Справа № 448/175/19
Суддя: Білоус Ю. Б.
Дата ухвалення: 2019-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я
27.05.2019 року м.Мостиська
єдиний унікальний номер 448/175/19
провадження № 2-а/448/58/19
Мостиський районний суд Львівської області в складі:
головуючий суддя Білоус Ю.Б.,
за участю секретаря судового засідання Романченко І.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Мостиська справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Мостиського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,
учасники справи:
позивач ОСОБА_1 , не з`явився,
представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Жак Н.Т.,
представник відповідача Мостиського прикордонного загону, Хом`як ОСОБА_2
Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Жак Н.Т. звернулася до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що 28.01.2019 року старшим зміни прикордонних нарядів відділу прикордонної служби «Краківець» Мостиського прикордонного загону Дворак ОСОБА_3 за результатами розгляду протоколу про адміністративне правопорушення винесено постанову № 331226 від 28.01.2019 року, якою визнано позивача винним у вчиненні адміністративного правопорушення ч.2 ст.203 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 2516 гривень.
Вважає, що вищевказана постанова винесена відповідачем без повного та належного дослідження всіх обставин справи, а тому є незаконною, і підлягає скасуванню.
Стверджує, що відповідно до обставин справи, 28.01.2019 року о 15.20 год. позивач ОСОБА_1 на підставі паспорта громадянина Республіки Польща серії НОМЕР_1 прибув в пункт пропуску «Краківець», територія Яворівського району Львівської області. Прикордонним нарядом «перевірка документів, виїзд» виявлено, що позивач порушив встановлений термін перебування на території України. Того ж дня, відносно позивача старшим зміни прикордонних нарядів відділу прикордонної служби «Краківець» Мостиського прикордонного загону ОСОБА_4 за результатами розгляду протоколу про адміністративне правопорушення винесено постанову № 331226 від 28.01.2019 року, якою визнано позивача винним у вчиненні адміністративного правопорушення ч.2 ст.203 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 2516 гривень. При цьому, жодного протоколу про адміністративне правопорушення серія ЗхРУ від 28.01.2019р. позивачу ОСОБА_1 не вручалося, крім постанови, позивач інших документів не підписував. Крім цього, в постанові невірно зазначено прізвище позивача: замість Бучиньскі вказано ОСОБА_5
Зазначає, що позивач необізнаний із змістом постанови КМУ №150 від 15 лютого 2012 року, якою керувався відповідач, а також вважає, що винесення оскаржуваної постанови є обмеженням його конституційного права на свободу пересування. У наданих під час оформлення постанови поясненнях позивач вказував, що в період з 19.09.2016р. навчався в Львівському національному медичному університеті імені Данила Галицького та отримав посвідку на тимчасове проживання серія НОМЕР_2 з терміном до 01.08.2021 року, що підтверджується штампом в паспорті позивача на сторінці 38. У зв`язку із переведенням на навчання до навчального закладу в Республіці Польща і закінченням навчання в Україні позивач 29.12.2018р. виїхав з України.
Вказує, що 12.01.2019 року позивач прибув в Україну з метою впорядкування своїх справ та документів. Оригінал посвідки позивача було вилучено деканатом навчального закладу. Позивач вважав, що усі формальності зі сторони навчального закладу були виконані.
Також зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла бабця позивача, батьки позивача важко переносили втрату близької особи, позивач вирішив їх підтримати та повернутися додому 28.01.2019 року. Враховуючи те, що в період з 01.09.2018р. по 29.12.2018р. позивач перебував в Україні на підставі дійсної посвідки на тимчасове проживання серія НОМЕР_2 , виданої Головним управлінням Державної міграційної служби України у Львівській області, у відповідача відсутні були підстави включати цей період в строк перевищення перебування в Україні та вважати, що позивач перевищив вказаний строк на 47 днів.
Покликалась на те, що позивач в період з 01.09.2018р. по 29.12.2018р. перебував в Україні на підставі дійсної посвідки на тимчасове проживання, а з 12.01.2019р. мав право як іноземець тимчасово перебувати на території України не більш як 90 днів протягом 180 днів, в який не враховується строк перебування іноземця на підставі посвідки на тимчасове проживання в Україні. В Україні з 11.06.2017р. діє безвізовий режим з країнами ЄС. Незважаючи на це, відповідачем було складено протокол про адміністративне правопорушення та в подальшому винесено спірну постанову про накладення адміністративного стягнення.
Вказує, що постанова про накладення адміністративного стягнення за №331226 від 28.01.2019р. винесена за результатами розгляду протоколу про адміністративне правопорушення, хоча такий не складався, позивачу не було надано його для підпису, права і обов`язки позивачу не було роз`яснено.
Зазначає також, що в постанові посадовою особою прикордонної служби невірно зазначено прізвище позивача, зокрема зазначено « ОСОБА_6 » замість вірного « ОСОБА_7 ».
З огляду на наведене, просила суд скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення за №331226 від 28.01.2019 року, винесену старшим зміни прикордонних нарядів відділу прикордонної служби «Краківець» Мостиського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України ОСОБА_4 , про притягнення до адміністративної відповідальності позивача ОСОБА_1 , за ч.2 ст.203 КУпАП, а справу провадженням закрити.
Позивач ОСОБА_1 , в судове засідання не з`явився, однак з матеріалів справи міститься Договір про надання правової допомоги від 06.02.2019 року, з якого відомо, що його інтереси представлятиме адвокат Жак Н.Т..
Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Жак Н.Т., в судовому засіданні підтримала заявлені її довірителем позовні вимоги, посилалась на обставини, що зазначені в позовній заяві. Просили скасувати постанову за №331226 від 28 січня 2019 року, якою її довірителя визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.203 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 2516 гривень.
Представник відповідача - Мостиського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України, - ОСОБА_8 в судовому засіданні проти позову заперечив, покликаючись на відзив, котрий міститься в матеріалах справи. Вважає, що посадовою особою було правомірне прийняте рішення про наявність у позивача складу правопорушення та винесено спірну постанову, а тому просить відмовити у позові в повному обсязі у зв`язку з його безпідставністю та необґрунтованістю.
Заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення щодо позову, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що 28.01.2019 року старшим зміни прикордонних нарядів відділу прикордонної служби «Краківець» Мостиського прикордонного загону Двораком О.В. винесено оскаржувану постанову №331226, якою позивача ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.203 КУпАП та накладено на такого адміністративне стягнення у вигляді штрафу розміром 2516 грн.
Згідно даної постанови встановлено, що 28.01.2019 року о 15.20 год., позивач ОСОБА_1 на підставі паспорта громадянина Республіки Польща серії НОМЕР_1 прибув в пункт пропуску «Краківець» територія Яворівського району Львівської області, де в подальшому прикордонним нарядом «перевірка документів, виїзд» виявлено, що такий порушив встановлений термін перебування на території України.
Винесенню оскаржуваної постанови передувало складення молодшим інспектором прикордонного контролю інспекторів відділення прикордонного контролю ОСОБА_9 протоколу про адміністративне правопорушення від 28.01.2019 року, який за змістом порушення збігається із постановою.
Відповідач мотивує своє рішення тим, що за час свого перебування громадянин ОСОБА_1 ., позивач по справі, перевищив дозволений строк свого перебування на території України.
Не погоджуючись із вказаною постановою про накладення адміністративного стягнення, позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.
Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.
Згідно ч.1 ст.2 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» правовий статус іноземців та осіб без громадянства визначається Конституцією України, цим та іншими законами України, а також міжнародними договорами України.
Стаття 2 КАС України передбачає, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії) та ін.
Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та місцевого самоврядування їх посадові особи, зобов`язані діяти лише на підставі в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно частини 1 статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Частиною 2 ст.203 КУпАП встановлена відповідальність за недодержання іноземцями та особами без громадянства встановленого порядку реєстрації або порушення встановленого терміну перебування в Україні, виявлені в пунктах пропуску через державний кордон України.
Згідно п. 2.1. уповноваженими посадовими особами, які мають право складати протоколи про адміністративні правопорушення та протоколи про затримання є працівники апарату ДМС України, головних управлінь (управлінь) міграційної служби в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, управлінь (відділів, секторів) міграційної служби у районах, районах у містах, містах обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення, які є державними службовцями (далі - уповноважені посадові особи).
Уповноважені посадові особи складають протокол при виявленні адміністративних правопорушень, передбачених статтями 200, 201, частиною першою статті 203, статтями 204, 205, 206 КУпАП, згідно з формою, наведеною в додатку 1 до цієї Інструкції.
Отже, з огляду на вищевказане, вбачається, що протокол та оскаржувана постанова були складені уповноваженими на те особами.
Разом з тим, в силу вимог ст.26 Конституції України іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.
Згідно статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Кодексом України про адміністративні правопорушення закріплено низку гарантій забезпечення прав суб`єктів, які притягаються до адміністративної відповідальності. У сукупності ці гарантії створюють систему процесуальних механізмів захисту вказаних осіб.
Статтею 268 КУпАП встановлено перелік прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, зокрема: особа має право знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права; справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
За змістом статей 245, 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи, зокрема, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність; повинен своєчасно, всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи, вирішити її в точній відповідності до закону тощо.
Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Статтею 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» встановлює, що іноземці та особи без громадянства, які в`їхали в Україну на інших законних підставах, вважаються такими, які тимчасово перебувають на території України на законних підставах на період наданого візою дозволу на в`їзд або на період, встановлений законодавством чи міжнародним договором України.
При цьому ч.3 ст.9 даного Закону визначає, що строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.
Згідно з пп.2 п.2 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою КМУ від 15 лютого 2012 року № 150, іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території не більш як 90 днів протягом 180 днів у разі в`їзду іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в`їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України. Порядок обчислення зазначеного строку встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.
Пункт 5 Порядку обчислення строку тимчасового перебування в Україні іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в`їзду, затвердженого наказом МВС України від 20 липня 2015 року №884 (далі - Порядок), встановлює, що під час виїзду іноземця з території України посадова особа Держприкордонслужби перевіряє чи не перевищив він строк перебування на території України шляхом відрахування від дня фактичного виїзду 180 днів назад. Іноземець не порушив зазначений строк, якщо в межах цього 180-денного періоду він перебував на території України не більше 90 днів.
Разом з тим, згідно з п.3 Порядку під час в`їзду іноземця на територію України обчислення дозволеного йому строку перебування здійснює посадова особа Держприкордонслужби в пункті пропуску (пункті контролю) через державний кордон України шляхом відрахування від дня фактичного в`їзду 180 днів назад. Іноземець не порушив зазначений строк, якщо в межах цього 180-денного періоду він перебував на території України не більше 90 днів.
Відповідно до п. 6, 8, 10 Положення про базу даних «Відомості про іноземців та осіб без громадянства, які перевищили термін реєстрації паспортних документів в Україні», затвердженого наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 27 травня 2008 року № 444, саме за допомогою цієї системи здійснюється автоматизований підрахунок кількості днів тимчасового перебування на території України іноземців за інформацією про їх в`їзд в Україну та виїзд з України. Перевірка інформації за Базою даних здійснюється автоматично під час уведення інформації уповноваженими посадовими особами. У разі збігу даних, введених посадовою особою, з даними, що зберігаються в Базі даних на екрані ПТК АПК ІТС «Гарт-1» з`являється відповідне інформаційне повідомлення з відображенням даних про особу із зазначенням коду ознаки інформації «ПТР» (перевищення іноземцем або особою без громадянства терміну реєстрації паспортного документа).
Згідно ст. 90 КАС України, ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили.
Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Отже, з урахуванням процесуальних особливостей адміністративного судочинства, доведення факту неправомірності дій позивача покладається на відповідача.
Таким чином, при вирішені питання про визнання особи винною у вчиненні адміністративного правопорушення, винесена відповідачем постанова розглядається як доказ у сукупності з іншими доказами (пояснення особи, яка притягається до відповідальності, свідків, висновки експерта, речові докази, фотоматеріали, протоколом про адміністративне правопорушення, тощо), тому не може виступати єдиним доказом, на основі якого встановлюється наявність адміністративного правопорушення.
Суд вважає, що при винесенні постанови по справі про адміністративне правопорушення відповідачем допущено ряд процесуальних порушень, зокрема, не зазначено доказів, що підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення, а саме, відсутні докази про належне повідомлення позивача Бучиньскі В.М., про зміст постанови КМУ №150 від 15.02.2012року, котрою керувався представник відповідача при винесені спірної постанови. Більше того, представником відповідача не досліджувалося питання наявності вини, яка повинна була бути вираженою у формі умислу. Зокрема, протокол не містить жодних висновків щодо наявності у діях особи вини у вчиненні правопорушення. Постанова містить виключно опис фактичних обставин і зазначення, що такі дії становлять порушення Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства.
Слід зазначити і те, що на переконання суду, оскаржувана постанова від 28.01.2019 №331226, містить такі неточності та неповноту, що не дозволяють однозначно встановити відомості про особу, стосовно якої була розглянута справа та обставини, установлені під час розгляду справи.
Так, згідно з оскаржуваною постановою відповідачем було помилково зазначено прізвище позивача, зокрема вказано, що стягнення накладається на «Бужинські Віктора Марію», тоді як вірне прізвище позивача « ОСОБА_1 », що стверджується з копії паспорта, котрий міститься в матеріалах справи.
Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_10 і ОСОБА_11 , не спростували обставин, наведених представником позивача ОСОБА_12 в судовому засіданні, а навпаки ОСОБА_11 зазначив, що пригадує позивача ОСОБА_1 , котрий дійсно 28.01.2019 року перетинав державний кордон України, пред`явивши при цьому паспорт громадянина НОМЕР_3 для виїзду за кордон, посвідки такий не пред`являв, оскільки в цей час не працювала база даних, а тому потреби пред`являти таку не було.
Свідок ОСОБА_10 зазначила, що у випадку про термінування періоду перебування позивача на території України, база даних на такого б спрацювала, проте оскільки 28.01.2019 року не пригадує випадків спрацювання бази даних, а тому стверджує, що позивач ОСОБА_1 , при перетині кордону пред`явив такій посвідку на тимчасове перебування на території України, що й надало йому право в`їхати на територію України без зауважень з боку працівників прикордонної служби України.
Також, посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язана виконати ряд дій, обов`язкове виконання яких в своїй сукупності сприяє правильному вирішенню справи по суті і винесенню законного рішення, однак відповідно до матеріалів справи, протокол та постанову було викладено українською мовою, не зважаючи на те, що позивач є громадянином Республіки Польща та українська мова йому не зрозуміла. Доказів залучення перекладача у справі не має.
Згідно вимог Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право кожного обвинуваченого на переклад мовою, якою володіє особа, розглядається як невід`ємна складова права на захист (параграф 3 ст.6 Конвенції).
Європейський Суд з прав людини має сталу практику щодо розгляду справ із дотриманням права на допомогу перекладача як однієї зі складових прав обвинуваченого на захист, у контексті дотримання права на справедливий судовий розгляд, що зафіксовано у декількох рішеннях цього Суду, зокрема: «В контексті права на справедливий судовий розгляд, гарантованого ст.6-3, підпункт (е) означає, що обвинувачений, який не розуміє мови, що використовується, або не розмовляє на ній, має право на безоплатну допомогу перекладача для письмового або усного перекладу всіх документів чи заяв по порушеній проти нього справі, що необхідні йому для розуміння того, що відбувається, та гарантувати його права» (Справа Шабельник проти України, рішення від 19.02.2009 року).
Зазначені обставини суд вважає грубим порушенням конституційних та процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 .
Представник відповідача ОСОБА_8 , надав свої пояснення та відзив на позовну заяву, з чого вбачається, що доводи позовної заяви він не спростовує.
Окрім цього, відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, в які саме дати позивач ОСОБА_1 , за останні 180 днів перебував на території України і що строк його перебування за вказаний період становить більше, ніж 90 діб.
Будь-яких додаткових доказів на підтвердження законності і обґрунтованості притягнення позивача ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності не надав.
Зазначені обставини свідчать на користь позиції позивача ОСОБА_1 про те, що його неправомірно було притягнуто відповідачем до адміністративної відповідальності.
Відповідно до ч.2 ст.286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти встановлені судом у сукупності викликають сумніви щодо самого факту правопорушення та законності його фіксації. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.
Статтею 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
За таких обставин справи, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши та дослідивши обставини, на які посилався позивач ОСОБА_1 як на підставу своїх вимог, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів окремо кожного, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача ОСОБА_1 . є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, у зв`язку з цим постанова про накладення адміністративного стягнення за №331226 від 28 січня 2019 року підлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення, - закриттю.
Відповідно до ч.5 ст.288 КАС України за подання до адміністративного суду позовних заяв та апеляційних скарг у справах, визначених цією статтею, судовий збір не сплачується.
Згідно ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Враховуючи наведене, витрати по сплаті судового збору необхідно компенсувати за рахунок держави.
Керуючись ст.ст. 2, 6, 9, 72-77, 241, 243, 244, 245, 246, 250 КАС України, суд -
Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.
Постанову про накладення адміністративного стягнення за №331226 від 28.01.2019 року, винесену старшим зміни прикордонних нарядів відділу прикордонної служби «Краківець» Мостиського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України ОСОБА_4 , про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за ч.2 ст.203 КУпАП, - скасувати, а провадження у справі закрити.
Витрати по сплаті судового збору компенсувати за рахунок держави.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Восьмого апеляційного адміністративного суду, шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Мостиський районний суд Львівської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ю.Б. Білоус

Рішення набрало законної сили: «___»___________ 20 р.

Суддя Ю.Б. Білоус

Повний текст рішення складено 28.05.2019 року.