Справа № 0940/1966/18
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2019-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2019 рокуЛьвів№ 857/2041/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,

суддів Большакової О.О., Макарика В.Я.,

за участі секретаря судового засідання Сердюк О.Ю.

позивач: ОСОБА_1

відповідач: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 08 січня 2019 року у справі № 0940/1966/18 за адміністративним позовом Прикарпатської державної сільськогосподарської дослідної станції Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України до Державного інспектора у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель головного спеціаліста відділу контролю за використанням та охороною земель у Богородчанському, Галицькому, Тисменицькому, Тлумацькому районах та містах Івано-Франківськ та Тисмениця Управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області Стасів Мар`яни Володимирівни, Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування припису № 959/0/19-18-ДК/0254Пр/03/01/-18 від 20.09.2018,-

суддя в 1-й інстанції - Шумей М.В.,

час ухвалення рішення - не зазначено,

місце ухвалення рішення - м. Івано-Франківськ,

дата складання повного тексту рішення - не зазначено,-

В С Т А Н О В И В:

23 жовтня позивач - Прикарпатська державна сільськогосподарська дослідна станція Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України (далі- Прикарпатська ДСДС, позивач) звернувся в суд з адміністративним позовом до відповідача - Державного інспектора у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель головного спеціаліста відділу контролю за використанням та охороною земель у Богородчанському, Галицькому, Тисменицькому, Тлумацькому районах та містах Івано-Франківськ та Тисмениця Управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області Стасів Мар`яни Володимирівни та просив визнати протиправним та скасування припису відповідача за № 959/0/19-18-ДК/0254Пр/03/01/-18 від 20 вересня 2018 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що оскаржуваний припис прийнято не уповноваженою особою та безпідставно. Позивач вважає, що державний контроль за використанням та охороною земель усіх категорій та форм власності здійснює центральний орган виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контрою) в агропромисловому комплексі, яким відповідачі не наділені, а припис складено з порушенням встановленого порядку його заповнення, зокрема, не вказано про дату та місце проведення перевірки та вимога припису не містить чіткого визначення. Позивач зазначає про безпідставність висновку про те, що земельна ділянка має ознаки самовільного зайняття з обґрунтувань, що право постійного користування позивача історично набуте відповідно з початку існування установи.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2018 року залучено до участі в даній справі Головне управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області як другого відповідача.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 08 січня 2019 року позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано припис Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області № 959/0/19-18-ДК/0254Пр/03/01/-18 від 20 вересня 2018 року. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області (код ЄДРПОУ - 39767437, вул. Сахарова, 34, м. Івано-Франківськ, 76014) на користь Прикарпатської державної сільськогосподарської дослідної станції Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України (код 00704273, вул. Степана Бандери, 21А, м. Івано-Франківськ, 76014) сплачений судовий збір у розмірі 1762 (одна тисяча сімсот шістдесят два) гривні.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач - Головне управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, які мають значення для повного та об`єктивного розгляду справи, а також невірно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, що в кінцевому результаті призвело до помилкового прийняття рішення. Просить скасувати рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 08 січня 2019 року та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції, в порушення норм процесуального права, розглянув справу за правилами спрощеного позовного провадження. Звертає увагу, що суд не зазначив підстав, з яких прийшов до висновку, що дану справу належить розглядати за правилами спрощеного позовного провадження, так як таке можливе лише за клопотанням позивача про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. Вважає, що спір у справі про визнання протиправним та скасування індивідуального акта суб`єкта владних повноважень не належить до категорії справ незначної складності. Також зазначає, що ухвалюючи оскаржене рішення, суд першої інстанції виходив із змісту рішення Конституційного суду України від 22 вересня 2005 року у справі №5-рп/2005, на яке опирався Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 12 квітня 2018 року по справі №916/2675/15, однак вважає, що вищевказані рішення не можна застосовувати до вказаних правовідносин з огляду на те, Конституційний суд вказує на право, яке набуте громадянами в установлених законодавством випадках станом на 1 січня 2002 року до його переоформлення і стосується лише громадян, а не юридичних осіб. По-друге, вказує на діюче право постійного користування. Проте, у Прикарпатської ДСДС таке право не виникло. Державним інспектором у ході здійснення заходів державного контролю встановлено, що Прикарпатська ДСДС не є належним користувачем земельної ділянки. Просить взяти до уваги акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом - земельної ділянки від 04 квітня 2018 року №317/0/92-18-ДК/317/АП/09/01-18, яким детально обґрунтовано та встановлено, що у Прикарпатської ДСДС відсутні будь-які, встановлені чинним законодавством, правовстановлюючі документи, зокрема, на земельну ділянку, яка є предметом оскаржуваного припису. Апелянт зауважив, що судом першої інстанції не надано жодної оцінки даному доказу. З матеріалів справи вбачається, що Прикарпатська ДСДС пройшла ряд процедур реорганізації. Аналізуючи норм земельного законодавства, вважає, що припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій є підставою припинення права користування землею. Згідно з офіційними відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, державна реєстрація Прикарпатської ДСДС відбулась 29 березня 1999 року, тобто Інститут хрестоцвітих культур Української академії Аграрних наук України припинив свою діяльність та відповідно до статті 27 ЗК України і припинилося право користування землею. Вважає рішення державного інспектора правомірним, оскільки таке повністю відповідає вимогам Закону.

Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно до ч. 4ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України).

Заслухавши суддю - доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції встановлено, матеріалами справи підтверджено, що 24 липня 2018 року Головним управлінням Держгеокадастру в Івано-Франківській області видано наказ «Про здійснення державного контролю за дотриманням вимог земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності» № 959-ДК, серед іншого, земельної ділянки площею 31,8039 га (суміжна земельна ділянка площею 0,1220 кадастровий номер НОМЕР_1 ) яка розташована на території Угорницької сільської ради Івано-Франківської міської ради.

Державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель головного спеціаліста відділу контролю за використанням та охороною земель у Богородчанському, Галицькому, Тисменицькому, Тлумацькому районах та містах Івано-Франківськ та Тисмениця Управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області Стасів Мар`яною Володимирівною на підставі наказу №959-ДК від 24 липня 2018 року, проведено обстеження земельної ділянки та перевірку дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом - земельних ділянок, що знаходяться на території с. Угорники Івано-Франківської міської ради Івано-Франківської області, про що складено Акт обстеження земельної ділянки від 07 серпня 2018 року за №959/0/92-18ДК/662/АО/10/01/-18 та Акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом - земельної ділянки від 07 серпня 2018 року за №959/0/92-18-ДК/902/АП/09/01/-18.

Перевіркою встановлено, що земельна ділянка площею 31,8039 га (суміжна земельна ділянка площею 0,1220 га кадастровий номер НОМЕР_1 ) сільськогосподарського призначення, яка розташована в с. Угорники Івано-Франківської міської ради Івано-Франківської області носить ознаки самовільного зайняття земельної ділянки.

Відповідно до висновків акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом - земельної ділянки Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області від 07 серпня 2018 року за №959/0/92-18-ДК/902/АП/09/01/-18 у Прикарпатської державної сільськогосподарської дослідної станції Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України не виникло права постійного користування земельною ділянкою площею 31,8039 га (суміжна земельна ділянка кадастровий номер НОМЕР_1 ) яка розташована в с. Угорники Івано-Франківської міської ради Івано-Франківської області.

Враховуючи виявлене порушення, Державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель головного спеціаліста відділу контролю за використанням та охороною земель у Богородчанському, Галицькому, Тисменицькому, Тлумацькому районах та містах Івано-Франківськ та Тисмениця Управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області Стасів Мар`яною Володимирівною складено протокол про адміністративне правопорушення від 11 вересня 2018 року за №959/0/92-18-ДК/0268П/07/01/-18.

20 вересня 2018 року Державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель головного спеціаліста відділу контролю за використанням та охороною земель у Богородчанському, Галицькому, Тисменицькому, Тлумацькому районах та містах Івано-Франківськ та Тисмениця Управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області Стасів Мар`яною Володимирівною винесено припис за №959/0/19-18-ДК/0254/Пр/03/01/-18, яким позивача зобов`язано в 30-денний термін усунути порушення вимог земельного законодавства, а саме приписано повернути самовільно зайняту ділянку власнику без відшкодування затрат, понесених за час незаконного використання нею.

Вважаючи припис №959/0/19-18-ДК/0254/Пр/03/01/-18 від 20 вересня 2018 року протиправним, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що Прикарпатська ДСДС мала право користування на законних підставах та фактично користувалась земельною ділянкою, яка розташована на території Угорницької сільської ради. При цьому суд вважав, що відповідачами не доведено факту самовільного зайняття Прикарпатською державною сільськогосподарською дослідною станцією Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України земельної ділянки площею 31,8039 га (суміжна земельна ділянка площею 0,1220 га кадастровий номер НОМЕР_1 ) сільськогосподарського призначення, яка розташована в с. Угорники Івано-Франківської міської ради Івано-Франківської області, шляхом посіву сільськогосподарських культур, то оскаржуваний припис №959/0/19-18-ДК/0254Пр/03/01/-18 від 20 вересня 2018 року винесено безпідставно та необґрунтовано, а відтак є протиправним та підлягає до скасування.

Такий висновок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідає нормам матеріального та процесуального права та фактичним обставинам справи і є правильним, законним та обґрунтованим, виходячи з наступного.

У відповідності до вимог ч.2ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При перевірці рішень, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень суд керується, зокрема, положеннями ч.2ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України(далі -КАС України), відповідно до якої у справах щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, добросовісно, розсудливо з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Згідно пункту 8 статті 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», припис - обов`язкова для виконання у визначені строки письмова вимога посадової особи органу державного нагляду (контролю) суб`єкту господарювання щодо усунення порушень вимог законодавства. Припис не передбачає застосування санкцій щодо суб`єкта господарювання.

У оскаржуваному приписі від 20 вересня 2018 року за №959/0/19-18-ДК/0254Пр/03/01/-18 описано, що Прикарпатська державна сільськогосподарська дослідна станція Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України самовільно використовує земельну ділянку площею 31,8039 га (суміжна земельна ділянка кадастровий номер НОМЕР_1 ) сільськогосподарського призначення, яка розташована в с. Угорники Івано-Франківської міської ради, що є порушенням вимог пункту «б» частини 1 статті 211 Земельного кодексу України. Зобов`язано дослідну станцію в 30-денний термін повернути самовільно зайняту ділянку власнику без відшкодування затрат, понесених за час незаконного використання нею.

Досліджуючи обґрунтованість оскаржуваного припису, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» передбачено, зокрема, обов`язковість державної реєстрації права постійного користування земельною ділянкою, права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб тощо.

Згідно частини 1статті 92 Земельного кодексу Україниправо постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

Пунктами «а», «б» частини 2 цієї статті встановлює, що права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають підприємства, установи та організації, що належать до державної та комунальної власності, а також громадські організації інвалідів України, їх підприємства (об`єднання), установи та організації.

Норма частини другої статті 92 Земельного кодексу Українив редакції на час її прийняття свідчить, що права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають лише підприємства, установи та організації, що належать до державної або комунальної власності, тобто вона не обмежує і не скасовує діюче право постійного користування земельними ділянками, набуте в установлених законодавством випадках за станом на 1 січня 2002 року.

Відповідно до частини 4 статті 122 Земельного кодексу України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Абзацом 1 частини 2 статті 123 Земельного кодексу України встановлено, що особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

Судом встановлено, що на підставі рішення Арбітражного суду Івано-Франківської області від 12 квітня 1994 року по справі №351/5 Інституту хрестоцвітих культур Української академії аграрних наук видано Державний акт на право постійного користування землею серії ІФ №000254 на території земель, зокрема, Угорницької сільської ради для дослідних і навчальних цілей, пропаганди передового досвіду та ведення сільського господарства .

Згідно пункту 4 Статуту позивача, затвердженого Президентом Національної академії аграрних наук України 15 лютого 2018 року, правонаступником Інституту хрестоцвітих культур Української академії аграрних наук є Прикарпатська державна сільськогосподарська дослідна станція Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України.

Хронологічно правонаступником Інституту хрестоцвітих культур Української академії аграрних наук згідно наказу Української академії аграрних наук №29 від 25 лютого 1999 року був Івано-Франківський інститут агропромислового виробництва Української академії аграрних наук. На підставі Постанови Президії Національної академії аграрних наук від 18 травня 2011 року «Про оптимізацію мережі наукових установ Національної академії аграрних наук України» та наказу №10 від 25 січня 2012 року «Про перейменування Івано-Франківського інституту агропромислового виробництва НААН» була створена Прикарпатська державна сільськогосподарська дослідна станція Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України.

Отже, Прикарпатська державна сільськогосподарська дослідна станція Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України користується земельною ділянкою на території земель Угорницької сільської ради на підставі Державного акта на право постійного користування землею серії ІФ №000254, що виданий на виконання рішення Арбітражного суду Івано-Франківської області 12 квітня 1994 року по справі №351/5.

Відповідно до приписів статті 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно статті 126 Земельного кодексу України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Разом з тим, положення статті 141 Земельного кодексу України не містять серед підстав припинення права користування земельною ділянкою, яке виникло до набрання законної сили Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року, відсутність державної реєстрації прав відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень».

Як вбачається з матеріалів справи, а саме у висновках акта перевірки від 07 серпня 2018 року за №959/0/92-18ДК/902/АП/09/01/-18 зазначено, що оскільки державна реєстрація права власності на вказану земельну ділянку, а також право оренди земельної ділянки не проводилось, то її використання носить ознаки самовільного зайняття земельної ділянки.

Однак, за визначенням статті 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» від 19 червня 2003 року №963-IVсамовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Згідно пунктів 2, 3 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. При цьому, речові права на нерухоме майно, що виникли до 01 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Таким чином суд першої інстанції правильно зазначив, що правовідносини щодо нездійснення позивачем реєстрації права постійного користування земельною ділянкою площею 31,8039 га (суміжна земельна ділянка площею 0,1220 га кадастровий номер НОМЕР_1 ) сільськогосподарського призначення, яка розташована в с. Угорники Івано-Франківської міської ради, врегульовані пунктом 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та прийшов до вірного висновку, що прийняття оскаржуваного припису з підстав непроведення державної реєстрації права позивача на земельну ділянку, які зафіксовані в акті перевірки, є необґрунтованим, оскільки такі підстави не відповідають вимогам Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» щодо дійсності речових прав на майно.

Згідно ч.ч. 1,2 ст.77 КАС кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, аналізуючи вищенаведені правові норми та фактичні обставини справи, колегія суддів приходить до висновку про те, що відповідачами не доведено факту самовільного зайняття Прикарпатською державною сільськогосподарською дослідною станцією Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України земельної ділянки площею 31,8039 га (суміжна земельна ділянка площею 0,1220 га кадастровий номер НОМЕР_1 ) та вважає, що суд першої інстанції прийняв законне та обґрунтоване рішення про визнання безпідставним та необґрунтованим оскаржуваний припис, скасувавши його.

Щодо доводів скаржника про порушення судом першої інстанції норм процесуального права в частині порушення процедури розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, то такі мають місце, однак вони не призвели до неправильного вирішення справи, тому і не можуть бути підставою для скасування рішення суду.

Відповідно до ч.1 ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

У п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09 грудня 1994 року Справа «РуїзТоріха проти Іспанії» (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Відтак, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції з вищенаведених мотивів.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позовні вимоги, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ч.1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись, ч. 3 ст. 243, ст.ст. 308, 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст.ст. 322, 325, 329 КАС України , суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 08 січня 2019 року у справі № 0940/1966/18 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н. М. Судова-Хомюк
судді О. О. Большакова
В. Я. Макарик
Повне судове рішення складено 28.05.2019 року.