Справа № 140/86/19
Суддя: Глушко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2019-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2019 рокуЛьвів№ 857/4507/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Глушка І.В.,

суддів: Гуляка В.В., Макарика В.Я.,

за участю секретаря судового засідання: Омеляновської Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Хмарук Юлії Миколаївни на ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2019 року про залишення заяви без розгляду, постановлену суддею Каленюк Ж.В. у м.Луцьку Волинської області, у справі №140/86/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Волинської митниці ДФС про визнання протиправним і скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 15 березня 2019 року адміністративний позов задоволено.

22 березня 2019 року представник позивача звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового судового рішення, яким просив стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Волинської митниці ДФС на користь ОСОБА_1 4428,00 грн понесених витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги.

На підтвердження витрат до заяви додано: акт від 18 березня 2019 року наданих послуг за договором про надання правничої допомоги від 08 січня 2019 року; копію довідки від 20 лютого 2019 року приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Рівненської області Рибак Ю.В.; копію звіту про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт №1 від 20 лютого 2019 року; меморіальний ордер №J0222FQCMS від 22 лютого 2019 року; копію рахунку №42 від 19 лютого 2019 року та акту виконаних робіт від 20 лютого 2019 року; платіжне доручення №1 від 21 лютого 2019 року; копію фіскальних чеків від 26 лютого 2019 року №453, №200; меморіальний ордер №@2PL768683 від 18 березня 2019 року. Представник позивача також зазначає, що у позовній заяві було наведено розрахунок судових витрат.

Заяву обгрунтовує тим, що вимога аналогічного змісту в наведеним розрахунком очікуваних витрат ОСОБА_1 була заявлена в позовній заяві.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2019 року заяву представника позивача про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат залишено без розгляду.

Ухвала мотивована тим, що рішенням суду від 15 березня 2019 року вирішено питання про розподіл судових витрат у сумі 768,40 грн, понесених позивачем у зв`язку зі сплатою судового збору, підтверджених квитанцією від 08 січня 2019 року №0.0..1, що містилася у матеріалах справи. Інші докази на підтвердження понесених позивачем судових витрат, в тому числі на правничу допомогу, на час розгляду справи суду надані не були, відтак суд не міг вирішити питання про такі судові витрати.

Позивач у позовній заяві вказав, що очікує понести витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 600,00 грн за підготовку адвокатом позовної заяви та у сумі 700,00 грн за участь адвоката в одному судовому засіданні. Проте, під час розгляду справи по суті до ухвалення судового рішення доказів про їх понесення позивачем суду не надано, як і не подано ні позивачем, ні його представником відповідної заяви про подання таких доказів протягом п`яти днів після ухвалення судом рішення у зв`язку із неможливістю надати їх з поважних причин до закінчення розгляду справи по суті.

В судовому засіданні під час розгляду справи по суті до постановлення ухвали про закінчення з`ясування обставин у справі та перевірки їх доказами та виходу суду до нарадчої кімнати позивач ОСОБА_1 та представник позивача Хмарук Ю.М. не робили заяв про понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4428,00 грн та неможливість подання доказів на їх підтвердження на той момент. Разом з тим, до заяви про ухвалення додаткового рішення, датованої 19 березня 2019 року, представник позивача додає підтверджуючі документи, які датовані 19, 20, 21, 22, 26 лютого 2019 року. Суд вважає, що з моменту відкриття провадження у справі (18 січня 2019 року) і до завершення з`ясування обставин у справі (15 березня 2019 року) було більш ніж достатньо часу для подання до суду доказів, що підтверджують понесені витрати, чи хоча б відповідної заяви.

Не погоджуючись з ухвалою суду, представник позивача - адвокат Хмарук Юлія Миколаївна оскаржила його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржувана ухвала постановлена з неповним з`ясуванням обставин справи, з порушенням норм матеріального і процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржувану ухвалу та вирішити питання про судові витрати.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги зазначає про помилкове застосування судом правових наслідків при розгляді заяви про ухвалення додаткового судового рішення, передбачених ч.7 ст.139 КАС України.

Вказує, що судом, зокрема, не враховано, що згідно з ч.8 ст.262 КАС України при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження судові дебати не проводяться. Відповідно, позивач був позбавлений можливості подати докази про розмір витрат до закінчення судових дебатів.

Також зауважує, що позивачем було подано заяву про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат в межах передбаченонго ч.7 ст.139 КАС України строку.

Подати докази на підтвердження понесених судових витрат до винесення рішення суду у позивача не було можливості, оскільки відповідно до п.5.2 Договору про надання правничої допомоги від 08.01.2019 гонорар підлягає сплаті Клієнтом протягом п`яти днів після підписання акту наданих послуг. Оскільки оплата послуг була здійснена позивачем у справі після ухвалення рішення по справі, доказів понесення судових витрат позивачем на час ухвалення рішення не існувало.

У позовній заяві також було наведено розрахукнок судових витрат, а також зазначено у прохальній частині про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Волинської митниці ДФС на користь ОСОБА_1 понесених ним судових витрат. Необхідність понесення додаткових судових витрат зумовлена тим, що позивачу у судовому засіданні 13.02.2019 судом запропоновано надати перекладені українською мовою додатки, додані до позовної заяви, викладені німецькою мовою.

Про порушення процесуального закону, на думку скаржника, також свідчить те, що після подання заяви представником позивача про ухвалення додаткового судового рішення про стягнення судових витрат від 19.03.2019 судом вже здійснювалась перевірка поданої заяви на предмет відповідності вимогам КАС України та ухвалою від 26.03.2019 така заява була призначена до судового розгляду, а не залишена без розгляду, а тому заява підлягала розгляду по суті згідно попередньо постановленого ним рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити з наступних підстав.

За правилами частини першої ст.252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення;

3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Частиною другою цієї статті визначено, що заяву про ухвалення додаткового судового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання судового рішення.

Відповідно до статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу.

За правилами частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Водночас нормами частини сьомої цієї статті визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

За змістом статті 244 КАС України одним із питань, які вирішує суд при ухваленні рішення, є те, як розподілити між сторонами судові витрати (пункт 5 частини першої статті 244 Кодексу).

Відповідно до частин п`ятої, шостої статті 246 КАС України у резолютивній частині рішення зазначаються, зокрема, розподіл судових витрат (пункт 2 частини п`ятої статті 246 КАС України), а в разі необхідності у резолютивній частині також вказується про призначення судового засідання для вирішення питання про судові витрати, дату, час і місце його проведення; строк для подання стороною, за клопотанням якої таке судове засідання проводиться, доказів щодо розміру понесених нею судових витрат (пункт 4 частини шостої статті 246 КАС України).

Тобто, за правилами статей 244, 246 КАС України питання щодо розподілу судових витрат має бути вирішеним при ухваленні рішення у справі. Водночас, суд може і повинен вирішувати це питання в межах та на підставі тих документів, які є в матеріалах справи на момент ухвалення рішення у справі. Якщо за таких умов суд цього не зробив, є підстави для ухвалення додаткового рішення щодо судових витрат відповідно до статті 252 КАС України.

За такого правового регулювання позивач чи його представник мав право на звернення до суду із заявою про винесення додаткового рішення у цій справі, за умови, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Водночас виконання правового припису щодо прийняття додаткової постанови чи постановлення додаткової ухвали у випадках, якщо судом не вирішено питання про судові витрати, можливе за наявності обставин щодо цього питання, які передують прийняттю судом кінцевого рішення у справі, щодо якого слід прийняти додаткове рішення.

Аналіз наведених положень процесуального закону у їх системному взаємозв`язку і в контексті заявлених позивачем вимог про відшкодування витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги, шляхом ухвалення додаткового рішення відповідно до статті 252 Кодексу дає підстави для висновку, що насамперед слід звернути увагу на те, що такий механізм виправлення чи усунення допущеного судом не вирішення таких вимог при ухваленні рішення передбачає, що питання, які не вирішив суд, ухваливши рішення, яким закінчено розгляд справи, повинні існувати на дату його ухвалення, відповідно до процесуального закону суд мав їх вирішити і результат їх вирішення мав би бути відображений в тексті ухваленого рішення (зокрема в резолютивній його частині)

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 17 жовтня 2018 року (справа №826/2266/16), а відповідно до ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Частинами першою, другою статті 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Відповідно до частини третьої статті 134 КАС України, для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина четверта статті 134 КАС України).

У заяві про ухвалення додаткового рішення у справі вказано, що позивачем понесено 4428,00 грн витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги, та додано документи на підтвердження зазначених витрат: копія акту від 18 березня 2019 року наданих послуг до договору про надання правничої допомоги від 08 січня 2019 року; копія довідки від 20 лютого 2019 року приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Рівненської області Рибак Ю.В.; копія звіту про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт №1 від 20 лютого 2019 року; меморіальний ордер №J0222FQCMS від 22 лютого 2019 року; копія рахунку №42 від 19 лютого 2019 року та акту виконаних робіт від 20 лютого 2019 року; платіжне доручення №1 від 21 лютого 2019 року; копія фіскальних чеків від 26 лютого 2019 року №453, №200; меморіальний ордер №@2PL768683 від 18 березня 2019 року.

Однак, з матеріалів справи слідує, що позивач чи його представник під час розгляду справи в суді першої інстанції не порушував питання про стягнення з бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень судових витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, та не надавав з цього приводу доказів.

При цьому, рішенням суду першої інстанції від 15 березня 2019 року вирішено питання про розподіл судових витрат, підтверджених квитанцією від 08 січня 2019 року №0.0..1, понесених позивачем у зв`язку зі сплатою судового збору в розмірі 768,40 грн. Інших доказів на підтвердження понесених позивачем судових витрат, в тому числі на правничу допомогу, на час розгляду справи суду надані не були, відтак суд не міг вирішити питання про такі судові витрати.

Судом першої інстанції враховано, що позивач у позовній заяві вказував очікувані розміри понесених витрат на професійну правничу допомогу, а саме 600,00 грн за підготовку адвокатом позовної заяви та у сумі 700,00 грн за участь адвоката в одному судовому засіданні. Разом з тим, під час розгляду справи по суті до ухвалення судового рішення доказів про їх понесення позивачем суду не надано. Також позивачем чи його представником не було подано відповідної заяви про подання таких доказів протягом п`яти днів після ухвалення судом рішення у зв`язку із неможливістю надати їх з поважних причин до закінчення розгляду справи по суті.

Водночас, колегія суддів доводи скаржника про неврахування судом першої інстанції при розгляді питання про розподіл судових витрат шляхом ухвалення додаткового рішення обставин розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, що унеможливлює подання доказів до закінчення судових дебатів, які в силу вимог ч.8 ст. 262 КАС України при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження не проводяться, вважає безпідставними.

Згідно змісту §4 глави 6 розділу ІІ КАС України до судових дебатів суд переходить після постановлення ухвали про закінчення з`ясування обставин у справі та перевірки їх доказами. Наступною стадією судового розгляду після судових дебатів є вихід суду до нарадчої кімнати для ухвалення рішення.

Судом першої інстанції враховано, що незважаючи на те, що під час судового розгляду в спрощеному провадженні судові дебати не проводяться, позивач мав право зробити заяву про розгляд питання щодо розподілу судових витрат до моменту ухвалення судом рішення про закінчення з`ясування обставин у справі та перевірки їх доказами та до виходу суду до нарадчої кімнати. У цьому разі у резолютивній частині рішення вказується про призначення судового засідання для вирішення питання про судові витрати, дату, час і місце його проведення; строк для подання стороною, за клопотанням якої таке судове засідання проводиться, доказів щодо розміру понесених нею судових витрат.

В судовому засіданні під час розгляду справи по суті позивачем ОСОБА_1 та представником позивача Хмарук Ю.М. не заявлено про понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4428,00 грн та неможливість подання доказів на їх підтвердження до постановлення ухвали про закінчення з`ясування обставин у справі та перевірки їх доказами й виходу суду до нарадчої кімнати.

Слід зазначити, що долученні до заяви про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат, понесених на правничу допомогу, докази датовані 19, 20, 21, 22, 26 лютого 2019 року, відтак позивач та його представник не були позбавлені можливості надати вказані документи до завершення з`ясування обставин у справі.

Оскільки у встановлений частиною сьомою статті 139 КАС України строк позивач (його представник) із заявою про стягнення судових витрат у розмірі 4248,00 грн, пов`язаних із наданням правничої допомоги, не звертався, документів, які б підтверджували понесені такі витрати не надав, суд, ухвалюючи рішення у справі, не мав підстав та обов`язку вирішувати ці питання, як і призначати судове засідання для їх вирішення, вказуючи про це у резолютивній частині рішення.

Крім того, колегія суддів вважає безпідставними доводи представника скаржника на неможливість надати вказані докази з покликанням на п.5.2 Договору про надання правничої допомоги від 08.01.2019, яким визначено, що гонорар підлягає сплаті Клієнтом протягом п`яти днів після підписання акту наданих послуг, який був підписаний після завершення розгляду справи, оскільки процесуальним законом на позивача (його представника) за наявності зазначених умов покладено обов`язок подання про це відповідної заяви з дотриманням визначених строків.

Для вирішення питання про судові витрати судом першої інстанції на виконання ч.4 ст.143 КАС України призначено судове засідання, відтак доводи скаржника на порушення судом процесуального закону при прийнятті оскаржуваної ухвали після призначення до розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат є необгрунтованими.

При прийнятті оскаржуваної ухвали судом першої інстанції також враховано доводи відповідача, заявлені у клопотанні на спростування заявлених представником позивача у заяві вимог.

Аналізуючи наведені правові норми та обставини справи, колегія суддів поділяє висновок суду першої інстанції щодо наявності підстав для застосування процесуальних наслідків, передбачених ч.7 ст.139 КАС України.

Відповідно до частини першої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції повністю виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин вірно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення законного рішення, яке скасуванню не підлягає.

Керуючись статтями 242, 308, 310, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Хмарук Юлії Миколаївни залишити без задоволення, а ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2019 року про залишення заяви без розгляду у справі №140/86/19 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя І. В. Глушко
судді В. В. Гуляк
В. Я. Макарик
Постанова складена в повному обсязі 28.05.2019.