Справа № 300/717/19
Суддя: Микитюк Р.В.
Дата ухвалення: 2019-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"29" травня 2019 р. справа № 300/717/19
ВСТАНОВИВ:
Засновником Солотвинської районної лікарні є Богородчанська районна рада, органом управління є Богородчанська РДА, у своїй діяльності підпорядковується Богородчанській ЦРЛ.
Фінансування Солотвинської районної лікарні здійснюється згідно річного кошторису затвердженого сесією Богородчаснької районної ради за рахунок субвенцій з державного бюджету України. При цьому, головним розпорядником коштів є Міністерство охорони здоров`я України заробітна плата із нарахуваннями (КЕКВБ 2211 та 2120 та поточні видатки).
Фінансування енергоносіїв Солотвинської районної лікарні проводиться за рахунок дотацій із Державного бюджету України Богородчанському районному бюджету. Усі видатки МОЗ України розподіляє пропорційно від загальної суми на 12 місяців. Кошти на утримання лікарні поступають із МОЗ України на рахунок головного розпорядника коштів Богородчанської РДА двічі на місяць (3 і 17 числа кожного поточного місяця), звідти на казначейські рахунки лікарні.
Виплата заробітної плати працівникам Солотвинської районної лікарні та сплати обов`язкових платежів, в тому числі єдиного соціального внеску проводились щомісячно в терміни поступлення медичної субвенції на казначейські рахунки. Зважаючи, що місячних призначень на 100% виплату зарплати та податків не вистачало, погашати борги за минулий місяць доводилось призначеннями наступного місяця.
Заборгованість по несвоєчасній сплаті ЄСВ за період з 21.09.2018 по 07.12.2018 виникла у зв`язку з тим, що в лікарні були відсутні кошторисні призначення на оплату праці.
Для попередження даної ситуації керівництво Солотвинської районної лікарні багаторазово починаючи із травня 2018 зверталось до фінансового управління Богородчанської РДА, голови Богородчанської РДА, голови Богородчанської районної ради із листами, в яких вказувались причини виникнення заборгованості з проханням виділення додаткових коштів з вільних залишків, нерозподіленого резерву, із коштів за рахунок перевиконання дохідної частини районного бюджету, додаткових коштів виділених на вказані потреби із обласного бюджету.
На сесіях обласної ради 02.03.2018, 22.06.2018, 21.09.2018 та 19.10.2018 за ініціативи керівника Солотвинської районної лікарні розглядались питання про стан заборгованості із виплатою заробітної плати працівникам бюджетної сфери області, направлялись відповідні звернення до Кабінету Міністрів України, Верховної ради України, Міністерства фінансів України, Міністерства охорони здоров`я України.
Однак, незважаючи на всі звернення порушені керівником Солотвинської районної лікарні питання фінансування лікарні відповідно до її потреб не були позитивно вирішені.
Додаткові асигнування надійшли на рахунки лікарні лише в кінці листопада і склали 3540,10 тис. грн. Даними асигнуваннями було погашено протерміновану заборгованість по оплаті праці за серпень-жовтень 2018, нараховану заробітну плату за листопад 2018, а також аванс за грудень 2018 в розмірі 58% від потреби.
Заборгованість по виплаті заробітної плати по Солотвинській райлікарні станом на 02.01.2019 становила 5218 тис. грн. за грудень 2018.
У зв`язку із протермінованою кредиторською заборгованістю по виплаті зарплати із серпня 2018 були заблоковані рахунки лікарні. Не було можливості придбати пальне для автомобілів медичної допомоги, а це 8 одиниць транспорту, оплатити обов`язкові послуги пов`язані із початком опалювального сезону та ряд інших виплат.
Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, що надійшов на адресу суду 23.04.2019, в якому зазначив, що обставини щодо недостатнього фінансування Солотвинської районної лікарні, відсутності коштів, не є підставою звільнення від своєчасної сплати податків, в тому числі єдиного соціального внеску. Тому, відповідачем правомірно і обґрунтовано винесено рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату або несвоєчасну сплату єдиного внеску. Просив у задоволенні позову відмовити (а.с. 86-89).
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 05.04.2019 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) (а.с.1-2).
Відповідно до ч.5 ст.262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Суд, розглянувши у відповідності до вимог частини 5 статті 262 КАС України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги, відзив на позов, встановив наступне.
13.02.2019 на адресу лікарні надійшло рішення ДФС про результати розгляду поданої позивачем заяви з якого вбачається, що Державна Фіскальна служба України скаргу позивача залишила без розгляду посилаючись на подання її з порушенням встановленого законом строку на оскарження (а.с. 12).
Суд, у відповідності до статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України, вирішуючи питання про те, яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин, виходить з положень нормативних актів в редакціях, що діяли на момент виникнення цих правовідносин та зазначає зміст норм права відповідно до них.
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначаються Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 № 2464-VI (далі по тексту Закон № 2464-VI).
Відповідно до підпункту 1 частини першої статті 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.
Згідно підпункту 1 частини другої статті 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.
Частиною третьою статті 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" встановлено, що обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.
У відповідності до ч. ч. 4, 5, 6 ст. 9 Закону № 2464-VI сплата єдиного внеску здійснюється у національній валюті шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів для його зарахування.
Згідно п.2 ч. 11 ст. 25 Закону № 2464-VI орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску штрафні санкції за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.
Відповідно до ч. 10 ст. 25 Закону № 2464-VI на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу.
У відповідності до підпункту 6 частини першої статті 1 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.
Суд звертає увагу, що позивачем у позовній заяві не заперечується факт несвоєчасної сплати сум єдиного внеску. При цьому, розмір зазначеної в оскаржуваному рішенні суми позивачем у межах даної справи не оскаржується.
Суд погоджується з думкою відповідача, що інших можливостей для сплати єдиного внеску (крім бюджетних коштів) у позивача не було, однак в силу положень ч. 12 ст. 9 Закону № 2464-VI єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника. Жодних обставин (у томи числі неналежне чи несвоєчасне фінансування з державного бюджету), які можуть слугувати підставами для відстрочення сплати єдиного внеску або звільнення платника від нарахування штрафних санкцій та пені за несвоєчасну сплату єдиного внеску, чинним законодавством не передбачено.
Суд зауважує, що позивач не звертався до відповідача про реструктуризацію заборгованості.
За змістом ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до ч. 2. ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З урахуванням вищезазначеного, суд на підставі наданих учасниками справи письмових доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, дійшов висновку, що в задоволенні адміністративного позову слід відмовити.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статей 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції або через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Микитюк Р.В.