Справа № 826/10448/18
Суддя: Мазур А.С.
Дата ухвалення: 2019-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

27 травня 2019 року № 826/10448/18

Окружний адміністративний суд міста Києва, у складі судді Мазур А.С., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Управління патрульної поліції у місті Києві Національної поліції України

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 із позовом до Управління патрульної поліції у місті Києві Національної поліції України, в якому просив суд: визнати бездіяльність управління патрульної поліції м. Києва, яка полягає у не наданні інформації на адвокатський запит вх. 712-аз від 11.06.2018 щодо надання інформації про наявність чи відсутність камер відеоспостереження на перехресті автодоріг по бульвару Шевченка та вул. Володимирській в м. Києві, та надання відеоматеріалів, протиправною та зобов`язати управління патрульної поліції м. Києва повторно розглянути адвокатський запит вх. 712-аз від 11.06.2018 з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.07.2018 відкрито спрощене позовне провадження у справі.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у зв`язку із наданням правової допомоги громадянці ОСОБА_2 , позивачем було направлено адвокатський запит щодо надання інформації про наявність камер відеоспостереження на перехресті автодоріг по бульвару Шевченка та вулиці Володимирській в м. Києві, однак відповідачем було надано відповідь про відсутність у доступі до інформації щодо здійснення відео фіксації вуличної мережі м. Києва. Однак, позивачем було досліджено, що згідно листа директора департаменту інформаційно-комунікаційних технологій КМДА №075-1685 від 13.06.2018 в Управлінні патрульної поліції м. Києва створені робочі місця із доступ до бази даних комплексної системи відеоспостереження, у зв`язку з чим вважає, що йому було протиправно відмовлено по суті запиту.

У відзиві на позовну заяву, відповідач зазначив, що не є володільцем камер відеоспостереження на вулично-шляховій мережі міста Києва, а містить лише доступ до системи відеоспостереження, розміщеному у міському дата-центрі. Крім того, надання запитуваної позивачем інформації не відноситься до повноважень Управління патрульної поліції у місті Києві Національної поліції України.

У відповіді на відзив позивач зазначив, що відповідь на адвокатський запит не містить запитуваної ним інформації, у зв`язку з чим, відповідачем було порушено право останнього на інформацію.

У запереченні на відповідь на відзив, відповідач зазначив, що у відповідності до вимог Положення про комплексну систему відеоспостереження міста Києва останній має право лише отримувати доступ до даних в Системі в порядку, визначеному цим Положенням, та відповідно до законодавства, яке визначає повноваження користувача інформації в Системі на отримання відповідних даних в Системі (Кримінального процесуального кодексу України, Кодексу цивільного захисту України, законів України "Про Службу безпеки України", "Про Національну поліцію України", "Про Національну гвардію України", "Про оперативно-розшукову діяльність" та інших), що в свою чергу свідчить про відсутність повноважень останнього розпоряджатися такою інформацією.

Розглянувши подані ними документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, у зв`язку із наданням правової допомоги громадянці ОСОБА_2 позивачем було направлено адвокатський запит від 11.06.2018 вх. №712-аз, в якому останній просив Управління патрульної поліції у місті Києві Національної поліції України надати йому інформацію про те чи установлені камери спостереження на перехресті автодоріг по бул. Шевченка та вул. Володимирській в м. Києві та чи збереглися із вказаних камер відеоспостереження записи станом на 05.06.2018 за період 12:48 год. по 12:53 год. Крім того, у випадку наявності вказаних даних, надати копію зафіксованого відеоматеріалу вказаними камерами у зазначений період.

13.06.2018 листом №712 сз/41/11/5/02-2018 відповідачем надано відповідь на адвокатський запит, в якому зазначено, що в Управлінні патрульної поліції у м. Києві відсутні засоби відео фіксації вулично-шляхової мережі м. Києва, крім того, Управління патрульної поліції у місті Києві Національної поліції України не володіє інформацією кому належать камери відеоспостереження та їх точне розміщення, у зв`язку з чим, отримання відеозапису по запитуваній дорожньо-транспортній пригоді є не можливим.

Вважаючи, що даний запит не містить відповіді по суті адвокатського запиту, чим порушує його професійні права, позивач звернувся із даним позовом до суду.

Розглядаючи адміністративну справу по суті, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються Конституцією України та Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року №5076-VI (далі - Закон №5076-VI).

Підпунктами 1 та 2 пункту 1 статті 1 Закону №5076-VI визначено, що адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом; адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Статтею 2 Закону №5076-VI встановлено, що адвокатура України - недержавний самоврядний інститут, що забезпечує здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги на професійній основі, а також самостійно вирішує питання організації і діяльності адвокатури в порядку, встановленому цим Законом. Адвокатуру України складають всі адвокати України, які мають право здійснювати адвокатську діяльність. З метою забезпечення належного здійснення адвокатської діяльності, дотримання гарантій адвокатської діяльності, захисту професійних прав адвокатів, забезпечення високого професійного рівня адвокатів та вирішення питань дисциплінарної відповідальності адвокатів в Україні діє адвокатське самоврядування.

Відповідно до підпункту 1 частини першої статті 20 Закону №5076-VI, під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги, зокрема звертатися з адвокатськими запитами, у тому числі щодо отримання копій документів, до органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, підприємств, установ, організацій, громадських об`єднань, а також до фізичних осіб (за згодою таких фізичних осіб).

Частиною першою статті 24 Закону № 5076-VI встановлено, що адвокатський запит - письмове звернення адвоката до органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності та підпорядкування, громадських об`єднань про надання інформації, копій документів, необхідних адвокату для надання правової допомоги клієнту.

До адвокатського запиту додаються посвідчені адвокатом копії свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, ордера або доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. Вимагати від адвоката подання разом з адвокатським запитом інших документів забороняється.

Адвокатський запит не може стосуватися надання консультацій і роз`яснень положень законодавства.

Надання адвокату інформації та копій документів, отриманих під час здійснення кримінального провадження, здійснюється в порядку, встановленому кримінальним процесуальним законом.

Згідно з частиною другою статті 24 Закону № 5076-VI, орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи, керівники підприємств, установ, організацій, громадських об`єднань, яким направлено адвокатський запит, зобов`язані не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту надати адвокату відповідну інформацію, копії документів, крім інформації з обмеженим доступом і копій документів, в яких міститься інформація з обмеженим доступом.

У разі якщо адвокатський запит стосується надання значного обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, строк розгляду адвокатського запиту може бути продовжено до двадцяти робочих днів з обґрунтуванням причин такого продовження, про що адвокату письмово повідомляється не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання адвокатського запиту.

Відповідно до частини третьої статті 24 Закону № 5076-VI, відмова в наданні інформації на адвокатський запит, несвоєчасне або неповне надання інформації, надання інформації, що не відповідає дійсності, тягнуть за собою відповідальність, встановлену законом, крім випадків відмови в наданні інформації з обмеженим доступом.

При цьому, як вбачається зі змісту відповіді на запит від 13.06.2018 №712 сз/41/11/5/02-2018 відповідачем було вичерпно вказано, що документи та інформація щодо запитуваної інформації відсутні.

При цьому, в частині протиправності дій відповідача, позивач посилається, на те що згідно наявної відповіді Департаменту інформаційно-комунікаційних технологій від 13.06.2018 №075-1685 у 2017 році у Головному управлінні Національної поліції у м. Києві та в Управлінні патрульної поліції у м. Києві було створено відповідні автоматизовані робочі місця із доступом до бази даних комплексної системи відеоспостереження, з огляду на що, заявник не позбавлений права звернутися до Головного управління Національної поліції у м. Києві або до Управлінні патрульної поліції у м. Києві із відповідним запитом.

Враховуючи викладене, позивач повторно звернувся до відповідача із адвокатським запитом від 18.06.2018 вих. №750 см, в якому просив надати інформацію про те чи установлені камери спостереження на перехресті автодоріг по бул. Шевченка та вул. Володимирській в м. Києві та чи збереглися із вказаних камер спостереження станом на 05.06.2018 за період 12:48 год. по 12:53 год. Крім того, у випадку наявності вказаних даних, надати копію зафіксованого відеоматеріалу вказаними камерами у зазначений період.

Листом від 21.06.2018 №750сз/41/11/5/03-2018 відповідач повідомив позивача, що використовує міську систему відеоспостереження виключно для виконання покладених на нього Законом України «Про національну поліцію» завдань, у зв`язку з чим, надання запису не є можливим.

Отже, на думку позивача, наявність відповіді Департаменту інформаційно-комунікаційних технологій від 13.06.2018 №075-1685 фактично підтверджує наявність запитуваної інформації у його розпорядженні та свідчить про бездіяльність останнього у щодо ненадання запитуваної інформації.

Однак судом не приймаються до уваги вищевказані посилання позивача, з огляду на наступне.

Рішення Київської міської ради від 05.07.2018 №1195/5259 було затверджено «Положення про комплексну систему відеоспостереження міста Києва».

Згідно п. 4.4 даного положення адміністратором системи є комунальне підприємство "Інформатика" виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

Користувачами інформації в системі є посадові (службові) особи та працівники, визначені в пункті 8.1 цього Положення, які отримують доступ до інформації в системі згідно з цим Положенням. (п. 4.5 Положення).

Разом з цим, адміністратор системи, тобто - комунальне підприємство "Інформатика", зобов`язано здійснювати за дорученням розпорядника системи фактичне надання, обмеження та припинення доступу до інформації в системі користувачам інформації в системі згідно з цим Положенням.

В свою чергу, до повноважень користувачів системи, тобто - Управління патрульної поліції у місті Києві Національної поліції України, входить отримувати доступ до даних в Системі в порядку, визначеному цим Положенням, та відповідно до законодавства, яке визначає повноваження користувача інформації в системі на отримання відповідних даних в Системі (Кримінального процесуального кодексу України, Кодексу цивільного захисту України, законів України "Про Службу безпеки України", "Про Національну поліцію України", "Про Національну гвардію України", "Про оперативно-розшукову діяльність" та інших).

Крім того, згідно п. 7 р. VIII Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18.12. 2018 № 1026 (далі- Інструкція №1026) відеозаписи або копії з них можуть бути надані за вмотивованими запитами органів державної влади, органів досудового розслідування, прокуратури, слідчого судді та суду, поліцейського та інших осіб у порядку, передбаченому законодавством України.

Отже, з аналізу вказаних актів, суд приходить до висновку, що адміністратором відеоспостереження міста Києва та відповідно розпорядником запитуваної інформації є саме Комунальне підприємство "Інформатика", а відтак до повноважень відповідача не входить надання публічної інформації згідно даних системи відеоспостереження міста Києва, про що й було повідомлено позивача в оскаржуваній відповіді.

Крім того, суд звертає увагу, що згідно Інструкції №1026 Управління патрульної поліції у місті Києві Національної поліції України може надавати інформацію з даних системи відеоспостереження міста Києва у виняткових випадках, зокрема на вимогу органів державної влади, органів досудового розслідування, прокуратури, слідчого судді та суду. Надання такої інформації в порядку здійснення правової допомоги не передбачено, у зв`язку з чим, твердження позивача, що відповідачем було порушено його професійні права не знайшли достатнього обґрунтування.

Частиною 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

У відповідності до п. 1,3 ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих доказів, суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню.

Згідно вимог ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 5 - 11, 19, 72 - 77, 90, 139, 241 - 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Судові витрати покласти на позивача.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя А.С. Мазур