Справа № 360/531/19
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2019-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2019 року справа №360/531/19

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сіваченка І.В., суддів: Блохіна А.А., Гаврищук Т.Г., секретар судового засідання Верховецька Г.О., за участі представника позивача Рибаса А.С., представника відповідача Кочеткової А.Т., розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Луганській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 12 березня 2019 року (повне судове рішення складено 18 березня 2019 року у м. Сєвєродонецьку) у справі № 360/531/19 (суддя в І інстанції Шембелян В.С.) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вікром» до Головного управління ДФС у Луганській області про скасування податкового повідомлення-рішення,

УСТАНОВИВ:

В лютому 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Вікром» (далі - ТОВ «Вікром») звернулось до суду з позовом до Головного управління ДФС у Луганській області (далі - ГУ ДФС у Луганській області) про скасування податкового повідомлення-рішення від 11.05.2018 № за платежем земельний податок з юридичних осіб.

Підставою подання позовної заяви є незгода ТОВ «Вікром» із зазначеним податковим повідомлення-рішенням, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем земельний податок з юридичних осіб за період січень-березень 2016 року в сумі 49472,16 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції на суму - 12 368,04 грн. З посиланням на норми Закону України від 02.09.2014 № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» (далі - Закон № 1669-VII), позивач зазначив, що був звільнений від сплати орендної плати з юридичних осіб в цей період, що відобразив нульовими показниками в уточненій декларації, отже, у контролюючого органу не було жодних підстав для прийняття спірного податкового повідомлення-рішення.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 12 березня 2019 року позовні вимоги задоволені.

Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив суд скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначені доводи, аналогічні викладеним у відзиві на позовну заяву, зокрема, апелянт наголошує, що відповідно до статті 10 Закону № 1669-VII, єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов`язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України. Позивачем не надавалися до податкового органу сертифікати Торгово-промислової палати України. Крім того, порядок звільнення від сплати за користування земельними ділянками наведеною нормою Закону № 1669-VII не визначений.

Відповідно до пункту 30.5 статті 30 Податкового кодексу України (далі - ПК України) податкові пільги, порядок та підстави їх надання встановлюються з урахуванням вимог законодавства України про захист економічної конкуренції виключно цим Кодексом, рішеннями Верховної Ради Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування, прийнятими відповідно до цього Кодексу. Отже, податкові пільги податковий орган не надає. Зазначені норми ПК України не суперечать Закону № 1669-VII, а тому, підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачем висловлено згоду з висновками місцевого суду та прохання залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

В судовому засіданні представник відповідача підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, проти чого заперечував представник позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, з таких підстав.

ТОВ «Вікром» має у власності об`єкт нерухомого майна, розташований за адресою: вул. Заводська, 1Г-1, м. Сєвєродонецьк, Луганська область, 93400 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно (а.с.46).

На підставі Державного акту на право постійного користування землею серії II -ЛГ № 005040 , ИК № 1753 від 21.09.1999 ТОВ «Вікром» користується земельною ділянкою площею 0,2992 га за адресою: м. Сєвєродонецьк, вул. Заводська (а.с.23-25).

На підставі Державного акту на право постійного користування землею серії ІІ-ЛГ № 005041 , ИК № 2284 від 18.11.1997 ТОВ «Вікром» користується земельною ділянкою площею 0,0256 га за адресою: м. Сєвєродонецьк, вул. Вілєсова, 14-а (а.с.21-22).

26.01.2016 ТОВ «Вікром» подано до контролюючого органу звітну податкову декларацію з плати за землю за 2016 рік, в якій самостійно визначено розмір податкових зобов`язань за 2016 рік в розмірі 54 409,41 грн., по 4534,12 грн. щомісячно (а.с.27-28).

19.02.2018 ТОВ «Вікром» подано до контролюючого органу уточнюючу податкову декларацію з плати за землю за 2016 рік № , в якій суми податкових зобов`язань за січень-березень 2016 року зменшено на 13 602,36 грн. і задекларовано податкові зобов`язання з плати за землю в сумі 0,00 грн. (а.с.33-34).

Також, в листі від 19.02.2018 № 34 позивач зазначив, що зменшення податкових зобов`язань за перший квартал 2016 року в уточнюючий декларації з плати за землю відображено у відповідності до вимог Закон № 1669-VII (а.с.35).

У зв`язку з поданням уточнюючої податкової декларації за 2016 рік № від 19.02.2018 відповідачем проведено камеральну перевірку даних, задекларованих в уточнюючій податковій декларації з плати за землю ТОВ «Вікром» № від 19.02.2018 за 2016 рік, за результатами якої складено акт від 20.03.2018 № 660/12-32-12-06/23487909 (а.с.38-40).

За результатами перевірки встановлено заниження ТОВ «Вікром» суми податкових зобов`язань з земельного податку за січень-березень 2016 року на загальну суму 49 472,16 грн. (45 088,53 грн. + 4383,63 грн.), чим порушено вимоги пп.270.1.1 п.270.1, ст. 270, пп.271.1.1 п.271.1 ст. 271, п. 286.1 ст. 286 ПК України (а.с.86-88). При цьому, в акті перевірки податковий орган самостійно визначив розмір земельного податку позивача за кожну земельну ділянку, який сумарно за кожний місяць складає розмір 16 490,72 грн., а отже, за три місяці донарахована сума: 49 472,16 грн. (16 490,72 грн. х 3).

11.05.2018 ГУ ДФС у Луганській області винесено податкове повідомлення-рішення № , яким на підставі акта від 20.03.2018 № 660/12-32-12-06/23487909 ТОВ «Вікром» збільшено суму грошового зобов`язання за платежем "Земельний податок з юридичних осіб" на 61 840,20 грн., у тому числі за податковими зобов`язаннями - 49 472,16 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 12 368,04 грн. (25% від 49472,16 грн.) (а.с.89-90).

Зазначене не заперечується сторонами.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пунктом 54.1 статті 54 ПК України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Пунктом 57.1 статті 57 ПК України передбачено, що платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності (п.п.14.1.147 п. 14.1 ст. 14 ПК України).

У п.п.14.1.136 п. 14.1 ст. 14 ПК України визначено, що орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Відповідно до положень статті 288 цього Кодексу підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.

Платником орендної плати є орендар земельної ділянки. Об`єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду.

Згідно з пунктом 287.3 статті 287 ПК України податкове зобов`язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.

Податковий період, порядок обчислення орендної плати, строк сплати та порядок її зарахування до бюджетів застосовується відповідно до вимог статей 285-287 цього розділу.

Разом з цим, відповідно до п. 50.1 статті 50 ПК України у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов`язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Так, позивач подав уточнюючу податкову декларацію з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2016 рік у встановленому законом порядку.

Як вже було зазначено судом вище, підставою для зменшення в уточнюючій податковій декларації податкових зобов`язань позивачем визначено ст. 6 Закон № 1669-VII, що підтверджується письмовими поясненнями позивача до уточнюючої податкової декларації від 19.02.2018 № 34.

Закон № 1669-VII визначає тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення.

Указом Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 введено в дію рішення РНБО України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо боротьби з терористичною загрозою і збереження територіальної цілісності України» та розпочато проведення Антитерористичної операції (далі - АТО) на території Донецької і Луганської областей.

Відповідно до статті 1 Закону № 1669-VII період проведення антитерористичної операції - це час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Виходячи з наведених приписів, датою початку періоду проведення антитерористичної операції є 14.04.2014.

Згідно з частиною 3 статті 11 «Прикінцеві та перехідні положення» наведеного Закону, закони та інші нормативно-правові акти України діють у частині, що не суперечить цьому Закону.

Отже, Закон № 1669-VII є спеціальним законом у спірних правовідносинах, а тому його застосування не ставиться у залежність від внесення відповідних змін до ПК України.

Крім того, Закон № 1669-VII прийнято у часі пізніше ніж зазначений Кодекс.

Статтею 6 Закону № 1669-VII (в редакції, чинній до 08.06.2016) встановлено, що під час проведення антитерористичної операції звільнено суб`єктів господарювання, які здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності.

Відповідно до пункту 5 статті 11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1669-VII Кабінет Міністрів України у десятиденний строк з дня опублікування цього Закону зобов`язано, зокрема: затвердити перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» № 405/2014 від 14.04.2014, у період з 14.04.2014 до її закінчення.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція» на виконання абзацу 3 пункту 5 статті 11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1669-VII був затверджений перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, згідно з додатком. Відповідно до вказаного Додатку в розділі "Луганська область" пункт "Міста обласного значення" під номером 13, зокрема, зазначено: м. Сєвєродонецьк (Сєвєродонецька міська рада).

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року № 1079-р «Про зупинення дії розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053» зупинено дію розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція».

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України» на виконання абзацу 3 пункту 5 статті 11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1669-VII був затверджений перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, згідно з додатком. Відповідно до Додатку в розділі "Луганська область" пункт "Міста обласного значення" під номером 13, зокрема, зазначено: м. Сєвєродонецьк (Сєвєродонецька міська рада).

Пунктом 3 визнано такими, що втратили чинність розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція» та розпорядження Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 року № 1079 «Про зупинення дії розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053».

Таким чином, місто Сєвєродонецьк (Сєвєродонецька міська рада) є населеним пунктом, на території яких здійснювалась антитерористична операція, а відтак, позивач користувався правом, встановленим статтею 6 Закону № 1669-VII щодо звільнення від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності у 2016 році.

Відносно посилань ГУ ДФС у Луганській області на ту обставину, що позивачем не надано сертифікат Торгово-промислової палати України щодо настання форс-мажорних обставин, колегія суддів зазначає таке.

За приписами статті 10 Закону № 1669-VII протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов`язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України.

Однак, статтею 6 Закону № 1669-VII не вимагається отримання сертифіката про засвідчення форс-мажорних обставин для звільнення від плати за землю.

Законом України «Про внесення змін до Закону України від 17 травня 2016 року № 1365-VIII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» щодо безперешкодної діяльності органів місцевого самоврядування» (набув чинності з 08.06.2016) внесено зміни до статті 6 Закону № 1669-VII, а саме текст статті 6 викладено в такій редакції: «Звільнити суб`єктів господарювання від плати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності в населених пунктах згідно з переліками, передбаченими частиною четвертою статті 4 цього Закону».

Отже, статтею 6 Закону № 1669-VII звільнено суб`єктів господарювання від плати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності в населених пунктах згідно з переліками, передбаченими частиною четвертою статті 4 цього Закону, де зазначено, що Перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та перелік населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, затверджуються Кабінетом Міністрів України, який забезпечує своєчасну їх актуалізацію.

Відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 № 1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» місто Сєвєродонецьк (Сєвєродонецька міська рада) не зазначено.

Підсумовуючи наведене, слід зазначити, що відповідно до положень Закону № 1669-VII, достатньою підставою для звільнення від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності конкретних суб`єктів господарювання є встановлення факту здійснення ними діяльності на території проведення антитерористичної операції за період з 14.04.2014 по 07.06.2016.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд, зокрема, в постанові від 22.12.2018 у справі № 812/1725/17.

Зазначена підстава відносно позивача була встановлена апеляційним судом, при тому правильним є висновок місцевого суду, що в силу Закону № 1669-VII позивача протягом часу з 14.04.2014 по 07.06.2016 було звільнено від сплати орендної плати за землю в м. Сєвєродонецьку Луганської області (Сєвєродонецька міська рада), отже, позивач мав право на зменшення податкових зобов`язань за період січень-березень 2016 року відповідно до уточнюючої податкової декларації з плати за землю за 2016 з відображенням нульових показників за цей період.

Відтак, податковим органом протиправно донараховані податкові зобов`язання позивачу з плати за землю за період січень-березень 2016 року в оскарженому повідомленні рішенні.

Відповідно до пункту 123.1 статті 123 ПК України у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов`язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

З огляду на безпідставність визначення податковим органом позивачу податкового зобов`язання з плати за землю за період січень-березень 2016 року, підстави для застосування до підприємства відповідачем штрафних (фінансових) санкцій, що передбачені статтею 123 ПК України, також відсутні, а спірне податкове повідомлення-рішення є протиправним і має бути скасоване.

Також, задовольняючи вимоги ТОВ «Вікром» про стягнення судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, місцевий суд виходив з такого.

Понесення позивачем витрат на правничу допомогу на загальну суму 10 200,00 грн. підтверджується належними доказами, наявними в матеріалах справи (договір про надання правової допомоги, акт про надання правової допомоги, платіжне доручення).

Натомість, ГУ ДФС у Луганській області не заявлено суду клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, у письмовому відзиві не наведено зауважень щодо вимог позивача про відшкодування витрат на правничу допомогу чи щодо співмірності таких витрат, що передбачено статтею 134 КАС України.

Відповідачем не заявлено суду клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, у письмовому відзиві не наведено зауважень щодо вимог позивача про відшкодування витрат на правничу допомогу чи щодо співмірності таких витрат.

Колегія суддів погоджує такий висновок та не вбачає порушень норм процесуального права місцевим судом щодо розподілу витрат на правничу допомогу.

Інших доводів, які б спростували висновки суду першої інстанції, апеляційна скарга не містить.

Відповідно до положень ч.1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення про задоволення позовних вимог з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Луганській області - залишити без задоволення.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 12 березня 2019 року у справі № 360/531/19 - залишити без змін.

Повне судове рішення - 28 травня 2019 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. В. Сіваченко

Судді А. А. Блохін

Т. Г. Гаврищук