Справа № 9901/75/19
Суддя: Ханова Р.Ф.
Дата ухвалення: 2019-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

Іменем України

27 травня 2019 року

Київ

справа №9901/75/19

адміністративне провадження №П/9901/75/19

Верховний Cуд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді - Ханової Р.Ф.,

суддів Бившевої Л.І., Гончарової І.А., Олендера І.Я., Шипуліної Т.М.,

при секретарі судового засідання Статілко Ю.С.

за участю сторін, їх представників:

позивача - ОСОБА_1 особисто,

від відповідача - Склярук Ю.В. - за довіреністю від 11 травня 2019 року № 18170/0/9-19

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження позовну заяву ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В :

І. ПРОЦЕДУРА І АРГУМЕНТИ СТОРІН У СПРАВІ

11 лютого 2019 року у Верховному Суді зареєстровано адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - позивач у справі) до Вищої ради правосуддя (далі - відповідач у справі), в якому заявлено вимоги про визнання протиправною бездіяльність Вищої ради правосуддя, допущену з 25 жовтня 2018 року по 25 листопада 2018 року щодо не розгляду заяви позивача від 22 жовтня 2018 року про звільнення його з посади судді у відставку та зобов`язання розглянути на найближчому засіданні Вищої ради правосуддя заяву судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 від 22 жовтня 2018 року про звільнення з посади судді у відставку.

Позов обґрунтовує тим, що відповідачем не розглянуто заяву позивача від 22 жовтня 2018 року про звільнення судді у відставку з посади судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська протягом одного місяця, як це передбачено частиною третьою статті 116 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02 червня 2016 року №1402-VIII. Крім того, позивач зазначає, що порушення його права на звільнення з посади судді у відставку є таким, що триває і на теперішній час, оскільки станом на 06 лютого 2019 року заява про звільнення позивача з посади судді у відставку Вищою радою правосуддя не розглянута, рішення не прийнято.

Правовими підставами позовних вимог визначено положення статей 3, 8, 24 Конституції України, частини перша і третя статті 116 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02 червня 2016 року №1402-VIII, частина перша статті 23 Загальної декларації прав людини.

25 лютого 2019 року ухвалою Верховного Суду відкрито провадження у справі № 9901/75/19 після усунення недоліків позовної заяви, зазначених в ухвалі цього ж суду від 12 лютого 2019 року.

27 березня 2019 року у Верховному Суді зареєстровано відзив на позовну заяву, у якому представник Вищої ради правосуддя просить відмовити в задоволенні позову. Зазначає, що строк, встановлений частиною третьою статті 116 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02 червня 2016 року №1402-VIII, не варто сприймати категорично, оскільки дотримання цього строку залежить від ряду об`єктивних обставин, тому інколи фактично реально неможливо вжити необхідні дії у визначені строки. Крім того, посилається на велику кількість звернень до Вищої ради правосуддя та необхідність у з`ясуванні додаткових відомостей щодо позивача у зв`язку з притягненням його до дисциплінарної відповідальності у виді подання про звільнення судді з посади.

10 квітня 2019 року до Верховного Суду надійшла відповідь позивача на відзив на позовну заяву у якій ОСОБА_1 підтримав позицію висловлену у позовній заяві, просив задовольнити позов у повному обсязі. Водночас зазначив, що завантаженість великою кількістю роботи Вищої ради правосуддя не звільняє її членів від виконання своїх прямих обов`язків.

23 травня 2019 року до Верховного Суду надійшли пояснення відповідача, у яких представник Вищої ради правосуддя просить відмовити в задоволенні позову.

У судовому засіданні сторони підтримали свої доводи та аргументи, висловлені в заявах по суті справи.

ІІ. ВСТАНОВЛЕНІ У СПРАВІ ОБСТАВИНИ

Суд, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи позовної заяви, встановив наступне.

20 грудня 2003 року Указом Президента України №1472/2003 ОСОБА_1 призначено на посаду судді Кіровського районного суду міста Дніпропетровська строком на п`ять років.

21 жовтня 2010 року постановою Верховної Ради України №2635-VI позивача обрано на посаду судді Кіровського районного суду міста Дніпропетровська безстроково.

15 червня 2012 року Указом Президента України №395/2012 ОСОБА_1 переведено на роботу на посаду судді Ялтинського міського суду Автономної Республіки Крим.

06 листопада 2014 року Указом Президента №853/2014 «Про переведення суддів» позивача переведено на посаду судді Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська.

22 жовтня 2018 року позивачем на адресу Вищої ради правосуддя подана заява про звільнення з посади судді Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська у відставку відповідно до пункту 4 частини шостої статті 126 Конституції України.

25 жовтня 2018 року на адресу Вищої ради правосуддя надійшла заява судді ОСОБА_1 про звільнення з посади судді у відставку.

Питання щодо звільнення судді ОСОБА_1 у зв`язку з поданням заяви про відставку включено до проекту порядку денного №22 засідання Вищої ради правосуддя 26 березня 2019 року.

26 березня 2019 року Вища рада правосуддя ухвалила зупинити розгляд питання про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська у відставку на підставі частини третьої статті 55 Закону України «Про Вищу раду правосуддя» (а.с. 171-172).

З матеріалів справи вбачається, що 07 червня 2018 року рішенням Вищої ради правосуддя №1769/0/15-18 надано згоду на утримання судді Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська ОСОБА_1 під арештом за поданням заступника Генерального прокурора - керівника Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Холодницького Н.І. у зв`язку з повідомленням позивачу 29 травня 2018 року про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 368 Кримінального кодексу України (а.с. 124-125).

07 червня 2018 року рішенням Вищої ради правосуддя №1770/0/15-18 позивача тимчасово, до 29 липня 2018 року, відсторонено від здійснення правосуддя у зв`язку з притягненням його до кримінальної відповідальності (а.с. 126-127).

24 липня 2018 року рішенням Вищої ради правосуддя № 2378/0/15-18 продовжено строк тимчасового відсторонення судді ОСОБА_1 від здійснення правосуддя до 29 серпня 2018 року (а.с. 128-130).

30 липня 2018 року Другою Дисциплінарною палатою Вищої ради правосуддя ухвалено рішення №2440/2дп/15-18 про притягнення судді Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та застосовано до нього дисциплінарне стягнення у виді догани з позбавленням права на отримання доплат до посадового окладу судді протягом одного місяця, за результатами розгляду скарги від 27 грудня 2016 року, яка надійшла на адресу відповідача від голови НАЗК Корчак Н.М. (131-132).

13 листопада 2018 року Вищою радою правосуддя ухвалено рішення №3455/0/15-18 про тимчасове відсторонення судді ОСОБА_1 від здійснення правосуддя до набрання законної сили вироком суду за обвинуваченням позивача у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 368 Кримінального кодексу України, або закриття кримінального провадження (а.с. 133-134).

21 листопада 2018 року рішенням Третьої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя №3548/3дп/15-18 вирішено притягнути суддю ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та застосувати до нього дисциплінарне стягнення у виді подання про звільнення з посади, за результатами розгляду скарги голови Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська Литвиненка І.Ю., яка надійшла на адресу відповідача 07 травня 2018 року (а.с. 135-136).

Вказане рішення оскаржено позивачем та за результатами розгляду його скарги Вищою радою правосуддя ухвалено рішення від 28 лютого 2019 року № 627/0/15-19 про залишення без змін зазначеного рішення Третьої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя (а.с. 204-207).

22 грудня 2018 року рішенням Другої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя №3991/2дп/15-18 вирішено притягнути позивача до дисциплінарної відповідальності та застосувати до нього дисциплінарне стягнення у виді подання про звільнення судді з посади, за результатами розгляду скарг адвокатів від 27 червня 2017 року, від 10 липня 2017 року, від 24 липня 2017 року, від 12 вересня 2017 року, від 19 жовтня 2017 року, від 23 березня 2018 року (а.с. 137-165).

Це рішення оскаржено позивачем до Вищої ради правосуддя у порядку встановленому статтею 51 Закону України від 21 грудня 2016 року №1798-VIII «Про Вищу раду правосуддя».

28 лютого 2019 року в порядку статті 56 Закону України «Про Вищу раду правосуддя» до Вищої ради правосуддя надійшло подання Третьої Дисциплінарної палати Ради про звільнення з посади судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1

09 квітня 2019 року рішенням Вищої ради правосуддя №1083/0/15-19 ОСОБА_1 звільнено з посади судді на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України (а.с. 208).

23 квітня 2019 року Вищою радою правосуддя ухвалено рішення № 1256/0/15-19 про залишення без розгляду заяви ОСОБА_1 про звільнення з посади судді Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська у відставку на підставі пункту 9.1 Регламенту Вищої ради правосуддя, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя від 24 січня 2017 року №52/0/15-17 (а.с. 173-174).

ІІІ. ДЖЕРЕЛА ПРАВА І ОЦІНКА СУДУ

Як видно зі змісту позовної заяви, спір у даній справі виник з приводу бездіяльності відповідача щодо не розгляду заяви позивача про звільнення його у відставку у строк, встановлений законодавством.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини четвертої статті 22 Кодексу адміністративного судочинства України Верховному Суду як суду першої інстанції підсудні справи, зокрема, щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Вищої ради правосуддя.

Особливості провадження у справах щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Вищої ради правосуддя визначені у статті 266 Кодексу адміністративного судочинства України.

Критерії відповідності рішення суб`єкта владних повноважень законодавчим вимогам встановлені частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Спірні правовідносини у цій справі регулюються Конституцією України, Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402-VIII (далі - Закон № 1402-VIII), Законом України «Про Вищу раду правосуддя» від 21 грудня 2016 року №1798-VIII (далі - Закон № 1798-VIII), Регламентом Вищої ради правосуддя, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя від 24 січня 2017 року №52/0/15-17 (далі - Регламент Вищої ради правосуддя).

Статтею 131 Конституції України передбачено, що в Україні діє Вища рада правосуддя, яка, зокрема, ухвалює рішення про звільнення судді з посади.

Статтею 1 Закону № 1798-VIII передбачено, що Вища рада правосуддя є колегіальним, незалежним конституційним органом державної влади та суддівського врядування, який діє в Україні на постійній основі для забезпечення незалежності судової влади, її функціонування на засадах відповідальності, підзвітності перед суспільством, формування доброчесного та високопрофесійного корпусу суддів, додержання норм Конституції і законів України.

Згідно зі статтею 112 Закону № 1402-VIII суддя може бути звільнений з посади виключно з підстав, визначених частиною шостою статті 126 Конституції України. Рішення про звільнення судді з посади ухвалює Вища рада правосуддя у порядку, встановленому Законом № 1798-VIII.

Частиною першою статті 116 Закону № 1402-VIII установлено, що суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 137 цього Закону, має право подати заяву про відставку, з урахуванням особливостей встановлених абзацом 4 пункту 34 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 06 грудня 2016 року № 1774-VIII, який набрав чинності з 01 січня 2017року.

Відповідно до частин третьої і четвертої статті 116 Закону № 1402-VIII заява про відставку подається суддею до Вищої ради правосуддя, яка протягом одного місяця з дня надходження відповідної заяви ухвалює рішення про звільнення судді з посади. Суддя здійснює свої повноваження до ухвалення рішення про його звільнення.

Відповідно до частини третьої статті 55 Закону № 1798-VIII Вища рада правосуддя має право зупинити розгляд питання про звільнення судді з посади з підстав, визначених пунктами 1 та 4 частини шостої статті 126 Конституції України, на час розгляду скарги або заяви, наслідком якої може бути звільнення судді з посади з підстав, визначених пунктами 2, 3, 6 частини шостої статті 126 Конституції України.

Аналогічне правило закріплено у пункті 15.8. Регламенту Вищої ради правосуддя, згідно з яким розгляд питання про звільнення судді з посади відповідно до пунктів 1 та 4 частини шостої статті 126 Конституції України може бути Радою зупинено на час розгляду скарги або заяви, але не більше ніж на дев`яносто днів. У разі продовження Дисциплінарною палатою строку розгляду дисциплінарної справи строк зупинення може бути продовжено.

Судом встановлено, що на розгляді Вищої ради правосуддя перебували дисциплінарні скарги від 27 червня 2017 року, від 10 липня 2017 року, від 24 липня 2017 року, від 12 вересня 2017 року, від 19 жовтня 2017 року, від 23 березня 2018 року та від 07 травня 2018 року стосовно судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1

Позивач подав до Вищої ради правосуддя заяву про звільнення його з посади судді у відставку 22 жовтня 2018 року, тобто цю заяву подано вже після надходження до Вищої ради правосуддя скарг на дії судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 і їх розгляд розпочався в установленому законом порядку.

Отже, підстави для вирішення питання про вчинення істотного дисциплінарного проступку, грубого чи систематичного нехтування обов`язками, що є несумісним зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді, і як наслідок, звільнення його з посади судді, виникли раніше, ніж позивач виявив бажання звільнитись у відставку.

Неможливість розгляду відповідачем у місячний строк заяви позивача про звільнення його у відставку спрямоване на виконання вимог пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України, статей 55, 56 Закону № 1798-VIII у межах наданих Вищій раді правосуддя компетенції та повноважень.

Суддя є носієм судової влади в Україні та відповідно до законодавства України наділений особливим статусом, зокрема, незалежністю, недоторканністю та імунітетом судді при здійсненні ним правосуддя. Гарантією незалежності судді є, зокрема, право судді на відставку. При цьому, право бути звільненим у відставку не є абсолютним, мають бути дотриманні умови для звільнення судді у відставку.

Суд зазначає, що право на відставку може бути використане суддею, якщо до подання такої заяви ним не допущено дій, які зумовлюють прийняття компетентними органами рішення про його звільнення з посади судді з інших підстав.

Це зумовлено тим, що за суддею, звільненим за його заявою про відставку, зберігається звання судді та гарантії недоторканності, встановлені для судді до його виходу у відставку (частина п`ята статті 116 Закону № 1402-VIII) та не зберігається таке звання у разі звільнення з інших підстав.

Суддя повинен бути прикладом неухильного додержання вимог закону і принципу верховенства права, присяги судді, а також дотримання високих стандартів поведінки з метою зміцнення довіри громадян у чесність, незалежність, неупередженість та справедливість суду.

Разом з тим, протиправна бездіяльність суб`єкта владних повноважень - це зовнішня форма поведінки (діяння) цього органу, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного та/або несвоєчасного виконання обов`язкових дій. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Значення мають юридичний зміст, значимість, тривалість та межі бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість бездіяльності для прав та інтересів заінтересованої особи.

Крім того, самі по собі строки поза зв`язком із конкретною правовою ситуацією, набором фактів, умов та обставин, за яких розгорталися події, не мають жодного значення. Сплив чи настання строку набувають (можуть набувати) правового сенсу в сукупності з подіями або діями, для здійснення чи утримання від яких встановлюється цей строк.

Така правова позиція викладена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 квітня 2018 року в справі № П/9901/137/18 (800/426/17) та від 06 грудня 2018 року в справі № 800/259/17.

Суд визнає, що неможливість розгляду Вищою радою правосуддя заяви позивача про звільнення його у відставку у місячний строк не можна визнати такою, що настала внаслідок протиправної бездіяльності суб`єкта оскарження з урахуванням фактичних обставин справи і об`єктивних причин неможливості такого розгляду через події, які розгортались у межах зазначених вище фактичних строків. Об`єктивно розгляд заяви ОСОБА_1 відбувся в рамках розумних строків та за реально можливих умов їх здійснення.

Відтак, Вища рада правосуддя під час розгляду заяви позивача про звільнення у відставку не допустила протиправної бездіяльності, діяла в межах повноважень та в межах законодавства.

Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача розглянути на найближчому засіданні Вищої ради правосуддя заяву судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 від 22 жовтня 2018 року про звільнення з посади судді у відставку, слід зазначити наступне.

Суд встановив, що 23 квітня 2019 року рішенням Вищої ради правосуддя №1256/0/15-19 залишено без розгляду заяву ОСОБА_1 про звільнення з посади судді Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська у відставку. Отже, на час розгляду справи спір в цій частині позовних вимог відсутній.

Висновуючись на похідному характері заявлених у цій частині вимог та ухваленні відповідачем рішення про залишення заяви позивача без розгляду, Суд визнає відсутніми підстави для задоволення позовних вимог про зобов`язання відповідача розглянути заяву позивача про звільнення його у відставку.

За наведених обставин, у задоволенні позову слід відмовити повністю.

Керуючись статтями 2, 22, 194, 241, 243, 246, 266, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

В И Р І Ш И В:

У задоволені позову ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення Верховного Суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після набрання законної сили рішенням Великої Палати Верховного Суду за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Великої Палати Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення (з дня складення повного судового рішення).

Рішення складене та підписане 28 травня 2019 року

Головуючий: Р.Ф.Ханова

Судді: Л.І. Бившева

І.А. Гончарова

І.Я. Олендер

Т.М. Шипуліна