Справа № 520/2203/19
Суддя: Ральченко І.М.
Дата ухвалення: 2019-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2019 р. Справа № 520/2203/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Ральченка І.М.

суддів: Катунова В.В. , Бершова Г.Є.

за участю секретаря судового засідання Патової Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 17.04.2019 (суддя Бадюков Ю.В. по справі № 520/2203/19

за позовом ОСОБА_1

до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України треті особи Броварський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області , ОСОБА_2

про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, у якому просив визнати протиправною і скасувати постанову в.о. директора Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Клименка Р.В. від 20.12.2018 про передачу виконавчих проваджень.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 17.04.2019 року адміністративну справу передано на розгляд до Окружного адміністративного суду м. Києва.

Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати оскаржувану ухвалу, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги заявник посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм процесуального права, зокрема безпідставного застосування п. 3 ч. 1 ст. 29 КАС України, що призвело до порушення судом першої інстанції правил територіальної підсудності.

У судовому засіданні представник відповідача заперечувала проти вимог апеляційної скарги, вважала рішення суду першої інстанції законним, обґрунтованим, просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду - без змін.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Як встановлено судовим розглядом, постановою в.о. директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 20.12.2018 року передано від Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України виконавче провадження № 57221426 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошових коштів.

Представником Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України заявлено клопотання про передачу адміністративної справи до іншого адміністративного суду, з огляду на те, що оскаржувана постанова державного виконавця не є індивідуальним актом, який стосується конкретної фізичної особи ОСОБА_1 , оскільки за нею передавались два виконавчих провадження, щодо двох стягувачів, а відтак справа підсудна Окружному адміністративному суді м. Києва.

Суд першої інстанції, передаючи адміністративну справу на розгляд до Окружного адміністративного суду м. Києва виходив з того, що оскаржувана постанова в.о. директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 20.12.2018 року не є індивідуальним актом, у зв`язку з чим не можуть бути застосовані правила підсудності за вибором позивача, визначені ч. 1 ст. 25 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів не погоджується із такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Судовим розглядом встановлено, що предметом спору є законність постанови в.о. директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 20.12.2018 року про передачу виконавчих проваджень, зокрема № 57221426 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошових коштів.

Так, за висновками суду першої інстанції зазначена постанова не носить індивідуальний характер, оскільки її індивідуальна направленість спрямована, окрім позивача, на інших осіб - ОСОБА_2 , ПАТ «Київобленерго».

Однак, колегія суддів зазначає, що відповідно до п. 19 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Таким чином, акт індивідуальної дії є різновидом правового акта, особливими ознаками якого є персоніфікованість застосування, поширення дії конкретних осіб або конкретну ситуацію, наявність припису (або констатації) про виконання конкретної дії, однократність застосування, припинення дії після реалізації фактом його виконання.

При цьому, колегія суддів вказує, що індивідуальна направленість визначається не кількістю осіб, на яких спрямована дія такого акту, а можливістю їх конкретизації (персоналізації).

Отже, колегія суддів доходить висновку, що оскаржувана постанова в.о. директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 20.12.2018 року про передачу виконавчих проваджень носить виключно індивідуальний характер.

У відповідності до приписів ч. 1 ст. 25 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративні справи з приводу оскарження індивідуальних актів, а також дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які прийняті (вчинені, допущені) стосовно конкретної фізичної чи юридичної особи (їх об`єднань), вирішуються за вибором позивача адміністративним судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) цієї особи-позивача або адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Із матеріалів справи встановлено, що місцем проживання позивача є м. Харків.

Отже, з урахуванням вимог ч. 1 ст. 25 Кодексу адміністративного судочинства України, дана справа підлягає розгляду Харківським окружним адміністративним судом.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції помилково зроблено висновок про те, що даний спір повинен розглядатись Окружним адміністративним судом м. Києва.

Згідно з частинами першою-третьою ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За правилами статті 320 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

За таких обставин та з огляду на предмет спору і характер спірних відносин, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала - скасуванню, оскільки адміністративним судом ухвалу про передачу заяви постановлено з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спірного питання.

Керуючись ст. ст. 245, 246, 250, 315, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити

Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 17.04.2019 по справі № 520/2203/19 скасувати.

Адміністративну справу № 520/2203/19 направити до Харківського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І.М. Ральченко
Судді В.В. Катунов Г.Є. Бершов
Постанова складена в повному обсязі 28.05.19.