Справа № 372/751/19
Суддя: Лисенко В.І.
Дата ухвалення: 2019-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

27 травня 2019 року 372/751/19

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лисенко В.І.,

за участі: секретаря судового засідання Приходько Н.І.,

представників позивача - Іванова ОСОБА_1 .В., Марчука В.Ю.,

представника відповідача - не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Територіального сервісного центр №3244 РСЦ МВС в Київській області про визнання протиправним та скасування рішення,

в с т а н о в и в:

На виконання вимог ухвали Обухівського районного суду Київської області від 26.02.2019 до Київського окружного адміністративного суду надійшла справа за позовом ОСОБА_2 до Територіального сервісного центру №3244 РСЦ МВС в Київській області, в якому позивач просить:

- визнати протиправним та незаконним акт реєстрації (перереєстрації) від 16.02.2019 рухомого майна (транспортного засобу) а саме: автомобіля марки Mitsubishi, модель Pajero, тип загальний легковий універсал-В, рік випуску 2017, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , колір чорний, реєстраційний номер НОМЕР_2 (на момент подання позову реєстраційний номер транспортного засобу НОМЕР_3 , дата першої реєстрації 23.02.2018), вчинений ТСЦ № 3244 РСЦ МВС в Київській області;

- зобов`язати ТСЦ № 3244 РСЦ МВС в Київській області скасувати реєстрацію (перереєстрацію) рухомого майна (транспортного засобу), а саме: автомобіля марки Mitsubishi, модель Pajero, тип загальний легковий універсал-В, рік випуску 2017, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , колір чорний, реєстраційний номер НОМЕР_2 (на момент подання позову реєстраційний номер транспортного засобу НОМЕР_3 , дата першої реєстрації 23.02.2018) на ОСОБА_3 ;

зобов`язати ТСЦ № НОМЕР_4 РСЦ МВС в Київській області зняти з обліку транспортних засобів рухоме майно (транспортний засіб), а саме: автомобіль марки Mitsubishi, модель Pajero, тип загальний легковий універсал-В, рік випуску 2017, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , колір чорний, реєстраційний номер НОМЕР_2 (на момент подання позову реєстраційний номер транспортного засобу НОМЕР_3 , дата першої реєстрації 23.02.2018), який 16.02.2109 був незаконно перереєстрований на ОСОБА_3 ;

- зобов`язати ТСЦ № НОМЕР_4 РСЦ МВС в Київській області зняти з обліку транспортних засобів рухоме майно (транспортний засіб), а саме: автомобіль марки Mitsubishi, модель Pajero, тип загальний легковий універсал-В, рік випуску 2017, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , колір чорний, реєстраційний номер НОМЕР_2 (на момент подання позову реєстраційний номер транспортного засобу НОМЕР_3 , дата першої реєстрації 23.02.2018), який 16.02.2109 був незаконно перереєстрований на ОСОБА_3 ;

- зобов`язати ТСЦ № 3244 РСЦ МВС в Київській області у порядку встановленому законодавством України оформити необхідні документи для скасування державної реєстрації (перереєстрації) рухомого майна (транспортного засобу), а саме: автомобіля марки Mitsubishi, модель Pajero, тип загальний легковий універсал-В, рік випуску 2017, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , колір чорний, реєстраційний номер НОМЕР_2 (на момент подання позову реєстраційний номер транспортного засобу НОМЕР_3 , дата першої реєстрації 23.02.2018), який 16.02.2109 був незаконно перереєстрований на ОСОБА_3 , а також документи необхідні для зняття з обліку транспортних засобів та перереєстрації транспортного засобу на законного власника ОСОБА_4 .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 13.12.2018 між громадянкою України ОСОБА_4 та громадянином України ОСОБА_5 було укладено нотаріально посвідчений договір про поділ спільного майна подружжя, згідно умов якого рухоме майно, а саме транспортний засіб - автомобіль марки Mitsubishi, модель Pajero, реєстраційний номер НОМЕР_2 , перейшов до приватної власності ОСОБА_4 .

Проте, всупереч вимогам ст.атті 34 Закону України «Про дорожній рух» Дрючков Р.В. не перереєстрував в органах МВС України цей транспортний засіб протягом десяти діб з моменту переходу права власності до ОСОБА_6 , чим порушив права позивача.

06 лютого 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Журавльовою Л.М. було винесено виконавчий напис про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 автомобіля марки Mitsubishi, модель Pajero, реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Надалі, 08.02.2019 постановою приватного виконавця Кошарного О.В. відкрито виконавче провадження на виконання зазначеного виконавчого напису.

Водночас, як стало відомо позивачу з листа Регіонального сервісного центру МВС в м. Києві від 20.02.2019 № 31/26-215аз, 16.02.2019 транспортний засіб було перереєстровано ОСОБА_7 В. на Гороховцева ОСОБА_8 згідно договору купівлі-продажу від 16.02.2019, із наданням нового державного номерного знака НОМЕР_3 та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 .

Постановою приватного виконавця від 21.02.2019 зазначений транспортний засіб було оголошено в розшук.

Позивач вважає, що відповідач при здійсненні оскаржуваних реєстраційних дій не здійснив контроль за додержанням законодавства та не прийняв до уваги факт переходу права власності на спірний транспортний засіб до позивача згідно договору від 13.12.2018 про поділ спільного майна подружжя між ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Позивач зазначає, що її права та законні інтереси, у тому числі право власності на транспортний засіб, було порушено та вони підлягають захисту в судовому порядку, а тому звернулася з даним позовом до адміністративного суду.

Ухвалою суду від 27.03.2019 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами загального позовного провадження. Відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву та докази в обґрунтування правомірності прийнятого ним рішення.

16 квітня 2019 року до суду надійшов відзив Регіонального сервісного центру МВС в Київській області (далі також РСЦ МВС в Київській області), в якому він визнає вимоги адміністративного позову в частині зобов`язання відповідача скасувати реєстрацію транспортного засобу, а щодо решти позовних вимог відповідач просить суд відмовити у їх задоволенні. Також РСЦ МВС в Київській області просить суд змінити відповідача територіальний сервісний центр № 3244 РСЦ МВС в Київській області на належного відповідача Регіональний сервісний центр МВС в Київській області, оскільки територіальний сервісний центр є структурним підрозділом РСЦ МВС в Київській області, не є юридичною особою та не має самостійної адміністративної процесуальної правосуб`єктності.

Свої заперечення проти частини вимог адміністративного позову РСЦ МВС в Київській області обґрунтовує тим, що станом на момент проведення відповідних реєстраційних дій дані щодо боржника не було внесено до Єдиного реєстру боржників, також згідно даних відповідних державних реєстрів не було виявлено й інших обмежень чи обтяжень щодо цього транспортного засобу. У графі «Особливі відмітки» свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу не було запису щодо наявності співвласника, а тому відповідачу на момент проведення відповідних реєстраційних дій не було відомо про право власності позивача на даний транспортний засіб. З урахуванням наведеного, РСЦ МВС в Київській області зазначає, що відповідач не допустив жодних неправомірних дій при перереєстрації зазначеного транспортного засобу.

22 квітня 2019 року до суду надійшла відповідь позивача на відзив РСЦ МВС в Київській області, в якій позивач заперечує доводи відзиву з урахуванням, зокрема, таких обставин. На думку позивача відповідач при проведенні реєстраційних дій не перевірив належним чином документи, що посвідчували особу ОСОБА_5 , та які підтверджують його шлюб з позивачем, а відтак не звернув увагу на відсутність згоди другого з подружжя на відчуження майна. Також позивач зазначає, що відповідач не прийняв до уваги інформацію щодо укладення договору про поділ майна подружжя, яка була викладена в адвокатському запиті представника позивача до Регіонального сервісного центру МВС в м. Києві від 05.02.2019 № 01-05/02-19/з.

У судове засідання призначене на 27.05.2019, з`явилися представники позивача, представник відповідача, належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, не з`явився.

У цьому ж засіданні судом поставлено на обговорення питання щодо закриття провадження в даній справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України, оскільки справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Представники позивача заперечили проти закриття провадження, мотивуючи це тим, що у рамках даного провадження оскаржують дії суб`єкта владних повноважень, що не стосується права власності позивача.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників позивача, суд дійшов висновку, що провадження в справі підлягає закриттю, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 4 КАС України публічно-правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом із тим участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою класифікації спору як публічно-правового. Однак, не кожен спір за участю суб`єкта владних повноважень є публічно-правовим.

Публічно-правовими відносинами є ті відносини, що пов`язані з виконанням державою чи територіальними громадами своїх публічних функцій, зокрема, щодо забезпечення прав і свобод людини та громадянина; відносини, в яких домінує публічно-правовий інтерес; відносини, урегульовані нормами публічного права.

Публічно-правовим, вважається, зокрема, спір, у якому сторони правовідносин виступають одна щодо іншої не як рівноправні і в якому одна зі сторін виконує публічно-владні управлінські функції та може вказувати або забороняти іншому учаснику правовідносин певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Натомість, однією з визначальних ознак приватноправових відносин є наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Зі змісту позовної заяви ОСОБА_4 вбачається, що спірні правовідносини стосуються передусім права власності на рухоме майно. Позивач у межах даної справи, оскаржуючи рішення відповідача щодо перереєстрації транспортного засобу, фактично посилається на порушення не лише відповідачем суб`єктом владних повноважень, але й у першу чергу фізичними особами ОСОБА_5 та ОСОБА_3 її права власності на транспортний засіб, а також на невиконання ОСОБА_5 зобов`язань, що виникли з договору про поділ спільного майна подружжя від 13.12.2018.

Саме на захист права власності спрямовані вимоги позивача щодо визнання протиправною та незаконною реєстрації транспортного засобу на ОСОБА_9 , а також вимоги про зобов`язання відповідача скасувати зазначені реєстраційні дії.

У межах даного спору підлягає встановленню та правовій оцінці зміст цивільних правовідносин, що виникли у зв`язку з укладенням договору про поділ спільного майна подружжя від 13.12.2018 між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , а також договору купівлі-продажу транспортного засобу від 16.02.2019 між ОСОБА_5 та ОСОБА_3

Отже, наявні всі підстави для висновку, що в основі даного спору перебувають цивільні правовідносини, а саме правовідносини щодо володіння, користування та розпорядженням транспортним засобом, а відтак вони мають приватноправовий характер.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Суд приймає до уваги й те, що виходячи з аналізу норм Цивільного кодексу України, моментом виникнення права власності на транспортний засіб є не момент реєстрації цього транспортного засобу в органах МВС України, а момент укладення договору купівлі-продажу транспортного засобу та момент фактичної передачі майна власнику. Реєстрація транспортного засобу в органах МВС України є лише способом посвідчення факту виникнення права власності на транспортний засіб. Заразом оскільки використання та розпорядження незареєстрованими в органах МВС України транспортними засобами згідно чинного законодавства не допускається, проведення таких реєстраційних дій є передумовою для реалізації власником своїх правомочностей щодо користування та розпорядження майном, які є невід`ємною складовою права власності за змістом статті 317 Цивільного кодексу України.

Отже, фактична реалізація права власності безпосередньо пов`язана з проведенням таких реєстраційних дій та залежить від них, а позовні вимоги щодо оскарження таких реєстраційних дій підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства як похідні вимоги у спорі про право власності.

Враховуючи наведене, слід дійти висновку про те, що даний спір підлягає розгляду місцевим загальним судом у порядку цивільного судочинства.

Висновок суду щодо юридичної кваліфікації спірних правовідносин саме як відносин приватноправового характеру та щодо належності даного спору до юрисдикції цивільного судочинства узгоджується з висновками Великої Плати Верховного Суду, викладеними у постанові від 04.09.2018 у справі № 823/2042/16, а також у постановах від 16.05.2018 у справі № 337/2535/17, від 23.05.2018 у справі № 914/2006/17, від 20.06.2018 у справі № 808/6982/15 та від 26.09.2018 у справі № 643/4359/17.

Так, у пунктах 33 та 36 постанови від 04.09.2018 у справі № 823/2042/16, Велика Плата Верховного Суду, розглядаючи спір про скасування реєстраційних дій стосовно права оренди земельної ділянки, дійшла висновку, що визнання протиправним і скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права оренди на земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є захистом прав позивача на земельну ділянку від їх порушення іншою особою, за якою зареєстровано аналогічне право щодо того ж самого нерухомого майна. Спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права оренди земельної ділянки має розглядатися як спір, що пов`язаний з порушенням цивільних прав позивача на земельну ділянку іншою особою, за якою зареєстровано аналогічне право щодо тієї ж земельної ділянки. Належним відповідачем у такій справі є особа, право на майно якої оспорюється та щодо якої здійснено аналогічний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Участь державного реєстратора в якості співвідповідача (якщо позивач вважає його винним у порушені прав) у спорі не змінює його цивільно-правового характеру.

Частиною 1 статті 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII визначено, що ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Згідно п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У п. 24 рішення «Сокуренко і Стригун проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі "Занд проти Австрії", що згадувалось раніше, Комісія висловила думку, що термін "судом, встановленим законом" у пункті 1 статті 6 передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів ".

Суд зауважує, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі й обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від основного принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, а тому суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні ч. 1 ст. 6 вищезгаданої Конвенції.

Також суд приймає до уваги й положення п. 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, згідно яких кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Водночас, вирішення цього спору залежить у першу чергу не від оцінки дотримання відповідачем процедури проведення відповідних реєстраційних дій, а від встановлення змісту приватноправових відносин, що лежать в основі цього спору, а також від визначення ефективного способу судового захисту прав, який відповідатиме змісту прав та законних інтересів, про захист яких просить позивач. Можливість мати й здійснювати цивільні права та цивільні обов`язки нерозривно пов`язана з наявністю способів захисту цих прав й інтересів та дієвою процедурою їх застосування. Саме цивільне законодавство визначає способи захисту прав, що є ефективними в приватно-правових відносинах. До таких способів захисту прав належать речово-правові й зобов`язально-правові способи захисту цивільних прав.

Отже, слід дійти висновку, що забезпечення реалізації права особи на ефективний засіб юридичного захисту, що є обов`язком держави в особі суду, у даному випадку значною мірою залежить від вірного визначення юрисдикції спору.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 238 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

За таких підстав та з урахуванням того, що заявлені ОСОБА_4 позовні вимоги є приватно - правовими та виникли з відносин власності, суд доходить висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі.

Крім того, суд вважає за необхідне роз`яснити позивачеві, що остання має право звернутися з вказаним позовом, відповідно до вимог частини 1 статті 30 Цивільного процесуального кодексу України, до відповідного місцевого загального суду.

Частиною 2 статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету. Ухвала суду про закриття провадження у справі може бути оскаржена.

Керуючись ч. 3 ст. 19, п. 1 ч. 1 та ч. 2 ст. 238, ст. 239, 241-243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

у х в а л и в:

Провадження в адміністративній справі № 372/751/19 за позовом ОСОБА_4 до Територіального сервісного центру № 3244 Регіонального сервісного центру МВС в Київській області про визнання протиправними та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, - закрити.

Повернути ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_6 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) судовий збір у сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 (сорок) копійок, сплачений згідно з квитанцією від 25 лютого 2019 року № 0.0..1 .

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або у судовому засіданні у разі неявки учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного ухвали.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Лисенко В.І.