної сили.

На підставі зазначеного вище, беручи до уваги необхідність захисту інтересів малолітньої дитини, враховуючи ту обставину, що позивач всупереч своїй волі змушена була змінити місце проживання внаслідок проведення антитерористичної операції, виходячи із завдань адміністративного судочинства, суд доходить висновку, що невиплата допомоги при народженні дитини за спірний період є протиправною.

Оскільки, у даний час позивач перебуває на обліку в Управлінні соціального захисту населення Слов`янської міської ради, суд вважає, що саме на відповідача покладається обов`язок щодо нарахування та виплати допомоги при народженні дитини за спірний період.

Разом з тим, оскільки судом встановлено, що відповідачем виплачено ОСОБА_2 допомогу при народженні дитини за липень 2018 року, позовні вимоги щодо нарахування та виплати допомоги за цей період задоволенню не підлягають.

На підставі зазначеного, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 371 Кодексу адміністративного судочинства України негайно виконуються рішення суду, зокрема про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

Відповідно до вимог частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України судовий збір в сумі 768,40 грн. належить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління соціального захисту населення Слов`янської міської ради на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Управління соціального захисту населення Слов`янської міської ради щодо невиплати ОСОБА_2 заборгованості по виплаті допомоги при народженні дитини за період з 1 квітня 2017 року по 30 червня 2018 року.

Зобов`язати Управління соціального захисту населення Слов`янської міської ради (місцезнаходження: 84116, Донецька область, м. Слов`янськ, вул. Г. Батюка, б. 40; ) нарахувати та виплатити ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) допомогу при народженні дитини за період з 1 квітня 2017 року по 30 червня 2018 року.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині виплати ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) допомоги при народженні дитини у межах суми за один місяць.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління соціального захисту населення Слов`янської міської ради (місцезнаходження: 84116, Донецька область, м. Слов`янськ, вул. Г. Батюка, б. 40; ) на користь ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Вступна та резолютивна частини рішення проголошені у судовому засіданні 27 травня 2019 року в присутності представників сторін, повний текст рішення складено 28 травня 2019 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя Дмитрієв В.С.