Справа № 160/2923/19
Суддя: Захарчук-Борисенко Наталія Віталіївна
Дата ухвалення: 2019-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2019 року Справа № 160/2923/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Захарчук-Борисенко Н.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи у письмовому провадження у м.Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про зобов`язання вчинити певні дії,-
01.04.2019 ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій просить:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області щомісячно у визначену дату кожного місяця перераховувати пенсійне забезпечення позивачки на картковий рахунок в Нікопольську філію ПриватБанку, МФО 305299 на ім`я ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 .
В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що з 27.07.2011 вона здобула право на пенсію за віком, що підтверджується пенсійним посвідченням НОМЕР_1 , яке видано Пенсійним фондом України. У зв`язку із набранням чинності Постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 № 595, якою затверджений Тимчасовий порядок фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, у населеному пункті де мешкала позивачка, було припинено здійснення повноважень відповідним органом Пенсійного фонду України. Внаслідок чого позивачка вимушена була звернутися із заявою про начислення, взяття на облік та виплату пенсії за віком до Управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області. 01.11.2014 позивачка була поставлена на облік в м.Нікополь до Управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області. 28.01.2018 ОСОБА_2 звернулась до відповідача із заявою, в якій просила щомісячно у визначену дату кожного місяця перераховувати пенсійне забезпечення на картковий рахунок в Нікопольську філію ПриватБанку, МФО 305299 на ім`я ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 , проте відповідач у своїй відповіді № 1629/Т-07 від 05.02.2019 відмовив у реалізації її права вільно обирати банк для обслуговування. Такі дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області позивачка вважає прямою дискримінацією за ознакою статусу внутрішньо переміщеної особи, а тому звернулась з даною позовною заявою до суду.
01.04.2019 ОСОБА_1 звернулась до суду із клопотанням про звільнення її від сплати судового збору за подання даної позовної заяви обгрунтоване тим, що воно не має коштів на сплату судового збору, внаслідок неперерахування відповідачем її пенсії за період з 01 серпня 2018 року по 30 листопада 2018 року.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.04.2019 судом було задоволено клопотання ОСОБА_1 та звільнено її від сплати судового збору за подання позовної заяви у справі №160/2923/19, відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи в письмовому провадженні.
26.04.2019 на адресу суду від Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області надійшов письмовий відзив, в якому відповідач заперечує проти позовних вимог та просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.Свою позицію обґрунтовує тим, що відповідно до п.1 постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, субсидій та пільг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 № 509. Виплата (продовження виплати) пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, що призначені зазначеним особам, проводиться через рахунки та мережу установ і пристроїв Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» з можливістю отримання готівкових коштів і проведення безготівкових операцій через мережу установ і пристроїв будь-яких банків тільки на території населених пунктів, де органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі. Таким чином, Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» по відношенню до осіб зі статусом внутрішньо переміщеної особи виступає одним із контролюючих органів за цільовим та ефективним витрачанням бюджетних коштів на соціальні виплати в установленому законодавством порядку. Відтак, зобов`язання перерахувати пенсійні кошти позивачки, яка має статус внутрішньо переміщеної особи, до іншої банківської установи є порушенням норм матеріального права.
У період з 22.04.2019 року по 13.05.2019 року суддя Захарчук - Борисенко Н.В. перебувала у відпустці, а тому справу розглянуто 14.05.2019 року.
Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, щоТімофєєва ОСОБА_3 здобула право на отримання пенсії за віком, що підтверджується пенсійним посвідченням НОМЕР_1 , яке видано Пенсійним фондом України 06.10.2011.
28.01.2019 ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою, в якій просила щомісячно у визначену дату 20 числа кожного місяця перераховувати пенсійне забезпечення на картковий рахунок ПАТ КБ «ПриватБанк», МФО 305299, на ім`я ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 .
З відповіді Нікопольського відділу обслуговування громадян управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області № 1629/Т-07 від 05.02.2019 вбачається, що останній відмовив у реалізації позивачки на право вільно обирати банк для обслуговування, посилаючись на постанову Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 № 637, якою визначено, що призначення та продовження виплати пенсій внутрішньо переміщеним особам здійснюється за місцем перебування таких осіб. Виплата (продовження виплати) пенсій проводиться через рахунки та мережу установ і пристроїв Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» з можливістю отримання готівкових коштів і проведення безготівкових операцій через мережу установ і пристроїв будь-яких банків тільки на території населених пунктів, де органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі. Враховуючи вищевикладене, перераховувати пенсію на відділення ПАТ КБ «ПриватБанк» не має законних підстав.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
За приписами ст. 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав людини є головним обов`язком держави.
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцію та законами України.
Згідно з ч. 3 ст. 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках, передбачених законом.
Таким чином, право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.
Статтею 1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" (далі - Закон № 1706) передбачено, що внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону № 1706 факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.
Частинами 1, 3 ст. 7 Закону № 1706 передбачено, що для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав, зокрема, на пенсійне забезпечення здійснюється відповідно до законодавства України. Громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина з інвалідністю та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.
Згідно ч. 1 статті 5 Закону № 1706 довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону.
Конституцією України передбачено право громадян на соціальний захист конкретизоване в Законі України № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та в Законі України №1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення», якими встановлено порядок призначення, нарахування та виплати пенсії. За приписами п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», право на отримання пенсії та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягають встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсій страховий стаж. Питання виплати пенсій врегульовані ст. 47 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», згідно якої пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до ст. 4 вказаного Закону виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення. Згідно зі ст. 5 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» виключно цим Законом України визначається порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням. Таким чином, Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» або будь-яким іншим законом України не встановлено обмежень права на отримання пенсійних виплат осіб, які мають статус внутрішньо переміщених.
У пункті 1 постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» встановлено, що призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 № 509. Виплата (продовження виплати) пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення (далі - соціальні виплати), що призначені зазначеним особам, здійснюється виключно через рахунки та мережу установ і пристроїв публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України".
Тобто, за приписами наведеної норми умовами призначення та продовження виплати пенсій внутрішньо переміщеним особам є: знаходження внутрішньо переміщених осіб на обліку місця перебування, що підтверджується довідкою; наявність рахунку в установі ПАТ «Державний ощадний банк».
Відповіддю Нікопольського відділу обслуговування громадян управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області № 1629/Т-07 від 05.02.2019 позивачці було відмовлено у реалізації її право вільно обирати банк для обслуговування, посилаючись на постанову Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 № 637.
Аналізуючи норми чинного законодавства, суд приходить до висновку, що Нікопольський відділ обслуговування громадян управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області своєю відповіддю № 1629/Т-07 від 05.02.2019 правомірно відмовив ОСОБА_1 у перерахунку пенсійного забезпечення на картковий рахунок в ПАТ КБ «ПриватБанк», оскільки керувався нормами чинного законодавства та діяв у спосіб, передбачений законом.
Щодо посилань позивачки про відмову відповідача у реалізації її права вільно обирати банк для обслуговування у зв`язку з дискримінацією за ознакою наявності статусу внутрішньо переміщеної особи, то суд зазначає, що за визначенням поняття дискримінації згідно з пунктом 2 частини 1 статті 1 Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» дискримінацією є ситуація, за якої особа та/або група осіб за їх ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, віку, інвалідності, етнічного та соціального походження, громадянства, сімейного та майнового стану, місця проживання, мовними або іншими ознаками, які були, є та можуть бути дійсними або припущеними (певні ознаки), зазнає обмеження у визнанні, реалізації або користуванні правами і свободами в будь-якій формі, встановленій цим Законом, крім випадків, коли таке обмеження має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними, а тому даніпосилання жодним чином не стосується відмови позивачці у реалізації її права вільно обирати банк для обслуговування.
Відповідно до статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.
Згідно з ч.4 ст.245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Тобто, законодавець передбачив обов`язок суду змусити суб`єкт владних повноважень до правомірної поведінки, а не вирішувати питання, які належать до функцій і виключної компетенції останнього (дискреційні повноваження), тому втручання в таку діяльність є формою втручання в дискреційні повноваження наведеного органу та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.
Як слідує зі змісту Рекомендації № R (80) 2 Комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11.03.1980під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Адміністративний суд під час розгляду та вирішення публічно-правових спорів перевіряє, чи рішення суб`єкта владних повноважень прийняте у межах законної дискреції. При цьому, відповідно до правил правозастосування практики Європейського суду з прав людини, суд не може своїм рішенням підмінити рішення суб`єкта владних повноважень.
Тобто, дискреційними є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може».
З огляду на викладене, суд не погоджується з доводами позивачки про те, що у своїй відповіді № 1628/Т-07 від 05.02.2019 відповідач порушив норми статті 47 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» 1058-ІV від 09.07.2003 та статтю 14 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» 1706-VІІ від 20.10.2014 оскільки, відповідно допостанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» обов`язковою умовою для призначення та продовження виплати пенсій внутрішньо переміщеним особам єнаявність рахунку в установі ПАТ «Державний ощадний банк», а тому відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти не за законом, а на власний розсуд.
З вищевикладеного вбачається, що Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області діяло у межах та у спосіб, передбачений законодавством України відмовляючи ОСОБА_1 у її перерахунку пенсійного забезпечення на картковий рахунок в ПАТ КБ «ПриватБанк», МФО 305299, на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідно до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, як суб`єкт владних повноважень, довело правомірність своїх дій у відмові ОСОБА_1 у перерахунку її пенсійного забезпечення на картковий рахунок в ПАТ КБ «ПриватБанк», МФО 305299, на ім`я ОСОБА_1 , НОМЕР_1 .
Таким чином, суд вважає за необхідне відмовити ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 у зобов`язанні Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області щомісячно у визначену дату кожного місяця перераховувати пенсійне забезпечення позивачки на картковий рахунок в Нікопольську філію ПриватБанку МФО 305299 на її ім`я.
Відповідно до частини 5 статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст.ст. 90, 241- 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Захарчук-Борисенко