Справа № 463/6134/14-а
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2019-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2019 рокуЛьвів№ 857/1203/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,

суддів Большакової О.О., Шинкар Т.І.

за участі секретаря судового засідання Сердюк О.Ю.,

позивач: ОСОБА_1 , ОСОБА_2

відповідач-1: Поліщук О. ОСОБА_3 .

відповідач-2: не з`явився

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Львівське комунальне підприємство «Господар», ОСОБА_4 , Львівська регіональна філія ДП «Центр державного земельного кадастру» : не з`явились

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львовіапеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Личаківського районного суду м.Львова від 04 січня 2019 року про закриття провадження у справі № 463/6134/14-а за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Львівської міської ради, Департаменту містобудування Львівської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Львівське комунальне підприємство «Господар», ОСОБА_4 , Львівська регіональна філія ДП «Центр державного земельного кадастру» про скасування ухвал,-

суддя в 1-й інстанції Гирич С.В.,

час ухвалення рішення 10 год. 57 хв.,

місце ухвалення рішення м. Львів,

дата складання повного тексту рішення 04.01.2019 року,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Львівської міської ради, Департаменту містобудування Львівської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Львівське комунальне підприємство «Господар», ОСОБА_4 , Львівська регіональна філія ДП «Центр державного земельного кадастру`та з врахуванням уточнень позовних вимог просив суд скасувати ухвалу Львівської міської ради № 3738 від 08.07.2010 року «Про затвердження гр. ОСОБА_4 проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання земельної ділянки на АДРЕСА_1 (між будинками № 13 та № 17) та ухвалу Львівської міської ради від 18.02.2010 р. № 3341 «Про погодження гр. ОСОБА_4 місця розташування земельної ділянки та надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на вул АДРЕСА_1 між АДРЕСА_2 та № АДРЕСА_3 ).

На обґрунтування вимог зазначав, що є власником квартири АДРЕСА_4 . Він, як і інші власники квартири вправі користуватися прибудинковою територією, яка закріплена за будинком АДРЕСА_1 . Вважає, що оскаржуваними ухвалами порушується його право на вільне володіння та користування вказаною прибудинковою територією, оскільки земельна ділянка виділена ОСОБА_4 є частиною такої території, а земельна ділянка площею 3370 кв.м. на підставі рішення Виконкому Львівської міської ради № 151 від 05.02.1954 року закріплена за будинком АДРЕСА_1 .

Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 04 січня 2019 року закрито провадження у справі № 463/6134/14-а за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Львівської міської ради, Департаменту містобудування Львівської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Львівське комунальне підприємство «Господар», ОСОБА_4 , Львівська регіональна філія ДП «Центр державного земельного кадастру» про скасування ухвал.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що Львівська міська рада під час прийняття оскаржуваних ухвали порушила спосіб прийняття свого рішення, оскільки не дотрималася порядку передачі земельної ділянки, а відповідно і порушила прийняття ухвали.

Вважає, що приймаючи свої рішення Львівська міська рада не перевірила земельну документацію для безоплатної приватизації земельної ділянки, на підставі якої вона приймала свої рішення. Під час прийняття ухвали Львівська міська рада здійснювала владні управлінські функції, оскільки в цих правовідносинах орган місцевого самоврядування реалізовував, а скоріше не реалізовував повноваження, Львівська міська рада була бездіяльною щодо свої контрольних функції у сфері управління діяльності.

Таким чином, апелянт наголошує на те, що спір у справі, що розглядається, стосується компетенції прийняття рішення органом місцевого самоврядування, тобто способу прийняття ним рішення, а скоріше протиправного способу його прийняття, а тому правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються нормами адміністративного, а не цивільного права.

Просить скасувати ухвалу суду першої інстанції а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1ст. 308 КАС України).

Заслухавши суддю - доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що на підставі звернення громадянина ОСОБА_4 від 25.06.2010 року ухвалою 16 сесії 5-го скликання Львівської міської ради від 18.02.2010 року № 3341 погоджено гр. ОСОБА_4 місце розташування земельної ділянки та надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0344 га на АДРЕСА_1 (між будинками АДРЕСА_2 та АДРЕСА_5 НОМЕР_1 ) у власність для будівництва і обслуговування індивідуального житлового будинку за рахунок земель житлової та громадської забудови за функцією використання - землі житлової забудови. Зобов`язано Толопку І.І. подати у встановленому порядку міській раді на затвердження проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

08.07.2010 року Львівська міська рада, враховуючи ухвалу міської ради від 18.02.2010 року № 3341, висновок комісії з розгляду питань, пов`язаних з погодженням документації із землеустрою від 22.06.2010 року № 12, прийняла ухвалу № 3738 від 08.07.2010 року, якою внесено зміни в п.1 ухвали міської ради від 18.02.2010 року № 3341, а саме: слова «за рахунок земель житлової та громадської забудови за функцією використання - землі житлової забудови» замінено словами «за рахунок земель, що не надані у власність або користування».

Пунктом 2 ухвали Львівської міської ради № 3738 від 08.07.2010 року затверджено ОСОБА_4 проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання земельної ділянки площею 0,0344 га на вул АДРЕСА_6 Пісковій (між АДРЕСА_2 та АДРЕСА_5 НОМЕР_1 ) у власність для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку, перевівши із земель, що не надані у власність або, до земель житлової та громадської забудови, за функцією використання - землі житлової забудови.

ОСОБА_1 оспорює ухвали Львівської міської ради про затвердження проекту землеустрою щодо відведеної земельної ділянки на вул. Пісковій у м. Львові між будинками № 13 та № 17 та рішення про погодження місця розташування земельної ділянки, посилаючись на те, що проживає в будинку АДРЕСА_1 вважаючи, що порушено права позивача на володіння та користування прибудинковою територією, частину якої передано у користування третій особі.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки позивач оскаржує рішення Львівської міської ради про затвердження проекту землеустрою щодо відведеної земельної ділянки на вул. Пісковій у м. Львові між будинками № 13 та № 17 та рішення про погодження місця розташування земельної ділянки третій особі, виходячи із того, що порушується його право користування спірною земельною ділянкою, предметом даного спору є порушене право позивача як землекористувача, а отже в даному випадку наявний цивільно-правовий спір, який має розглядатись за правилами ЦПК України.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Згідно п. 1 ч. 1ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження;

Вказані норми права встановлюють, що в порядку адміністративного судочинства захищаються права та інтереси осіб у сфері публічно - правових відносин. Публічно - правові відносини є складовою частиною правових відносин, які виникають у суспільстві.

Таким чином, до адміністративного суду з адміністративним позовом має право звернутись особа за захистом саме публічного права, свободи чи інтересу у сфері публічно-правових відносин.

Колегія суддів зазначає, що публічно-правовим спором в адміністративному судочинстві є не будь-який спір, у якому однією із сторін є орган публічної адміністрації, а лише той, що випливає із здійснення таким суб`єктом владних повноважень своїх владних управлінських функцій щодо скаржника. Тобто, для наявності такого спору є обов`язковим наявність зв`язку між здійсненням органом влади покладених на нього владних управлінських функцій та порушення прав, свобод чи інтересів фізичної або юридичної особи внаслідок такої реалізації своїх функцій владним органом.

Звернення особи з позовом до суду на захист іншого крім публічного права, свободи чи інтересу, не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Колегія суддів звертає увагу на те, що у даному випадку, спір виник у зв`язку із затвердженням ОСОБА_4 проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання земельної ділянки площею 0,0344 га на АДРЕСА_1 (між будинками № АДРЕСА_2 та № НОМЕР_1 ) у власність для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку, перевівши із земель, що не надані у власність або, до земель житлової та громадської забудови, за функцією використання - землі житлової забудови.

Суд, вирішуючи спір, має з`ясувати чи є він приватно - правовим або публічно-правовим; чи виник спір із відносин, урегульованих нормами цивільного права, чи пов`язані ці відносини зі здійсненням сторонами цивільних або інших майнових прав на земельні ділянки на засадах рівності; чи виник спір щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень при реалізації ним управлінських функцій у сфері земельних правовідносин.

Земельні відносини, суб`єктами яких є фізичні чи юридичні особи, органи місцевого самоврядування, органи державної влади, а об`єктами - землі у межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї), регулюються земельним і цивільним законодавством на принципах забезпечення юридичної рівності прав їх учасників, забезпечення гарантій прав на землю (стаття 1 ЦК України, статті 2, 5 Земельного кодексу України). Захист судом прав на землю у цих відносинах здійснюється способами, визначеними статтями16,21,393 ЦК,статтею 152 ЗК, у тому числі, шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування.

З огляду на зміст позовної заяви, характеру спірних правовідносин, та обставин встановлених судом першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що в даному випадку наявний спір, який підлягає врегулюванню на підставі норм Цивільного кодексу України, в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ч.1ст.19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

У разі прийняття суб`єктом владних повноважень рішення про передачу земельних ділянок у власність чи оренду (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації), подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про право цивільне.

Таким чином, рішення суб`єкта владних повноважень у сфері земельних правовідносин, яке має ознаки ненормативного акта та вичерпує свою дію після його реалізації, може оспорюватися з точки зору його законності, а вимоги про визнання рішення незаконним - розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо за результатами реалізації рішення у фізичної чи юридичної особи виникло цивільне право і спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер. У такому випадку вимога про визнання рішення незаконним може розглядатися як спосіб захисту порушеного цивільного права заст. 16 ЦК Українита пред`являтися до суду для розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо фактично підґрунтям і метою пред`явлення позовної вимоги про визнання рішення незаконним є оспорювання цивільного речового права особи (зокрема й права оренди земельної ділянки), що виникло в результаті та після реалізації рішення суб`єкта владних повноважень.

Зазначена позиція узгоджується з положеннями постанови Великої Палати Верховного Суду у справі № 750/3322/17 (провадження № 14-110цс18).

Згідно ч. 1ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З аналізу вказаних норм права встановлено, що предметом адміністративного позову може бути визнання неправомірними лише тих рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які безпосередньо впливають на права та обов`язки позивача у сфері саме публічно-правових відносин.

Окрім вище зазначеного, колегія суддів звертає увагу на те, що при визначенні судової юрисдикції щодо вирішення справи суд виходить з характеру спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, суб`єктного складу сторін.

На підставі викладеного, суд першої інстанції дійшов вірного до висновку, що оскільки порушується право позивача користування спірною земельною ділянкою, предметом даного спору є порушене право позивача як землекористувача, а отже в даному випадку наявний цивільно-правовий спір, який має розглядатись за правилами ЦПК України.

Тобто, даний позов спрямований на захист прав у сфері цивільно-правових, а не публічно-правових відносинах, що виключає можливість його розгляду та вирішення в порядку адміністративного судочинства.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстави вважати, що судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, та процесуального права.

З огляду на викладене, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про закриття провадження, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ч. 3 ст. 243, ст. ст. 308, 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст. ст. 322, 325, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Личаківського районного суду м.Львова від 04 січня 2019 року про закриття провадження у справі № 463/6134/14-а без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н. М. Судова-Хомюк
судді О. О. Большакова
Т. І. Шинкар
Повне судове рішення складено 30.05.2019 року.