Справа № 240/1342/19
Суддя: Панкеєва Вікторія Анатоліївна
Дата ухвалення: 2019-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2019 року м.Житомир справа № 240/1342/19

категорія 108090000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Панкеєвої В.А.,

секретар судового засідання Бондаренко Д.А.,

за участю: позивача ОСОБА_1 ,

представників відповідача Косинської К.М., Рибинської Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Овруцької міської ради про визнання дій протиправними, зобов`язання скасувати рішення та оприлюднити інформацію,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати протиправними дії Овруцької міської ради в частині прийняття рішення сесії Овруцької міської ради № 971 від 20.12.2018 "Про місцевий бюджет Овруцької міської об`єднаної територіальної громади на 2019 рік" та скасувати його, оприлюднити інформацію про його скасування.

В обґрунтування позову зазначено, що проект вказаного рішення мав бути оприлюднений не пізніш як за 20 робочих днів до дати його розгляду з метою прийняття. Проте службовими особами Овруцької міської ради у порушення вимог ч.3 ст.15 Закону України "Про доступ до публічної інформації" та Регламенту Овруцької міської ради своєчасно для підготовки до обговорення проект оскаржуваного рішення не надано. 14.12.2018 проект рішення оприлюднений на сайті Овруцької міської ради та надісланий позивачу на електронну адресу.

Позивач вважає, що внаслідок порушення відповідачем порядку прийняття рішення сесії Овруцької міської ради № 971 від 20.12.2018 "Про місцевий бюджет Овруцької міської об`єднаної територіальної громади на 2019 рік" саме рішення підлягає скасуванню, оскільки при його прийнятті не дотримано вимог ст. ст.19, 140, 144 Конституції України, ст.19 Закону України "Про статус депутатів місцевих рад", ст. ст.46, 59 Закону України "Про місцеве самоврядування" та ст.11 Регламенту Овруцької міської ради.

Ухвалою суду від 15.03.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі, яка буде розглядатися за правилами загального позовного провадження.

Позивач в судових засіданнях позов підтримав, просив його задовольнити в повному обсязі з підстав, зазначених в позовній заяві.

Представники відповідача в судових засіданнях проти позову заперечували з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву від 03.04.2019 (а.с.42-45 т.1).

Заслухавши пояснення представників сторін та покази свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 є депутатом Овруцької міської ради (а.с.25 т.1).

Рішенням 21 сесії Овруцької міської ради Житомирської області 7 скликання від 20.12.2018 №971 затверджено міський бюджет Овруцької міської об`єднаної територіальної громади на 2019 рік (а.с.26-32 т.1).

На офіційному сайті Овруцької міської ради проект рішення "Про міський бюджет на 2019 рік" було опубліковано 14.12.2018 (а.с.33 т.1).

Позивач посилається на те, що вказане рішення прийняте в порушення норм чинного законодавства та Регламенту Овруцької міської ради.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та перевіряючи оскаржуване рішення на відповідність ч.2 ст.2 КАС України, суд зазначає наступне.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

При цьому суд відмічає, що "на підставі" означає, що суб`єкт владних повноважень: 1) повинен бути утворений у порядку, визначеному Конституцією та законами України; 2) зобов`язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним; "у межах повноважень" означає, що суб`єкт владних повноважень повинен приймати рішення, а дії вчиняти відповідно до встановлених законом повноважень, не перевищуючи їх; "у спосіб" означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний дотримуватися встановленої законом процедури і форми прийняття рішення або вчинення дії і повинен обирати лише визначені законом засоби; "з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано", тобто використання наданих суб`єкту владних повноважень повинно відповідати меті та завданням діяльності суб`єкта, які визначені нормативним актом, на підставі якого він діє; "обґрунтовано", тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії). Рішення повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення.

Згідно статті 144 Основного Закону органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.

Приписами статті 25 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" від 21.05.1997 №280/97-ВР (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон №280/97-ВР), передбачено, що сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Згідно зі ст.59 Закону №280/97-ВР рада в межах повноважень визначених законом, приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Частиною 2 даної статті передбачено, що рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос.

Згідно з ч.1 ст.46 Закону №280/97-ВР сільська, селищна, міська, районна у місті (у разі її створення), районна, обласна рада проводить свою роботу сесійно. Сесія складається з пленарних засідань ради, а також засідань постійних комісій ради.

Частиною 3 статті 15 Закону України "Про доступ до публічної інформації" передбачено, що проекти нормативно-правових актів, рішень органів місцевого самоврядування, розроблені відповідними розпорядниками, оприлюднюються ними не пізніш як за 20 робочих днів до дати їх розгляду з метою прийняття.

У статті 11 Регламенту роботи Овруцької міської ради VIІ скликання, затвердженого рішенням Овруцької міської ради Житомирської області від 07 грудня 2017 року № 119, на яку посилається позивач, зазначено, що проекти нормативно-правових актів, що розроблені відповідними розпорядниками та підлягають обговоренню, надаються у виконком міської ради та оприлюднюються не пізніш як за 20 робочих днів до дати їх розгляду з метою прийняття.

Всі проекти рішень підлягають розгляду на засіданнях відповідних постійних комісій міської ради.

Всі проекти рішень направляються виконкомом міської ради в електронному вигляді депутатам на вказану ними електронну адресу не пізніше як за три дні до засідання постійної комісії міської ради або надаються в друкованому вигляді на вимогу депутатів.

Якщо матеріали з якогось питання не пройшли попереднього розгляду в постійних комісіях, то тільки у виняткових випадках за рішенням сесії вони можуть бути включені до порядку денного (http://ovruch.in.ua/2017/12/13/rishennya-119-vid-7-grudnya-2017-roku-pro-zatverdzhennya-reglamentu-roboty-ovrutskoyi-miskoyi-rady-vii-sklykannya/).

Позивач звертаючись до суду з позовом про скасування рішення № 971 від 20.12.2018 "Про міський бюджет Овруцької міської об`єднаної територіальної громади на 2019 рік" стверджує про наявність протиправних дій відповідача, що полягають у порушенні процедури оприлюднення, направлення та розгляду проекту рішення.

Сторонами не заперечується факт оприлюднення проекту оспорюваного рішення на сайті Овруцької міської ради 14.12.2018 та направлення його на електронні адреси депутатам для ознайомлення (а.с.125-130, 148 т.1).

Відповідач погоджується з тим, що при оприлюдненні проекту даного рішення було порушено 20-денний термін, однак посилається на те, що оприлюднення такого проекту у строк не більше як за 5 днів до його відповідного розгляду жодним чином не порушує норми чинного законодавства та не може бути підставою для його скасування.

Крім того зазначає, що посилання лише на порушення строку оприлюднення оскаржуваного ним рішення не може бути підставою для його скасування, оскільки перш за все потрібно враховувати соціальні інтереси населення Овруцької міської об`єднаної територіальної громади та думку депутатів, які приймали дане рішення шляхом голосування на засіданні чергової сесії.

Порушення строку відбулось з об`єктивних причин, можливості пришвидшення формування проекту рішення у міської ради не було, оскільки вхідні дані для складання проекту рішення місцевого бюджету були отримані Овруцькою міською радою 26.11.2018, що призвело до здійснення вибору між затримкою термінів оприлюднення або несвоєчасністю прийняття бюджету на 2019 рік.

Згідно з ч.10 ст.75 Бюджетного кодексу України інформація, отримана відповідно до частин п`ятої, шостої, восьмої і дев`ятої цієї статті, є підставою для складання Радою міністрів Автономної Республіки Крим, місцевими державними адміністраціями, виконавчими органами відповідних місцевих рад проектів місцевих бюджетів і підготовки проектів рішень про відповідні місцеві бюджети.

Частинами 8-9 статті 75 Бюджетного кодексу України визначено, що у тижневий строк з дня схвалення Кабінетом Міністрів України проекту закону про Державний бюджет України Міністерство фінансів України забезпечує доведення Раді міністрів Автономної Республіки Крим, місцевим державним адміністраціям, виконавчим органам відповідних місцевих рад розрахунків прогнозних обсягів міжбюджетних трансфертів, методики їх визначення, організаційно-методологічних вимог та інших показників щодо складання проектів місцевих бюджетів, а також пропозицій щодо форми проекту рішення про місцевий бюджет (типової форми рішення).

У тижневий строк з дня прийняття проекту закону про Державний бюджет України у другому читанні Міністерство фінансів України забезпечує доведення Раді міністрів Автономної Республіки Крим, місцевим державним адміністраціям, виконавчим органам відповідних місцевих рад визначених таким законом показників міжбюджетних відносин (включаючи обсяги міжбюджетних трансфертів для відповідних бюджетів) і текстових статей, а також організаційно-методологічних вимог щодо складання проектів місцевих бюджетів. У триденний строк з дня отримання таких документів Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні державні адміністрації доводять виконавчим органам міських (міст республіканського Автономної Республіки Крим та обласного значення) рад та виконавчим органам рад відповідних об`єднаних територіальних громад, районним державним адміністраціям відповідні обсяги субвенцій на здійснення державних програм соціального захисту, додаткової дотації на здійснення переданих з державного бюджету видатків з утримання закладів освіти та охорони здоров`я.

Так, 24.09.2018 відповідачем було отримано лист Міністерства фінансів України № 05110-14-21/24422 "Щодо схваленого Урядом проекту Державного бюджету України на 2019 рік" від 19.09.2018 ( а.с. 46-52 т.1).

22.11.2018 листом Департаменту фінансів Житомирської облдержадміністрації надіслано показники зі складання проектів місцевих бюджетів на 2019 рік (а.с.53-56 т.1).

Листом Департаменту фінансів Житомирської облдержадміністрації від 26.11.2018 було направлено уточнений проект розподілу міжбюджетннх трансфертів з обласного бюджету місцевим бюджетам на 2019 рік (а.с.57-63 т.1).

Ааналіз норм чинного законодавства та долучених доказів дозволяє зробити висновок, що без вищевказаних даних, неможливо було вірно спланувати видатки міської ради і як наслідок формування проекту рішення розпочалось лише наприкінці листопада 2018 року, що в свою чергу унеможливило прийняття рішення у відповідності з нормами чинного законодавства та в порядку визначеному Регламентом.

З метою встановлення обставин справи судом в якості свідка було допитано ОСОБА_2 , депутата Овруцької міської ради, який показав, що 16.12.2018 на електронні адреси всіх депутатів надійшов проект рішення "Про міський бюджет на 2019 рік". У зв`язку з невчасним направлення проекту рішення у нього не було часу для розгляду вказаного проекту та підготовки відповідних пропозицій. Під час прийняття рішення не голосувало три особи: він, ОСОБА_1 та міський голова. Міський голова не голосував з метою уникнення конфлікту інтересів, оскільки п.19 проекту визначено фінансування з приводу преміювання міського голови.

Свідок ОСОБА_3 , що працює в відділі фінансів Овруцької міської ради, показала, що при формуванні бюджету потрібно проаналізувати і врахувати всі дані щодо міжбюджетних трансфертів. Інформація опрацьовувалась відділом по мірі надходження. Вся інформація надійшла лише в листопаді 2018 року. Не було жодних обмежень з приводу внесення депутатами пропозицій до проекту рішення, всі пропозиції були враховані. На засіданні 20.12.2018 невдоволення щодо процедури прийняття рішення було висловлено лише депутатом ОСОБА_1

Свідок ОСОБА_4 , депутат міської ради, показав суду, що по законодавству про доступ до публічної інформації жодних виключень не має, однак існують виняткові випадки, коли радами приймаються рішення без попереднього розгляду на комісіях. Електронний лист з проектом рішення прийшов 14.12.2018. В даному випадку завдана шкода з приводу неприйняття міського бюджету ніяким чином не може бути прирівняна зі шкодою порушення процедури прийняття такого рішення. Таке порушення не мало принципового значення для нього як депутата, оскільки достатньо було часу для ознайомлення з проектом та внесення пропозицій.

Процедура затвердження бюджетів визначена ст.77 Бюджетного кодексу України.

Згідно з ч.2 ст.77 Бюджетного кодексу України місцеві бюджети затверджуються рішенням Верховної Ради Автономної Республіки Крим, відповідної місцевої ради до 25 грудня (включно) року, що передує плановому.

Таким чином, суд дійшов висновку, що неприйняття рішення про місцевий бюджет на 2019 рік у строк, визначений ч.2 ст.77 Бюджетного кодексу України призвело б до зупинки функціонування Овруцької міської об`єднаної територіальної громади, що в свою чергу призвело б до незворотних наслідків та порушення інтересів населення вказаної громади.

Крім того, суд зазначає, що неоприлюднення інформації в даному випадку є підставою для притягнення винної особи до відповідальності, проте, така обставина не може слугувати підставою для скасування рішення міської ради.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 20 червня 2018 року справі № 804/16525/15, а згідно ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З приводу порушення прав та законних інтересів позивача протиправними діями Овруцької міської ради в частині прийняття рішення та самим оскаржуваним рішенням, суд зазначає наступне.

Під підставою адміністративного позову слід розуміти обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, доводить факт порушення своїх прав, або ймовірність порушення нормативним актом прав у майбутньому.

Незалежно від підстав позову, визначених позивачем, адміністративні суди перевіряють коло обставин, що можуть слугувати підставами позову, з одного боку - для встановлення обов`язку вчинити певну дію (наявності права на прийняття рішення), з іншого - на доведення правової заінтересованості особи у виконанні цього обов`язку саме на її користь.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею п`ятою КАС України встановлено право на судовий захист і передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Право на захист - це самостійне суб`єктивне право, яке з`являється у володільця регулятивного права лише в момент порушення чи оспорення останнього.

З аналізу викладеного суд зазначає, що завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи в публічно-правових відносинах. При цьому захист прав, свобод та інтересів осіб передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Утвердження правової держави відповідно до приписів статті 1, другого речення частини третьої статті 8, статті 55 Основного Закону України полягає, зокрема, у гарантуванні кожному судового захисту прав і свобод, а також у запровадженні механізму такого захисту.

Відносини, що виникають між фізичною чи юридичною особою і представниками органів влади під час здійснення ними владних повноважень, є публічно-правовими і поділяються, зокрема, на правовідносини у сфері управлінської діяльності та правовідносини у сфері охорони прав і свобод людини і громадянина, а також суспільства від злочинних посягань. Діяльність органів влади, у тому числі судів, щодо вирішення спорів, які виникають у публічно-правових відносинах, регламентується відповідними правовими актами.

Рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України, статей 2, 5 КАС України.

Згідно з частиною третьою статті 9 КАС України кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким правом користуються й особи, в інтересах яких подано позовну заяву, за винятком тих, які не мають адміністративної процесуальної дієздатності.

Таким чином, адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин. Тобто, для задоволення позову адміністративний суд повинен встановити, що у зв`язку з прийняттям рішення, дією або бездіяльністю суб`єктом владних повноважень порушуються права позивача.

При цьому, позивач на власний розсуд визначає, чи порушені його права рішеннями, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень.

Проте право на звернення до адміністративного суду з позовом не завжди співпадає з правом на судовий захист, яке закріплено у статті 5 КАС України.

Саме по собі звернення до адміністративного суду за захистом ще не означає, що суд зобов`язаний надати такий захист. Адже для того, щоб було надано судовий захист суд повинен встановити, що особа дійсно має право, свободу та інтерес, про захист яких вона просить і це право, свобода чи інтерес порушені відповідачем у публічно-правових відносинах.

Таким чином, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті, і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Суд зазначає, що при зверненні до суду позивачу необхідно обирати такий спосіб захисту, який міг би відновити його становище та захистити порушене право.

Застосування конкретного способу захисту права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Вказаний висновок відповідає такому принципу права як правосуддя, який за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).

Положеннями статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Відтак, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Згідно ч. 1 ст. 55 Конституції України та п.2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України № 9-зп від 25.12.1997 (справа за зверненням жителів міста Жовті Води) будь-яка особа має право звернутись до суду, якщо її права порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.

Пунктом 8 частини 1 статті 4 КАС України позивача визначено, зокрема, як особу, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду.

Таким чином до адміністративного суду вправі звернутися з позовом особа, яка має суб`єктивне уявлення, особисте переконання в порушенні її прав чи свобод. Однак обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Адміністративний суд під час розгляду справи повинен встановити факт або обставини, які б свідчили про порушення прав, свобод чи інтересів позивача з боку відповідача - суб`єкта владних повноважень, створення перешкод для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод позивача.

Таким чином, передумовою для захисту права є його порушення. Якщо ж таке право не є порушеним, то, відповідно, воно не може бути захищеним (поновленим) судом. А тому відсутність порушеного права є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову.

Суд наголошує, що дії та рішення суб`єкта владних повноважень є такими, що порушують права і свободи особи в тому разі, якщо такі рішення прийняті суб`єктом владних повноважень поза межами визначеної законом компетенції, або ж оспорюванні рішення є юридично значимими, тобто такими, що мають безпосередній вплив на суб`єктивні права та обов`язки особи шляхом позбавлення можливості реалізувати належне цій особі право або шляхом покладення на цю особу будь-якого обов`язку.

Судовий захист прав, свобод або інтересів можливий виключно щодо інтересу, порушеного протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень за наявності між ними та порушенням причинно-наслідкового зв`язку.

Таким чином, доводи позивача про порушення Овруцькою міською радою його прав та інтересів при прийнятті рішення "Про місцевий бюджет Овруцької міської об`єднаної територіальної громади на 2019 рік" не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду справи, оскільки жодних належних та допустимих доказів на обгрунтування позовних вимог позивачем не надано.

Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку щодо недоведення позивачем того факту, що оскаржувані дії та рішення відповідача призвели до виникнення правових наслідків, які б свідчили про порушення прав, свобод чи охоронюваних законом інтересів позивача.

Вимоги щодо оприлюднення інформації про скасування рішення сесії Овруцької міської ради № 971 від 20.12.2018 "Про місцевий бюджет Овруцької міської об`єднаної територіальної громади на 2019 рік" є похідними позовними вимогами.

Якщо право особи не є порушеним, то, відповідно, воно не може бути захищеним судом, а тому відсутність порушеного права є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову.

Оцінюючи вказані вище обставини в їх сукупності, у контексті забезпечення "справедливого балансу" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту конкретної особи, суд вважає, що підстави для задоволення позову відсутні.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи встановлені обставини справи та відсутність порушеного права позивача, спричиненого діями та рішенням суб`єкта владних повноважень, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 9, 77, 90, 242-246, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (Гладковичі, Овруцький район, Житомирська область, 11115, інд. код НОМЕР_1 ) відмовити в повному обсязі за безпідставністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням приписів пп. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.А. Панкеєва

Повне судове рішення складене 30 травня 2019 року