Справа № 200/2588/19-а
Суддя: Міронова Галина Михайлівна
Дата ухвалення: 2019-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2019 року справа №200/2588/19-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд колегією суддів у складі: головуючого судді: Міронової Г.М., суддів Геращенка І.В., Сіваченка І.В., секретаря Тішевського В.В., за участі позивача особисто, розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 03 квітня 2019 р. (у повному обсязі складено 03 квітня 2019 року у м. Слов`янськ) у справі № 200/2588/19-а (головуючий І інстанції суддя Череповський Є.В.) за позовом ОСОБА_2 до Управління соціального захисту населення Лиманської міської ради про скасування рішення про відмову в наданні державної допомоги, зобов`язання повторно розглянути заяву,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (далі - позивач) 19.02.2019 звернулась до суду з позовом до Управління соціального захисту населення Лиманської міської ради (далі - відповідач), в якому просила скасувати рішення відповідача від 10.01.2019 року та 21.01.2019 року; зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву про надання державної допомоги на дітей з урахуванням правової оцінки в розумінні вимог Законів України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям», Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми», постанови Кабінету Міністрів України № 250 та № 1751, п. 5.19 Методики обчислення сукупного доходу сім`ї для всіх видів соціальної допомоги (а.с. 3-5).

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 3 квітня 2019 року у справі № 200/2588/19-а у задоволенні адміністративного позову відмовлено (а.с. 65-67).

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує на порушення судом норм процесуального права, стверджує, що гроші з продажу автомобіля були потрачені на лікування її чоловіка.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить відмовити позивачу у задоволенні апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Позивач доводи апеляційної скарги підтримав у повному обсязі.

Відповідач до судового засідання не з`явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що сім`я позивача складається з чотирьох осіб: заявника ОСОБА_2 , чоловіка ОСОБА_3 (особи з інвалідністю), сина ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та сина ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), які фактично проживають за адресою: АДРЕСА_1 .

28.12.2018 року ОСОБА_2 подано заяву про призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченій сім`ї та допомоги на дитину одинокій матері (а.с. 57-59).

У поданій декларації про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги від 28.12.2018 р. не вказано суму коштів від продажу транспортного засобу (а.с. 60-63).

Управлінням соціального захисту населення Лиманської міської ради 28.12.2018 року отримано інформацію від Регіонального управління ДФС у Донецькій області, а саме: відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків, згідно яких чоловіком позивача ОСОБА_3 за період з 2 по 3 квартал 2018 року отримано дохід від продажу рухомого майна - 47410,00 грн. (а.с. 44).

Рішенням від 10 січня 2019 року відмовлено в призначенні допомоги одиноким матерям (а.с. 7).

Рішенням від 21 січня 2019 року відмовлено в призначенні допомоги малозабезпеченій сім`ї (а.с. 8).

Спірним питанням даної справи є правомірність прийняття відповідачем рішень від 10.01.2019 та від 21.01.2019.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, виходив з того, що позивач не заперечує факту продажу транспортного засобу у 2 кварталі 2018 року, крім того, вона не довела, що цей доход був витрачений на лікування її чоловіка.

При вирішенні справи суд виходить з наступного.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 18-3 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» від 21.11.1992 року № 2811-ХІІ, допомога на дітей одиноким матерям, одиноким усиновлювачам, матері (батьку) у разі смерті одного з батьків, які мають дітей віком до 18 років (якщо діти навчаються за денною формою навчання у загальноосвітніх, професійно-технічних, а також вищих навчальних закладах I-IV рівнів акредитації, - до закінчення такими дітьми навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23 років), надається у розмірі, що дорівнює різниці між 100 відсотками прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та середньомісячним сукупним доходом сім`ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців.

Зазначені норми кореспондуються з положеннями п. 34 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми» від 27.12.2001 року № 1751, відповідно до якого середньомісячний сукупний дохід сім`ї визначається згідно з Методикою обчислення сукупного доходу сім`ї для всіх видів соціальної допомоги на підставі довідки про доходи і декларації про доходи та майновий стан осіб, що звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги.

До складу сім`ї особи, що звертається за призначенням зазначеної допомоги, включаються чоловік (дружина); рідні, усиновлені та підопічні діти віком до 18 років, а також діти віком до 23 років, які навчаються за денною формою у закладах загальної середньої, професійної (професійно-технічної) та вищої освіти і не мають власних сімей незалежно від місця проживання або реєстрації; неодружені повнолітні діти, які визнані особами з інвалідністю з дитинства I та II групи або особами з інвалідністю I групи і проживають разом з батьками; непрацездатні батьки чоловіка та дружини, які проживають разом з ними і перебувають на їх утриманні у зв`язку з відсутністю власних доходів; жінка та чоловік, які проживають однією сім`єю, не перебувають у шлюбі, але мають спільних дітей. До складу сім`ї не включаються особи, які перебувають на повному державному утриманні.

Відповідно до пункту 36 Порядку № 1751 допомога на дітей одиноким матерям призначається з місяця, в якому було подано заяву з усіма необхідними документами, та виплачується щомісяця по місяць досягнення дитиною 18-річного віку (якщо діти навчаються за денною формою у загальноосвітніх, професійно-технічних та вищих навчальних закладах I-IV рівня акредитації, - до закінчення такими дітьми навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23 років) включно.

Тобто, виплату допомоги на дітей одиноким матерям, за загальним правилом, держава гарантує до досягнення дитиною 18-річного віку.

Отже, аналіз наведених норм права свідчить про те, що визначення розміру допомоги одиноким матерям, законодавець пов`язує, зокрема, із середньомісячним сукупним доходом сім`ї, який підтверджується декларацією про доходи та майновий стан особи, яка звернулась за призначенням такої дороги. При цьому, непідтвердження середньомісячного сукупного доходу сім`ї вливає на розмір допомоги, а не право на неї. А також відповідач залишив поза увагою той факт, що дитина - син ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), не усиновлювалась її чоловіком і не є його підопічним, а тому незрозуміло, чому при визначенні розміру допомоги на одиноку матір в суму розрахунку було включено доход чоловіка позивача і на яких підставах.

Статтею 18-4 Закону № 2811-XII визначено умови, за яких виплата допомоги на дітей одиноким матерям припиняється або призупиняється.

Так, виплата допомоги на дітей одиноким матерям (батькам) припиняється у разі:

позбавлення отримувача допомоги батьківських прав;

позбавлення отримувача допомоги волі за вироком суду;

скасування рішення про усиновлення дитини або визнання його недійсним;

реєстрації дитиною шлюбу до досягнення нею 18-річного віку;

надання неповнолітній особі повної цивільної дієздатності у випадках, передбачених законом;

смерті дитини;

смерті отримувача допомоги (частина перша статті 18-4 Закону № 2811-XII).

Виплата допомоги на дітей одиноким матерям (батькам) призупиняється у разі:

тимчасового влаштування дитини на повне державне утримання;

відібрання дитини в отримувача допомоги без позбавлення батьківських прав;

тимчасового працевлаштування дитини (частина друга статті 18-4 Закону № 2811-XII).

Зміст згаданої статті Закону № 2811-XII вказує на вичерпність переліку підстав для припинення або призупинення виплата допомоги на дітей одиноким матерям.

При цьому, припинення або призупинення виплати допомоги здійснюється на підставі відомостей про обставини, зазначені у частинах першій та другій цієї статті, з місяця, що настає за місяцем, в якому було виявлено зазначені обставини, за рішенням органу, який призначив допомогу.

Закон України "Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям" від 01.06.2000 року № 1768-III (далі Закон № 1768-III, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) спрямований на реалізацію конституційних гарантій права громадян на соціальний захист - забезпечення рівня життя не нижчого від прожиткового мінімуму шляхом надання грошової допомоги найменш соціально захищеним сім`ям.

Згідно ст. .1 Закону № 1768-III, державна соціальна допомога малозабезпеченим сім`ям (далі - державна соціальна допомога) - щомісячна допомога, яка надається малозабезпеченим сім`ям у грошовій формі в розмірі, що залежить від величини середньомісячного сукупного доходу сім`ї; де малозабезпечена сім`я - сім`я, яка з поважних або незалежних від неї причин має середньомісячний сукупний доход нижчий від прожиткового мінімуму для сім`ї; де прожитковий мінімум для сім`ї - визначена для кожної сім`ї залежно від її складу сума прожиткових мінімумів, розрахованих та затверджених відповідно до Закону України "Про прожитковий мінімум" для осіб, які відносяться до основних соціальних і демографічних груп населення; а середньомісячний сукупний доход сім`ї - обчислений у середньому за місяць доход усіх членів сім`ї з усіх джерел надходжень, крім допомоги на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування, протягом шести місяців, що передують місяцю звернення за призначенням державної соціальної допомоги. До сукупного доходу сім`ї не враховується грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, які беруть безпосередню участь в антитерористичній операції, на час її проведення.

Порядок призначення та виплати державної соціальної допомоги встановлюється Кабінетом Міністрів України (ч. 9 ст. 4 Закону № 1768-III).

Кабінетом Міністрів України 24.02.2003 року постановою № 250 затверджено Порядок призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям (далі Порядок № 250, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до п .2 Порядку № 250, державна соціальна допомога малозабезпеченим сім`ям (далі - соціальна допомога) призначається і виплачується у грошовій формі малозабезпеченим сім`ям, які постійно проживають на території України, мають середньомісячний сукупний дохід, нижчий від прожиткового мінімуму для сім`ї .

Відповідно до Методики обчислення сукупного доходу сім`ї для всіх видів соціальної допомоги, затвердженої Наказом від 15.11.2001 № 486/202/524/455/3370, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 7 лютого 2002 р. за № 112/6400, для обчислення суми доходів ураховуються доходи в грошовій та натуральній формі, з будь-яких джерел як на території України, так і за її межами.

Згідно п. 5.19 Методики, до сукупного доходу сімей (одержувачів) входять: доходи від продажу об`єктів нерухомого майна та транспортних засобів (за виключенням сум, які були використані на лікування або подолання наслідків надзвичайної ситуації у розмірі не менше 10 прожиткових мінімумів на одну особу з розрахунку на місяць, за умови документального підтвердження).

Умови, за якими соціальна допомога не призначається, а також випадки, за якими допомогу може бути призначено, встановлено і у п. 10 Порядку № 250. Ці норми є аналогічними тим, що передбачені у ст. 7 Закону № 1768-III України, згідно якої державна соціальна допомога не призначається у випадках, коли:

працездатні члени малозабезпеченої сім`ї не працюють, не служать, не вчаться за денною формою навчання у загальноосвітніх, професійно-технічних, вищих навчальних закладах I - IV рівнів акредитації протягом трьох місяців, що передують місяцю звернення за призначенням державної соціальної допомоги (крім осіб, які в установленому порядку визнані безробітними та за інформацією центрів зайнятості не порушують законодавство про зайнятість щодо сприяння своєму працевлаштуванню; осіб, які доглядають за дітьми до досягнення ними трирічного віку або за дітьми, які потребують догляду протягом часу, визначеного у медичному висновку лікарсько-консультативної комісії, але не більше ніж до досягнення ними шестирічного віку; осіб, які доглядають за особами з інвалідністю I групи або дітьми з інвалідністю віком до 18 років, за особами з інвалідністю II групи внаслідок психічного розладу, а також за особами, які досягли 80-річного віку; фізичних осіб, які надають соціальні послуги);

з`ясовано, що малозабезпечена сім`я має додаткові джерела для існування, а також хто-небудь із її складу протягом 12 місяців перед зверненням за наданням державної соціальної допомоги здійснив покупку або оплатив послуги на суму, яка на час звернення перевищує 10-кратну величину прожиткового мінімуму для сім`ї;

у власності чи володінні малозабезпеченої сім`ї є друга квартира (будинок) за умови, що загальна площа житла перевищує 21 квадратний метр на одного члена сім`ї та додатково 10,5 квадратного метра на сім`ю, чи більше одного автомобіля, транспортного засобу (механізму).

За наявності обставин, передбачених у частині першій цієї статті, державна соціальна допомога може бути призначена місцевою державною адміністрацією на підставі рішень районних, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій та виконавчих комітетів міських і районних у містах (у разі їх створення) рад у разі, якщо:

у складі сім`ї є особа з інвалідністю;

у малозабезпеченій багатодітній сім`ї виховуються троє або більше дітей віком до 18 років (якщо діти навчаються за денною формою навчання у загальноосвітніх, а також професійно-технічних, вищих навчальних закладах I - IV рівнів акредитації, але не довше ніж до досягнення ними 23 років);

неможливість отримання будь-яких джерел для існування пов`язана з тривалою хворобою одного та/або кількох членів сім`ї.

Рішення про призначення державної соціальної допомоги у таких випадках приймається на підставі обстеження матеріально-побутових умов сім`ї, яка звернулася за призначенням такої допомоги.

У разі коли особами, які входять до складу сім`ї, навмисно подано недостовірні відомості чи приховано відомості, що вплинули або могли вплинути на встановлення права на соціальну допомогу та визначення її розміру, виплата соціальної допомоги припиняється з місяця, в якому виявлено порушення (п. 12 Порядку № 250).

За унормуванням п. 25 Порядку № 250, виплата раніше призначеної соціальної допомоги припиняється якщо сім`єю приховано або навмисно подано недостовірні дані про її доходи та майновий стан, що вплинули на встановлення права на соціальну допомогу і визначення її розміру, внаслідок чого були надміру виплачені кошти, - з місяця, в якому виявлено порушення; у разі переїзду сім`ї в іншу місцевість та настання обставин, що унеможливлюють виплату соціальної допомоги (зокрема, смерть одинокої особи), - з місяця, що настає за місяцем, в якому відбулися зміни; за заявою уповноваженого представника сім`ї - з місяця, що настає за місяцем її подання, якщо інше не обумовлено заявою.

Зазначені норми кореспондуються з положеннями ч.4 ст.7 Закону №1768-ІІІ, згідно якої якщо сім`єю навмисно подано недостовірні відомості чи приховано відомості, що вплинули або могли вплинути на встановлення права на державну соціальну допомогу та на визначення її розміру, виплата призначеної державної соціальної допомоги припиняється з місяця, в якому виявлено порушення. На наступний строк державна соціальна допомога може бути призначена не раніше ніж через шість місяців починаючи з першого числа місяця виявлення порушення.

Таким чином, виплата соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям не призначається або припиняється у разі, коли уповноважений представник малозабезпеченої сім`ї при зверненні до відповідного державного органу із заявою про надання державної соціальної допомоги навмисно подав недостовірні відомості або приховав відомості при призначенні зазначеної допомоги та визначенні її розміру.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачу відмовлено у наданні допомоги одиноким матерям з урахуванням доходів; відмовлено в наданні державної соціальної допомоги малозабезпеченій сім`ї, оскільки середньомісячний сукупний дохід перевищує або дорівнює рівню прожиткового мінімуму для сім`ї (а.с. 7-8).

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, виходив з того, що позивачем було подано до відповідача недостовірні відомості про отриманий дохід від продажу транспортного засобу її чоловіком, що вплинули або могли вплинути на встановлення права на державну соціальну допомогу та на визначення її розміру.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з вказаним висновком суду з огляду на наступне.

Нормами ст. 18-3 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» від 21.11.1992 року № 2811-ХІІ визначено, що допомога на дітей одиноким матерям, одиноким усиновлювачам, матері (батьку) у разі смерті одного з батьків, які мають дітей віком до 18 років (якщо діти навчаються за денною формою навчання у загальноосвітніх, професійно-технічних, а також вищих навчальних закладах I-IV рівнів акредитації, - до закінчення такими дітьми навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23 років), надається у розмірі, що дорівнює різниці між 100 відсотками прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та середньомісячним сукупним доходом сім`ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців.

При цьому, непідтвердження середньомісячного сукупного доходу сім`ї вливає на розмір допомоги, а не право на неї.

Статтею 18-4 Закону № 2811-XII визначено умови, за яких виплата допомоги на дітей одиноким матерям припиняється або призупиняється.

Судом не встановлено обставин, з якими законодавець пов`язує підстави для припинення або призупинення виплати допомоги.

За таких умов відмова відповідача у наданні позивачу допомоги як одинокій матері з підстав урахування доходів є протиправним.

Згідно ст.1 Закону № 1768-III, державна соціальна допомога малозабезпеченим сім`ям - щомісячна допомога, яка надається малозабезпеченим сім`ям у грошовій формі в розмірі, що залежить від величини середньомісячного сукупного доходу сім`ї; де малозабезпечена сім`я - сім`я, яка з поважних або незалежних від неї причин має середньомісячний сукупний доход нижчий від прожиткового мінімуму для сім`ї; де прожитковий мінімум для сім`ї - визначена для кожної сім`ї залежно від її складу сума прожиткових мінімумів, розрахованих та затверджених відповідно до Закону України "Про прожитковий мінімум" для осіб, які відносяться до основних соціальних і демографічних груп населення; а середньомісячний сукупний доход сім`ї - обчислений у середньому за місяць доход усіх членів сім`ї з усіх джерел надходжень, крім допомоги на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування, протягом шести місяців, що передують місяцю звернення за призначенням державної соціальної допомоги. До сукупного доходу сім`ї не враховується грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, які беруть безпосередню участь в антитерористичній операції, на час її проведення.

Середньомісячний сукупний дохід сім`ї визначається згідно з Методикою обчислення сукупного доходу сім`ї для всіх видів соціальної допомоги на підставі довідки про доходи і декларації про доходи та майновий стан осіб, що звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги.

За приписами п. 5.19 Методики обчислення сукупного доходу сім`ї для всіх видів соціальної допомоги № 112/6400 від 07.02.2002 року доходи від продажу об`єктів нерухомого майна та транспортних засобів (за виключенням сум, які були використані на лікування або подолання наслідків надзвичайної ситуації у розмірі не менше 10 прожиткових мінімумів на одну особу з розрахунку на місяць, за умови документального підтвердження).

З відомостей Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків вбачається, що ОСОБА_3 за період з 2 кварталу 2018 року по 3 квартал 2018 року отримав 47410, 00 грн. за продаж рухомого майна (а.с. 44).

Згідно Договору купівлі-продажу транспортного засобу № 1443/2018/938463 від 12.05.2018 року ОСОБА_3 (Продавець) зобов`язується передати у власність Покупцеві ( ОСОБА_6 ) транспортний засіб марка ГАЗ модель 3110 1999 р.в. Х0266972 номерний знак НОМЕР_1 . За домовленістю сторін ціна транспортного засобу складає 47410 грн. (а.с. 91).

Таким чином, урахування доходу від продажу транспортного засобу відповідно до Методики обчислення сукупного доходу сім`ї для всіх видів соціальної допомоги № 112/6400 від 07.02.2002 року та Законів України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми», "Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям", Порядків № 250 та 1751 є протиправним, оскільки транспортний засіб було продано 12 травня 2018 року, а звернення позивача за призначенням допомоги відбулось 28.12.2018 року.

Тобто, дохід у розмірі 47410, 00 не може враховуватись у сукупний середньомісячний дохід усіх членів сім`ї з усіх джерел надходжень протягом шести місяців, що передують місяцю звернення за призначенням державної соціальної допомоги.

При вирішенні справи, суд враховує висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 04 лютого 2019 року у справі № 199/2661/16-а.

Згідно ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Аналіз відповідності оспорюваних рішень відповідача щодо дотримання останнім принципів і вимог до рішення суб`єкта владних повноважень доводить, що оскаржені рішення є необґрунтованими і протиправними.

З урахуванням наведеного, захист порушеного права полягає у скасуванні рішення Управління соціального захисту населення Лиманської міської ради про відмову ОСОБА_2 в наданні державної допомоги від 21.01.2019 року та 10.01.2019 року та зобов`язанні Управління соціального захисту населення Лиманської міської ради повторно розглянути заяву ОСОБА_2 від 28.12.2018 року на державну допомогу на дітей з урахуванням правової позиції суду у спірних правовідносинах.

Щодо доводів апелянта стосовно порушення судом норм процесуального права, а саме: відсутність можливість надати відповідь на відзив, то матеріалами справи підтверджено, що відповідачем було надіслано відзив на адресу позивача. Крім того, позивач не була позбавлена можливості надіслання пояснень до суду. Також, позивач мала право ознайомитися с матеріалами справи у суді апеляційної інстанції (а.с. 52-54).

Статтею 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 73 КАС України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно з частиною другою статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. І відповідач не довів, що приймаючи спірні рішення діяв правомірно.

З урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку про те, що адміністративний позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 308, 310, 313, 315, п. 4 ч. 1 ст. 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 03 квітня 2019 р. задовольнити.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 03 квітня 2019 р. у справі № 200/2588/19-а - скасувати.

Прийняти нову постанову.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Управління соціального захисту населення Лиманської міської ради про скасування рішення про відмову в наданні державної допомоги, зобов`язання повторно розглянути заяву задовольнити.

Скасувати рішення Управління соціального захисту населення Лиманської міської ради про відмову ОСОБА_2 в наданні державної допомоги від 10.01.2019 року та 21.01.2019 року.

Зобов`язати Управління соціального захисту населення Лиманської міської ради повторно розглянути заяву ОСОБА_2 від 28.12.2018 року на державну допомогу на дітей з урахуванням правової позиції суду.

Зобов`язати Управління соціального захисту населення Лиманської міської ради подати Донецькому окружному адміністративному суду у місячний строк з дня набрання рішенням законної сили звіт про виконання судового рішення.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст складений 27 травня 2019 року.

Головуючий суддя Г.М. Міронова

Судді І.В. Геращенко

І.В. Сіваченко