Справа № 826/13459/18
Суддя: Шейко Т.І.
Дата ухвалення: 2019-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

16 травня 2019 року № 826/13459/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Шейко Т.І.

при секретарі судового засідання Гарбуз К.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до Київської міської ради
провизнання протиправним та скасування рішення
Треті особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача:

- Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації);

- ОСОБА_2 .

за участю представників сторін:

- від позивача Муравлянік О.С.,

- від третьої особи 1 Філімончук І.М.,

- від третьої особи 2 ОСОБА_3

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Київської міської державної адміністрації, в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просила визнати протиправним та скасувати рішення Київської міської ради від 20.12.2016 року №370/1734 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки громадянину ОСОБА_2 на АДРЕСА_1 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

В обґрунтування заявлених вимог позивачем зазначено, що звернувшись до відділу Держгеокадастру щодо проведення державної реєстрації права власності на успадковану нею земельну ділянку, їй було відмовлено у реєстрації через наявність рішення Київської міської ради про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення даної земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд іншій особі.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.11.2018 року №826/13459/18 неналежного відповідача у справі - Київську міську державну адміністрацію, замінено на належного відповідача - Київську міську раду, а також залучено у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та ОСОБА_2 .

В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги та просив задовольнити позов.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, проте подав відзив, у якому просив відмовити в задоволенні заявлених вимог позивача.

Представники третіх осіб проти позову заперечували.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази, враховуючи доводи, пояснення та заперечення учасників справи, суд вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, 13.02.2004 року ОСОБА_1 отримано свідоцтво про право на спадщину за законом ВВА №929776, відповідно до якого спадкове майно, на яке видано це свідоцтво, складалося: з житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_2 , який належав померлому на підставі Договору дарування, посвідченого Дванадцятою Київською державною нотаріальною конторою, 06.10.1988 року за реєстром №3-9819 та зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації 20.10.1988 року за №27781.

Також, 13.02.2004 року ОСОБА_1 отримано свідоцтво по право на спадщину за законом ВВА №929777, відповідно до якого спадкове майно, на яке було видано це свідоцтво, складалося: з земельної ділянки площею 0,1000 гектарів в межах згідно з планом, розташованої на території АДРЕСА_2, яка належала померлому на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серія НОМЕР_1 виданого Київською міською радою 06.09.2000 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №75-2-02625.

Землю передано для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель.

За твердженням позивача, після отримання свідоцтв про право на спадщину за законом вона почала оформляти дозвільні документи на земельну ділянку, передану в користування померлому площею 0,09 га, яка розташована на території АДРЕСА_1.

На переконання позивача, у період з 2004 року по червень 2017 року нею були оформлені усі необхідні документи для відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд на АДРЕСА_1

13.10.2009 року отримано відповідь Святошинської районної у місті Києві державної адміністрації, що остання не заперечує проти оформлення ОСОБА_1 права власності на земельну ділянку.

23.06.2017 року отримано акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання, відповідно до якого межі земельної ділянки за кадастровим номером НОМЕР_2 , яка розташована по АДРЕСА_1 були передані позивачу.

Як зазначено позивачем, після отримання меж земельної ділянки та фактичної реєстрації земельної ділянки у кадастровій карті, вона звернулась до відділу Держгеокадастру щодо проведення державної реєстрації права власності на земельну ділянку, однак їй було відмовлено у реєстрації через наявність оскаржуваного рішення Київської міської ради про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на АДРЕСА_1 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

Відповідно, позивач вбачала порушення її прав стосовно відмови у реєстрації за нею права власності на вищевказану земельну ділянку на АДРЕСА_1.

У відзиві на позовну заяву первісний відповідач по справі, Київська міська державна адміністрація зазначила, що з приводу зазначеної ділянки по АДРЕСА_1 позивачем власне оскаржується рішення Київської міської ради від 20.12.2016 року №730/1734, згідно якого надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки громадянину ОСОБА_2 на АДРЕСА_1 орієнтовною площею 0,09 га (земельна ділянка комунальної власності територіальної громади міста Києва) у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Разом з тим, Київська міська державна адміністрація у своєму відзиві зауважила на тому, що рішення Київської міської ради від 20.12.2016 року №730/1734 не позбавляє права позивача на отримання права власності на земельну ділянку, так як розробка проекту землеустрою не посвідчує права власності.

В свою чергу, належний відповідач по справі, Київська міська рада у поданому відзиві наголосила на вищевказаних висновках Київської міської державної адміністрації, а також вказала, що згідно статей 125, 126 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно, з посиланням, зокрема, на пункт 2 Роз`яснень Президії Вищого арбітражного суду України від 26.01.2000 року №02-5/35 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов`язаних з визнанням недійсних актів державних чи інших органів" та правових висновків Верховного Суду України у постанові від 15.12.2015 року №800/206/15 і Вищого адміністративного суду України у постанові від 21.01.2016 року №К/800/38720/15, відповідач вважав, що спірне рішення Київської міської ради було прийнято як органом місцевого самоврядування в межах повноважень, згідно визначеної законом компетенції та відповідно до вимог чинного законодавства, в тому числі відповідно до Тимчасового порядку передачі (надання) земельних ділянок у користування або у власність у місті Києві (який діяв на момент звернення зацікавленої особи), затвердженого рішенням Київської міської ради від 04.03.2015 року №195/1060 "Про внесення змін до рішення Київської міської ради від 28.02.2013 року №63/9120 "Про Тимчасовий порядок передачі (надання) земельних ділянок у користування або у власність у м. Києві".

У письмових поясненнях по справі Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) заперечуючи проти задоволення заявлених позивачем вимог вказав, зокрема, на ту обставину, що надаючи оскаржуваним рішенням відповідача дозвіл третій особі 2 на розроблення проекту землеустрою, Київською міською радою не було виявлено підстав для відмови у прийнятті такого рішення, в тому числі згідно Порядку набуття прав на землю із земель комунальної власності у місті Києві, затвердженого рішенням Київської міської ради від 20.04.2017 року №241/2463.

Таким чином, третьою особою 1 також наголошено на тому, що рішенням Київської міської ради від 20.12.2016 року №370/1734 позивача не позбавлено права на звернення для отримання права власності на земельну ділянку, так як надання дозволу на розроблення проекту землеустрою не посвідчує права власності та не є правовстановлюючим документом.

Водночас, з посиланням на правовий висновок Верховного Суду від 27.03.2018 року №463/3375/15-а третя особа 1 звернула увагу на те, що місцева рада не має права визначати пріоритетність того чи іншого заявника на стадії надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою на одну і ту ж саму земельну ділянку - надання такого дозволу вказує про відсутність обтяжень щодо бажаної земельної ділянки і ще не означає позитивного рішення місцевої ради про передачу у власність цієї земельної ділянки після виготовлення проекту землеустрою. А отже підставою для відмови заявнику у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, як вказано третьою особою 1, не може бути надання раніше аналогічного дозволу іншому заявнику.

Вирішуючи спір, суд виходить з наступного.

Згідно інформації, зазначеній в технічному паспорті на жилий будинок (домоволодіння) по АДРЕСА_3 , виданого Київським міським бюро технічної інвентаризації 17.12.1999 року (інвентаризаційна справа №47487/1492, реєстровий № правової реєстрації 27781), а саме розділу II. План садибної ділянки, земельна ділянка площею 2319 кв. м перебувала у користуванні спадкодавця позивача на підставі рішення Біличанської посілкової ради народних депутатів від 30.01.1958 року.

У державному акті на право приватної власності на землю НОМЕР_3 , виданого спадкодавцю позивача та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №75-2-02625, стосовно кількісних характеристик земель, переданих у приватну власність вказано: під будівлями, лісами та іншими угіддями - 0,1000 га, всього земель - 0,1000 га.

За раніше наведеним, земельна ділянка площею 0,1000 га, розташована по АДРЕСА_2 , що належала спадкодавцю позивача на підставі Державного акта на право приватної власності на землю (серія НОМЕР_1 ), посвідчена свідоцтвом про право на спадщину за законом від 13.02.2004 року ВВА №929777.

Відповідно, убачається, що стосовно спірної земельної ділянки, площею 0,09 га розташованої по АДРЕСА_1 , у позивача були відсутні правовстановлюючі документи, задля оформлення яких остання, згідно викладеного у позовній заяві, зверталась до відділу Держгеокадастру.

Суд звертає увагу, що згідно частини першої статті 81 Земельного кодексу України від 25.10.2001 року №2768-III громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Відповідно до абзацу першого частини першої статті 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Згідно підпункту 28 пункту 4 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 року №15, Держгеокадастр відповідно до покладених на нього завдань, зокрема здійснює державну реєстрацію земельних ділянок, обмежень у їх використанні.

Попри це, в матеріалах справи відсутні будь-які докази звернення позивача до Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, тобто відсутні матеріали про те, що позивачу було відмовлено в реєстраційних діях, з приводу яких мало місце її звернення, а саме у зв`язку з наявністю оскаржуваного рішення Київської міської ради від 20.12.2016 року №370/1734.

Таким чином, позивачем не надано доказів порушення суб`єктивного матеріального права або інтересу, що виключає можливість встановлення факту їх порушення, а відтак і захисту у спосіб, обраний позивачем.

Згідно частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Разом з тим, враховуючи принцип змагальності, визначений частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, позивач не позбавлений обов`язку доводити перед судом належними та допустимими доказами переконливість своїх доводів.

Як наслідок, з урахуванням всього вище викладеного в сукупності, у суду є підстави для висновку про те, що заявлений позов є необґрунтованим, а тому відмовляє у його задоволенні.

В зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог судові витрати, які підлягають стягненню, відсутні.

Керуючись статтями 2, 77, 242-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва -

в и р і ш и в:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Київської міської державної адміністрації, треті особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації); ОСОБА_2 , про визнання протиправним та скасування рішення Київської міської ради від 20.12.2016 року №370/1734 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки громадянину ОСОБА_2 на АДРЕСА_1 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд - відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, встановлені статтями 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.І. Шейко

Повний текст рішення складено 28.05.2019 року.