Справа № 133/66/19
Суддя: Охрімчук І.Г.
Дата ухвалення: 2019-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О СТ А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 133/66/19 Головуючий у 1-й інстанції: Сєчко В.Л.

Суддя-доповідач: Охрімчук І.Г.

30 травня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Охрімчук І.Г.

суддів: Капустинського М.М. Мацького Є.М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Виконавчого комітету Козятинської міської ради Вінницької області на рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 21 лютого 2019 року (повний текст рішення складено 21.02.2019 ролу, м. Козятин) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Козятинської міської ради Вінницької області про визнання незаконними дій відповідача та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулася до суду з адміністративним позовом до виконавчого комітету Козятинської міської ради Вінницької області про скасування постанови постанови №1 від 03 січня 2019 року адміністративної комісії при виконавчому комітеті Козятинської міської ради року про накладення адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.186 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 119 грн.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що за фабулою протоколу серії ГР № 041074 від 20.12.2018 року, 22.11.2018 року о 17 год.15 хв. вона-начальник відділу Реєстру територіальних громад, всупереч дорученню Вінницької ОДА №01.01.-11/3072 від 12.05.16 року, організувала самовільне відключення камери відео нагляду в службовому кабінеті без будь - яких на це підстав, чим вчинила самоуправство, тобто правопорушення, передбачене ст. 186 КУпАП. В протоколі зазначено, що правопорушенням матеріальної шкоди не заподіяно, до протоколі додається постанова.

Постановою адміністративної комісії при виконкому Козятинської міської ради №1 про накладення адміністративного стягнення від 03 січня 2019 року, на неї, начальника відділу ведення Реєстру територіальних громад управління ЦНАП у м. Козятині виконавчого комітету Козятинської міської ради, було накладене адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 119,00 грн. як зазначено в постанові на підставі ст. 186 КУпАП. Крім цього, у вказаній постанові зазначено, що вона 22.11.2018 року о 17.00 год. організувала самовільне відключення камер відео нагляду в службовому приміщенні відділу реєстру територіальних громад. Вказана постанова підписана головою адміністративної комісії С.Заїчко та секретарем адміністративної комісії Ю.Кукурузою.

Позивачка з вищевказаною постановою не погоджується, посилаючись на те, що вона ніяких адміністративних правопорушень не вчиняла, самовільного відключення камер відео нагляду не організовувала. Вважає, що оскаржувана постанова не відповідає вказаним вимогам ст.283 КУпАП, а саме як в постанові, так і в протоколі про адміністративне правопорушення, не зазначено, всупереч яким конкретно нормам чинного законодавства (встановленому законом порядку), вона здійснила своє дійсне або гадане право, яка саме, в чому полягає і кому завдана шкода та чому вона не є істотною. Не зазначено та не має посилання на жоден доказ, який би підтверджував, що вона організувала самовільне відключення камер відео нагляду в службовому приміщенні відділу Реєстру територіальних громад.

Відповідач у свою чергу, просив відмовити в задоволені адміністративного позову та вказав, що не погоджується з позовними вимогами щодо визнання незаконними дій відповідача та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, оскільки під час розгляду справи щодо вчинення адміністративного правопорушення адміністративною комісією при виконавчому комітеті Козятинської міської ради, було з`ясовано, що саме ОСОБА_1 , працюючи на посаді начальника відділу реєстру територіальних громад, вчинила самоправні дії щодо відключення камер відео нагляду у службовому кабінеті. Комісією також з`ясовано, що обставини самовільного втручання Мулик Л.Є. в роботу системи відеоспостереження підтверджується актом перевірки роботи відеокамер в кабінеті начальника відділу реєстру територіальних громад від 26.11.2018 року та записом з працюючих камер відео спостереження. Інформація по даному факту виконавчим комітетом Козятинської міської ради направлялась до Козятинського відділу поліції, в результаті розгляду якої був складений протокол органами поліції про вчинене адміністративне правопорушенням факту самоуправства, тобто самовільного, всупереч встановленому законом порядку, здійснення свого дійсного або гаданого права,який і став підставою для розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 Що стосується твердження позивача про те, що ні в постанові ні в протоколі про адміністративне правопорушення, не має посилання на жоден доказ , який би підтверджував що, саме вона організувала самовільне відключення камер відео нагляду в службовому приміщенні відділу Реєстру територіальних громад не є критичним ,оскільки не спростовує факту вчинення нею адміністративного правопорушення посилання на докази містяться в протоколі адміністративної комісії.

Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 21.02.2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Виконавчого комітету Козятинської міської ради Вінницької області (вул. Г. Майдану, 20 м. Козятин Вінницької області ,) про визнання незаконними дій відповідача та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - задоволено.

Скасовано постанову №1 від 03 січня 2019 року адміністративної комісії при виконавчому комітеті Козятинської міської ради про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.186 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 119,00 грн.

Провадження по справі закрито на підставі ст. 38 КУпАП .

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням Виконавчий комітет Козятинської міської ради Вінницької області звернувся з апеляційною скаргою, якою просить суд скасувати рішення суду першої інстанції від 21.02.2019 року та прийняти нове про відмову у задоволенні позову. В обгрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що під час розгляду справи про вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_1 адміністративною комісією при Виконавчому комітеті Козятинської міської ради Вінницької області було встановлено, що саме ОСОБА_1 працюючи на посаді начальника відділу реєстру територіальних громад вчинила самоправні дії щодо відключення камер відеонагляду у службовому кабінеті. Доказом того, слугує протокол, складений поліцейським Козятинського відділу поліції, по факту сомоуправства, відповідно до ст. 186 КУпАП. Тому, складений протокол в повній мірі підтвержує вину позивачки, та спростовує твердження суду першої інстанції про те, що адміністративна комісія передчасно прийшла до висновку про винуватість ОСОБА_1

Ухвалами Сьомого апеляційного адміністративного суду від 18.01.2019 року відкрито та призначено справу до розгляду у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, відповідно ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України. Зобов`язано Виконавчий комітет Козятинської міської ради Вінницької області надати чи надіслати до суду належним чином засвідчені матеріали адміністративної справи щодо ОСОБА_1 (в тому числі протокол засідання Виконавчого комітету Козятинської міської ради Вінницької області).

Позивачка правом подати до суду відзив не скористалася, інших заяв чи клопотань по суті справи суду теж не надала.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 03.01.2019 адміністративною комісією при виконкому Козятинської міської ради винесено постанову №1 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , начальника відділу ведення Реєстру територіальних громад управління ЦНАП у м. Козятині виконавчого комітету Козятинської міської ради, за скоєння правопорушення, передбаченого ст. 186 КУпАП, згідно якої 22.11.2018 року о 17.00 год. організувала самовільне відключення камер відео нагляду в службовому приміщенні відділу реєстру територіальних громад та накладено штраф в сумі 119 грн.

За захистом порушених прав звернулася до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції задовольняючи позов виходив з того, що приймаючи рішення про притягнення ло адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 186 КУпАП, адміністративна комісія Виконавчого комітету Козятинської міської ради не в повній мірі пересвідчилися в достатності, належності та допустимості наданих доказів, які доводять вину позивачки, а тому оскаржувана постанова підлягає скасуванню.

Колегія суддів частково погоджується з позицією суду першої інстанції, та надаючи оцінку спірним правовідносинам, вважає за необхідне зазначити таке.

У відповідності до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`кшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно с. 255 КУпАП протоколи про правопорушення мають право складати: органи внутрішніх справ (Національної поліції), посадові особи, уповноважені на те виконавчими комітетами сільських, селищних, міських рад (за порушення, вчинені у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), представники громадських організацій або органів громадської самодіяльності.

Відповідно до ч.1 ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За визначенням, наведеним у ч.1 ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Стаття 256 передбачає, що у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами. У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.

При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

Згідно ст. 277 справа про адміністративне правопорушення розглядається у п`ятнадцятиденний строк з дня одержання органом (посадовою особою), правомочним розглядати справу, протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів справи.

Відповідно до статті 283 розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова виконавчого органу сільської, селищної, міської ради по справі про адміністративне правопорушення приймається у формі рішення.

Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Положеннями статті 285 передбачено, що постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено. Копія постанови вручається під розписку. У разі якщо копія постанови висилається, про це робиться відповідна відмітка у справі.

Колегія суддів при досліджені наявної у матеріалах справи постанови не виявила, яким конкретно нормам чинного законодавства позивачка здійснила дійсне або гадане право. Крім того, в постанові відсутні будь-які посилання на докази, які б підтверджували, що саме ОСОБА_1 організувала самовільне відключення камер відеонагляду в службовому приміщенні відділу реєстру територіальних громад. Разом з тим, з відеозапису з камер спостереження вбачається, що позивачка не здійснювала жодних дій, які свідчать про її причетність до самоуправства та вчиненого правопорушення, передбачене ст. 186 КУпАП

Водночас, наявний у справі протокол серії ГР №041074 від 20.12.2018 року не може бути єдиним безпосереднім доказом вчинення правопорушення позивачкою, оскільки обставини правопорушення зазначені в ньому мають бути підтверджені іншими доказами за їх наявності, які в ньому зазначаються і додаються до матеріалів справи про адміністративне правопорушення.

Крім того судом встановлено, що дані про отримання позивачкою повідомлення про день, час та місце розгляду протоколу про вчинене нею адміністративне правопорушення, саме 03.01.2019 року, у справі відсутні.

Слід зауважити, що розгляд адміністративною комісією при виконавчому комітеті справи про адміністративне правопорушення та винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, суперечить вимогам щодо об`єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, що призвело до порушення прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у статті 268 КУпАП, зокрема права користуватися юридичною допомогою адвоката, заявляти клопотання, подавати докази по справі тощо.

Окрім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до ст.23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Відповідно до ч.1 ст.27 КУпАП штраф є грошовим стягненням, що накладається на громадян, посадових та юридичних осіб за адміністративні правопорушення у випадках і розмірі, встановлених цим Кодексом та іншими законами України.

Згідно з оскаржуваною постановою на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу, однак без врахування обставини справи, характеру вчиненого правопорушення, особу порушника, відповідно до ст.33 КУпАП.

Згідно з ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 33 КУпАП закріплено, що стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом, відповідно до ст.280 КУпАП уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

У наведених положеннях Кодексу визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.

Відповідно до ч.1 ст.86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Підсумовуючи вказане, суд апеляційної інстанції приходить висновку, що порушення процедури притягнення позивачки до адміністративної відповідальності, передбаченої КУпАП, не врахування об`єкта правопорушення та санкції як міри відповідальності за його вчинення, недотримання вимог щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи та розгляд справи про адміністративне правопорушення не у відповідності з законом, є наслідком визнання протиправною та скасування постанови адміністративної комісії при виконавчому комітеті про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Встановлення відеокамер на робочому місці повинно мати законну підставу та обґрунтовану мету. Відеозйомка повинна проводитися відкрито, а працівники мають бути належним чином повідомлені про те, що відбувається відеоспостереження. Перше, на що варто звернути увагу це те, що робоче місце не знаходиться осторонь від особистого життя певної особи.

Згідно з рішенням Конституційного суду України від 20.01.2012 р. №2-рп/2012, де досліджувалися питання про те, що слід розуміти під інформацією про особисте життя, а також чи є збирання, зберігання, використання та поширення інформації про особу втручанням в її особисте життя, особистим життям фізичної особи є її поведінка у сфері особистісних, сімейних, побутових, інтимних, товариських, професійних, ділових та інших стосунків поза межами суспільної діяльності, яка здійснюється, зокрема, під час виконання особою функцій держави або органів місцевого самоврядування.

Тобто, особисте життя це поведінка певної особи, в тому числі у професійних та ділових стосунках, однак поза межами суспільної діяльності, яка здійснюється, зокрема, під час виконання особою функцій держави або органів місцевого самоврядування.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 32 Конституції України, ніхто не може зазнавати втручання в його особисте й сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України; не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Зазначеним вимогам Конституції України, кореспондують положення законодавства України, якими передбачено, що збирання, зберігання, використання і поширення інформації про особисте життя фізичної особи без її згоди не допускаються, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини (абз. 2 ч. 1 ст. 302 Цивільного кодексу України); поширення персональних даних без згоди суб`єкта персональних даних або уповноваженої ним особи дозволяється у випадках, визначених законом, і лише (якщо це необхідно) в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини (ч. 2 ст. 14 Закону України «Про захист персональних даних» (далі Закон №2297).

З рішення Конституційного суду випливає, що інформація про особисте життя особи це будь-які відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована.

Із аналізу Закону №2297, який регулює відносини, пов`язані із захистом та обробкою персональних даних та спрямований на захист права особи на особисте життя, витікає, що він застосовуватиметься до контексту відеозйомки на робочому місті, адже у світлі положень цього закону йдеться про обробку певних персональних даних працівника.

При цьому обробкою, згідно із Законом №2297, вважається будь-яка дія або сукупність дій, а саме: збирання, реєстрація, накопичення, зберігання, адаптування, зміна, поновлення, використання і поширення (розповсюдження, реалізація, передача), знеособлення, знищення. Тобто, факт відеозйомки працівника на робочому місці вже є обробкою персональних даних такого працівника, тобто відомостей чи сукупності відомостей про працівника, який ідентифікований або може бути конкретно ідентифікований. Тому, такі персональні дані працівника є конфіденційною інформацією, оскільки це інформація про фізичну особу.

Враховуючи вимоги, які Закон №2297 висуває до обробки персональних даних, обробка персональних даних про фізичну особу, що є конфіденційною інформацією, без згоди відповідної особи не допускається, крім випадків, чітко визначених законом.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відеозйомка на робочому місті це щонайменше збирання, зберігання та використання інформації про особисте життя фізичної особи, тобто персональних даних такої особи, що може становити недозволене втручання в особисте життя певної особи. Щоб таке втручання було законним, воно повинно відбуватися за згодою відповідної фізичної особи, тобто конкретного працівника.

Згода суб`єкта персональних даних це добровільне волевиявлення фізичної особи щодо надання дозволу на обробку її персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки, висловлене у письмовій формі або у формі, що дає змогу зробити висновок про надання згоди.

З метою уникнення зайвих непорозумінь між роботодавцем, який є володільцем персональних даних, тобто особою, яка визначає мету обробки персональних даних, встановлює їх склад і процедури обробки, та працівником, що є суб`єктом персональних даних, тобто фізичною особою, персональні дані якої обробляються, перевага надаватиметься згоді у письмовій формі. Письмова згода є пріоритетним варіантом, відповідно до чинного Кодексу законів про працю України та зобов`язує роботодавця проінформувати працівника «під розписку» про умови праці (ч. 1 ст. 29 КЗпП), до яких відноситься відеозйомка працівника на робочому місті.

Таким чином, щоб не порушувати права працівників та закон в цілому, роботодавцю слід отримувати у працівників письмову згоду на відеоспостереження за робочими місцями та робочими процесами. При цьому, бажано, щоб у цій згоді містилося роз`яснення про мету відеоспостереження, спосіб його здійснення (наприклад, місце, де розташовані відеокамери), а також порядок обробки, захищення, знищення, доступу до отриманих внаслідок відеоспостереження даних, термін їх зберігання.

Згідно з ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Суд повинен перевірити, чи було втручання виправданим та необхідним у демократичному суспільстві, та, зокрема, чи було воно пропорційним, і чи були причини, надані національними органами влади на його виправдання, важливими та достатніми. Таким чином, важливим є визначити, чи належним чином національні органи влади використали свою свободу повноважень, звинувативши заявника у наклепі чи зловживанні посадовим становищем. Рішення у справі «Ляшко проти України» (Lyashko v. Ukraine) від 10 серпня 2006 р., Заява № 21040/02, п. 47.

Суд відзначає, що одним із складників справедливого судового розгляду в розумінні п. 1 статті 6 є право на змагальне провадження; кожна сторона, в принципі, має отримати нагоду не лише бути поінформованою про будь-які докази, які потрібні для того, щоб виграти справу, але також має знати про всі докази чи подання, які представлені або зроблені в цілях впливу на думку суду, і коментувати їх (див., mutatis mutandis, рішення у справах «Лобо Мачадо проти Португалії» (Lobo Machado v. Portugal) і «Фермьойлєн проти Бєльгії» (Vermeulen v. Belgium) від 20 лютого 1996 р., Reports of Judgments and Decisions 1996-I, сс. 206-07, п. 31 і п. 23, п. 33, відповідно, та рішення у справі «Нідерост-Губер проти Швейцарії» (Nidero?stHuber v. Switzerland) від 18 лютого 1997 р., Reports 1997-I, с. 108, п. 24).

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що приймаючи рішення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , за ст 186 КУпАП, адміністративна комісія виконкому Козятинської міської ради не в повній мірі пересвідчилася в достатності, належності та допустимості наданих доказів які доводять вину ОСОБА_1 , у вчинені правопорушення передбаченого ст 186 КУпАП, а тому передчасно прийшла до висновку про доведеність вини ОСОБА_1 , в скаєнні адміністративного правопорушення. В ході розгляду справи суду також не надано належних та допустимих доказів якими доводиться вина ОСОБА_1 , у вчинені правопорушення передбаченого ст 186 КУпАП, а тому тому оскаржувана постанова підлягає скасуванню.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України суд апеляційної інстанції задовольняє апеляційну скаргу і скасовує постанову або ухвалу суду, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з порушенням норм матеріального і процесуального права.

В даному випадку, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції в частині скасування постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, не впливають на правильність прийнятого судового рішення, рішення прийнято судом першої інстанції в цій частині з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому відсутні підстави для його скасування, в цій частині.

Разом з тим, вирішуючи позов, скасовуючи постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності суд першої інстанції закрив провадження по справі на підставі ст. 38 КУпАП оскільки вважав, що минули строки накладення адміністративного стягнення, вважаючи, що правопорушення вчинено 22.11.2018.

Частиною першою ст. 38 КУпАП передбачено, що адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення. Оскільки минули строки накладення адміністративного стягнення, правопорушення вчинено 22.11.2018 , провадження по справі слід закрити.

Судова колегія апеляційного адміністративного суду не погоджується з рішенням суду в цій частині оскільки починаючи з часу виявлення порушення (акт від 22.11.2018 року), складання протоколу про адміністративне правопорушення від 20.12.2018 року до винесення постанови про накладення на позивача штрафу від 03.01.2019 року два місяці не минуло, тобто строк протягом якого особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності не пройшов.

Питання щодо закриття провадження по справі на підставі ст. 38 КУпАП могло би бути вирішене тільки у разі якщо би підтвердились обставини вчинення позивачкою адміністративного правопорушення і на час його застосування закінчились відповідні строки, передбачені КУпАП.

Таким чином, постанова суду першої інстанції в частині закриття провадження по справі, на підставі ст. 38 КУпАП , підлягає скасуванню.

У силу п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є : неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладені обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення, в частині закриття провадження по справі на підставі ст. 38 КУпАП, з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи в цій частині і є підставою для скасування рішення суду першої інстанції в цій частині.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Виконавчого комітету Козятинської міської ради Вінницької області задовольнити частково.

Рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 21 лютого 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Козятинської міської ради Вінницької області про визнання незаконними дій відповідача та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення в частині закриття провадження по справі на підставі ст. 38 КУпАП - скасувати.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Постанова суду складена в повному обсязі 30 травня 2019 року.

Головуючий Охрімчук І.Г.

Судді Капустинський М.М. Мацький Є.М.