Справа № 120/717/19-а
Суддя: Альчук Максим Петрович
Дата ухвалення: 2019-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

27 травня 2019 р. Справа № 120/717/19-а

Суддя Вінницького окружного адміністративного суду Альчук Максим Петрович,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1

до: Теплицької районної ради Вінницької області

про: визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Теплицької районної ради Вінницької області, яким просить визнати протиправною бездіяльність Теплицької районної ради щодо виконання рішення Гайсинського районного суду Вінницької області у справі № 144/307/17 про поновлення його на посаді голови Теплицької районної ради Вінницької області та виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 22.06.2018 року по 30.11.2018 року в сумі 71267,19 грн.

Позивачем подано заяву про збільшення розміру позовних вимог, якою просить збільшити суму позовних вимог до 168784.46 грн., мотивуючи тим, що відповідачем суму середнього заробітку позивача було визначено з порушенням приписів Порядку затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100. Одночасно із заявою відповідачем подано відповідь на відзив, яким підтримує вимоги зазначені у позовній заяві.

Відповідно до ухвали суду від 27.03.2019 року розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання.

До суду надійшов відзив, в якому відповідач заперечує проти позову та просить суд в задоволені позовних вимог відмовити, мотивуючи тим, що на виконання рішення Гайсинського районного суду Вінницької області по справі № 144/307/17 про поновлення ОСОБА_1 на посаді голови Теплицької районної ради Вінницької області, було проведено 35 позачергову сесію Теплицької районної ради, на порядок денний якої винесено питання про поновлення на посаді голови ОСОБА_1 У зв`язку з чим, за результатами таємного голосування з даного питання більшістю депутатського складу проголосовано проти поновлення ОСОБА_1 на посаді голови. У зв`язку з чим Теплицька районна рада прийняла рішення про відмову в поновлені ОСОБА_1 на посаді голови районної ради. Також відповідачем зазначено, що позивач на посаді не поновлювався, до виконання посадових обов`язків не приступав, тому підстави для виплати йому середнього заробітку нарахованої заробітної плати за час вимушеного прогулу відсутні.

Теплицькою районною радою до суду подано відзив на заяву позивача про збільшення позовних вимог із зазначенням того, що розрахунки по заборгованості заробітної плати проведено самим позивачем з порушенням розділу 3 п. 4 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року. Тому позов не визнає та просить в задоволені позовних вимог відмовити.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 24.11.2015 року рішенням Теплицької районної ради Вінницької області 7 скликання ОСОБА_1 було обрано головою районної ради.

В подальшому, 14.03.2017 року на пленарному засідання 17 позачергової сесії Теплицької районної ради було прийнято рішення про звільнення позивача з посади голови Теплицької районної ради. Проте, рішенням Гайсинського районного суду Вінницької області від 21.06.2018 року у справі №144/307/17, яке залишено в силі постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 29.11.2018 року, позивача поновлено на посаді. Рішення суду в частині поновлення на посаді звернуто до негайного виконання.

На виконання судового рішення розпорядженням № 17-К від 30.11.2018 року Теплицької районної ради Вінницької області за підписом заступника голови Скалієм В.В., визначено: ОСОБА_1 . приступити до виконання посадових обов`язків голови Теплицької районної ради Вінницької області, про що зроблено відповідний запис до трудової книжки позивача. Також зазначено виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу та затримку виплати заробітної плати з урахуванням виплачених сум.

Розпорядження № 17-К від 30.11.2018 року скасовано розпорядженням голови Теплицької районної ради № 22- К від 22.12.2018 року.

29.01.2019 року на 43 позачерговій сесії 7 скликання було розглянуто питання про поновлення ОСОБА_1 на посаді голови Теплицької районної ради Вінницької області, у зв`язку з чим за результатами голосування було прийнято рішення № 527 від 29.01.2019 року про відмову в поновлені позивача на посаді голови.

Оскільки Теплицькою районною радою Вінницької області належним чином не виконано рішення Гайсинського районного суду від 21.06.2018 року по справі № 144/307/17, не поновлено Романюка на посаді голови Теплицької районної ради, не нараховано та не виплачено суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу, тому позивач звернувся з даним позовом.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд виходив з наступного.

Відповідно до п. 9 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення.

Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд (ст.129-1).

Статтею 14 КАС України встановлено, що судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Отже, як зазначалося раніше, рішення Гайсинського районного суду звернуто судом до негайного виконання, а також воно є обов`язковим для виконання всіма органами публічної служби. Зокрема за не виконання рішення суду передбачена кримінальна відповідальність.

Суд зазначає, що позивачем обрано не правильний спосіб захисту, оскільки на законодавчому рівні передбачено достатньо заходів впливу для виконання судових рішень, а саме: способи судового контролю, звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу, визначені ст. 382 КАС України, порядок визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду, регламентується ст. 383 КАС України.

Також, питання примусового виконання рішень врегульовані Законом України "Про виконавче провадження".

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

В силу вимог ч. 1 ст. 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Відповідно до ч. 4 ст. 383 КАС України заяву, зазначену у частині першій цієї статті, може бути подано протягом десяти днів з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, але не пізніше дня завершення строку пред`явлення до виконання виконавчого листа, виданого за відповідним рішенням суду.

Отже, суд вправі розглянути заяву позивача про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності вчинених суб`єктом владних повноважень після пред`явлення позивачем виконавчого листа до виконання.

Враховуючи викладене, суд звертає увагу позивача на вищенаведену імперативність процедури виконання судового рішення у примусовому порядку.

Також суд наголошує, що виконання судового рішення як завершальна стадія судового провадження є невід`ємним елементом права на судовий захист, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Окремо суд звертає увагу, що суб`єкт владних повноважень не може бути зобов`язаний виконувати судове рішення шляхом ухвалення судом іншого рішення, оскільки примусове виконання судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження».

Матеріалами справи не доведено, що позивач звертався до територіальних органів Державної виконавчої служби. А тому, дані вимоги не підлягають задоволенню, як новий позов, оскільки судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах повинен розглядатися в порядку ст. 383 КАС України з додержанням наведеної процедури та порядку.

Крім того відповідно до приписів ст. 382 Кримінального Кодексу України передбачено кримінальне покарання за умисне невиконання вироку, рішення, ухвали, постанови суду, що набрали законної сили, або перешкоджання їх виконанню.

У зв`язку з чим, позивач повинен вживати усіх заходів виконання або примусового виконання рішення, у разі його невиконання відповідачем в добровільному порядку, та не створювати нових аналогічних спорів, які створюють одні і ті ж самі обов`язки для відповідача. Як наслідок вищенаведеного, позивач не вичерпав усіх засобів юридичного захисту на виконання рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 21.06.2018 року по справі № 144/307/17.

Щодо вимоги зобов`язати відповідача виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу з 22.06.2017 року по 30.11.2018 року, суд враховує наступне.

Оскільки рішення районного суду не виконане, відповідно стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу також знаходиться на виконанні. Тому з дати прийняття судового рішення до фактичного поновлення на посаді не можливо здійснити нарахування та відповідно стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 94, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідент.код НОМЕР_1 ) до Теплицької районної ради Вінницької області (23800, м. Вінниця, вул. Незалежності, 25, смт. Теплик, Вінницька область ) про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Альчук Максим Петрович