Справа № 821/384/16
Суддя: Крусян А.В.
Дата ухвалення: 2019-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2019 р.м.ОдесаСправа № 821/384/16

Головуючий в 1 інстанції: Кисильова О.Й.

Місце та час укладення судового рішення «--:--», м. Херсон

Повний текст судового рішення складений 23.05.2018р.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Крусяна А.В.,

суддів Градовського Ю.М., Яковлєва О.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 23 травня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк», треті особи ПАТ «Дельта Банк», Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправним та скасування рішення, визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

24.03.2016р. ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк», треті особи ПАТ «Дельта Банк», Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправним та скасування рішення щодо визнання нікчемними договорів банківських вкладів №004-21061-180215; № 003-21061-180215 від 18.02.2015р.; визнання протиправними дій щодо невключення відомостей щодо неї до Переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладом у ПАТ «Дельта Банк» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб; зобов`язання включити її до Переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладом за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію стосовно неї як вкладника, що має право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «Дельта Банк» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Позивач посилається на те, що уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Дельта Банк» дійшла до безпідставного висновку, що укладені з нею договори банківського вкладу є нікчемними, чим порушено її право на отримання гарантованої суми вкладу за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 23.05.2018р. визнано протиправним та скасовано рішення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк», оформлене наказом від 16.09.2015 року №813 в частині про нікчемність договору №003-21061-180215 банківського вкладу (депозиту) «Лояльний» у доларах США від 18.02.2015р. та договору №004-21061-180215 банківського вкладу (депозиту) «Лояльний» у доларах США від 18.02.2015р., та застосування до них наслідків нікчемності правочину (договору); визнано протиправною бездіяльність уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» щодо включення ОСОБА_1 до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «Дельта Банк» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, відповідно до договору №003-21061-180215 банківського вкладу (депозиту) «Лояльний» у доларах США від 18.02.2015р. та відповідно до договору №004-21061-180215 банківського вкладу (депозиту) «Лояльний» у доларах США від 18.02.2015р.; зобов`язано уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» включити ОСОБА_1 , до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в межах граничної суми відшкодування до 200000грн. за договором №003-21061-180215 банківського вкладу (депозиту) «Лояльний» у доларах США від 18.02.2015р. та за договором №004-21061-180215 банківського вкладу (депозиту) «Лояльний» у доларах США від 18.02.2015р., та подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію стосовно вкладника ОСОБА_1 , якій необхідно здійснити відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Не погоджуючись з ухваленим у справі судовим рішенням, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи та порушення норм матеріального, процесуального права, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та прийняти нове про відмову у задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, що 18.02.2015р. між ОСОБА_1 та ПАТ «Дельта Банк» укладені договори банківських вкладів (депозитів) №004-21061-180215; №003-21061-180215 «Лояльний» у доларах США (надалі - Договори), предметом яких було розміщення вкладу в сумі 1800 доларів США на строк до 20.03.2015 р. із виплатою процентної ставки 5,5% річних за кожним договором. /а.с.15,17/

Для внесення суми вкладів банк відкрив вкладні (депозитні) рахунки № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 . За умовами п.1.8 Договорів зарахування вкладу на рахунок здійснюється з власного поточного або вкладного (депозитного) рахунку вкладника, відкритого в банку, або готівкою через касу банку в день укладання договору.

Відповідно до додаткових угод від 18.02.2015 року №1 до договорів №003-21061-180215, №004-21061-180215 пункт 1.8 викладено в новій редакції та передбачено можливість внесення грошових коштів на вкладний рахунок шляхом перерахування з поточного рахунку іншої фізичної особи - резидента. /а.с.16,18/

18.02.2015р. ОСОБА_2 платіжним дорученням в іноземній валюті для фізичної особи, яка не здійснює підприємницької діяльності №1 від 18.02.2015р. на рахунок позивача № НОМЕР_2 перерахував 1800 доларів США. /а.с.19/

Вказана інформація підтверджується також випискою по особовому рахунку позивача, відповідно до якої на рахунок ОСОБА_1 з рахунку № НОМЕР_4 ОСОБА_2 перераховано 1800 доларів США. /а.с.21/

18.02.2015р. ОСОБА_3 платіжним дорученням в іноземній валюті для фізичної особи, яка не здійснює підприємницької діяльності №1 від 18.02.2015р. на рахунок позивача № НОМЕР_3 перерахував 1800 доларів США. /а.с.20/

Вказана інформація підтверджується також випискою по особовому рахунку позивача, відповідно до якої на рахунок ОСОБА_1 з рахунку № НОМЕР_3 ОСОБА_3 перераховано 1800 доларів США. /а.с.22/

Разом з тим, 30.10.2014р. постановою Національного Банку України №692/БТ від 30.10.2014р. «Про віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії проблемних» було визнано проблемним строком на 180 днів, та були встановлені певні обмеження щодо його діяльності.

Постановою Правління Національного банку України від 02.03.2015р. №150 прийнято рішення про віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 02.03.2015р. №50 «Про запровадження тимчасової адміністрації ПАТ «Дельта Банк» з 03.03.2015р. запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Дельта Банк» Кадирова В.В.

За наслідками засідання комісії перевірки правочинів за вкладними операціями ПАТ «Дельта Банк», призначеної наказом уповноваженої особи Фонду від 29.05.2015р. №408, оформленого протоколом від 15.09.2015р., та на виконання наказу відповідача від 16.09.2015р. №813 застосовано наслідки нікчемності договорів банківського вкладу, за якими здійснено перерахування коштів на вклади як третім особам, так і власникам депозитних рахунків з підстав, визначених п.7 ч.3 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

23.09.2015р. позивача повідомлено про нікчемність договору банківського вкладу (депозиту) від 18.02.2015р. №004-21061-180215, укладеного з ПАТ «Дельта Банк», згідно п.7 ч.3 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». /а.с.24/

15.12.2015р. позивача повторно повідомлено про нікчемність договорів банківського вкладу (депозиту) від 18.02.2015р. №003-21061-180215; №004-21061-180215, укладеного з ПАТ «Дельта Банк», згідно п.7 ч.3 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб. /а.с.25/

02.10.2015 р. Правлінням Національного банку України прийнято постанову №634 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Дельта Банк»».

Згідно з інформацією, опублікованою на офіційному сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, 02 жовтня 2015 року виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення №181 «Про початок процедури ліквідації АТ «Дельта Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку», яким призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» Кадирова В.В. з 05.10.2015р. до 04.10.2017р.

З метою захисту порушеного права позивач звернулася до суду про скасування рішення уповноваженої особи про визнання нікчемними правочинів - договорів банківського вкладу, укладених з ПАТ «Дельта Банк», посилаючись на те, що за вказаним рішенням її незаконно позбавлено права на відшкодування вкладів.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відсутні підстави вважати правочини, укладені між позивачем та ПАТ «Дельта Банк» нікчемними, а тому дії уповноваженої особи щодо невключення позивача до загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «Дельта Банк» за рахунок Фонду є протиправними.

Перевіривши матеріали справи, судова колегія частково погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (надалі - Закон №4452-VI) встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону №4452-VI Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Статтею 27 Закону №4452-VI регулюється порядок визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами. Так, уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідації банку. Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із зазначенням сум, що підлягають відшкодуванню.

При цьому, у відповідності до частини 6 цієї статті, уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню фондом відповідно до частини четвертої статті 26 Закону №4452-VI.

Відповідно до ч.5 ст.27 Закону №4452-VI, протягом шести днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідації банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників.

Згідно з п.п.3, 4 розділу ІІІ Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 09 серпня 2012 року №14 (далі - Положення), уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує та подає до Фонду повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню, перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до пунктів 4-6 частини четвертої статті 26 Закону, а також перелік осіб, які на індивідуальній основі отримують від банку проценти за вкладом на більш сприятливих договірних умовах, ніж звичайні, або мають інші фінансові привілеї від банку. Перелік складається станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку і включає суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується, виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів (зменшених на суму податку), але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку.

Пунктом 6 розділу ІІІ Положення передбачено, що протягом процедури ліквідації уповноважена особа Фонду може надавати до Фонду додаткову інформацію про вкладників стосовно: зменшення (збільшення) кількості вкладників, яким необхідно здійснити виплати відшкодування; зміни розміру належних їм сум; зміни особи вкладника; змін реквізитів вкладників; змін розміру сум разом із змінами реквізитів вкладників.

Відповідно до п.п.2, 4 розділу IV Положення, Фонд складає на підставі Переліку загальний Реєстр вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, за формою, наведеною у додатку 11 до цього Положення. Виконавча дирекція Фонду приймає рішення про відшкодування коштів за вкладами та затверджує Загальний Реєстр протягом шести днів з дня отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Частиною 1 ст.34 Закону №4452-VI встановлено, що Фонд розпочинає процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації в банку на наступний робочий день після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних.

За змістом ч.1 ст.35 Закону №4452-VI здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків Фонд здійснює через призначену виконавчою дирекцією уповноважену особу Фонду.

Гарантії Фонду є гарантіями держави, передбаченими Законом №4452-VI; для виконання Фондом відповідних зобов`язань можуть залучатися бюджетні кошти; рішення та дії Фонду чи уповноваженої особи Фонду щодо включення вкладника до переліку осіб, яким необхідно здійснити виплату відшкодування сум вкладів за рахунок коштів Фонду, є рішеннями та діями суб`єкта владних повноважень, який реалізує делеговані державою повноваження по виведенню з ринку неплатоспроможних банків (статті 2, 25).

Аналізуючи викладене, судова колегія приходить до висновку, що держава гарантує фізичним особам, які на момент прийняття рішення Національним банком України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних, мали у такому банку вклад (від 10 грн.), відшкодування суми коштів, розміщених на цьому вкладі, включаючи нараховані відсотки, за рахунок коштів Фонду у межах суми, встановленої адміністративною радою Фонду, яка не може бути меншою 200000 грн. Фактична виплата гарантованої суми відшкодування здійснюється Фонду відповідно до затверджених виконавчою дирекцією Фонду реєстрів вкладників, сформованих на підставі переліку вкладників з визначенням суми відшкодування для кожного з них, що складаються уповноваженою особою Фонду.

Закон №4452-VI пов`язує виникнення права на відшкодування суми коштів за вкладом разом з нарахованими на дату віднесення банку до категорії неплатоспроможних відсотками з настанням таких обставин: 1) прийняття Національним банком України рішення про віднесення відповідного банку до категорії неплатоспроможних; 2) наявність на дату віднесення банку до категорії неплатоспроможних у фізичної особи банківського вкладу за договором, укладеним до вказаної дати; 3) наявність на зазначеному банківському вкладі фізичної особи коштів разом з нарахованими відсотками на суму не менше 10 грн.; 4) включення уповноваженою особою Фонду фізичної особи до переліку вкладників банку, які мають право на відшкодування суми коштів за вкладами, з визначенням конкретної суми відшкодування; 5) затвердження виконавчою дирекцією Фонду реєстрів вкладників, які мають право на відшкодування сум коштів за банківськими вкладами, відповідно до складеного уповноваженою особою Фонду переліку вкладників; 6) опублікування Фондом оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах «Урядовий кур`єр», «Голос України» та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет, що здійснюється не пізніше ніж через сім днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Закон №4452-VI визначає порядок складання уповноваженою особою Фонду переліку вкладників, які мають право на відшкодування сум коштів за банківськими вкладами, а також підстави та умови, за наявності яких відшкодування суми коштів за банківським вкладом фізичним особам за рахунок коштів Фонду не здійснюється.

В силу вимог ч.2 ст.38 Закону № 4452-VI протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов`язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Підстави для визнання правочину (у тому числі договору) нікчемним визначені, зокрема, у ч.3 ст.38 Закону №4452-VI (в редакції до 12 серпня 2015 року, до набранням чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку» від 16.07.2015р. №629-VIII), яка визначає, що правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: 1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов`язання без встановлення обов`язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог; 2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; 3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов`язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору; 4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна; 5) банк прийняв на себе зобов`язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність»; 6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов`язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку» від 16.07.2015р. №629-VIII частину 3 ст.38 Закону України №4452-VI доповнено пунктом 9, який передбачає, таку підставу для нікчемності як «здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов`язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства».

Доказів того, що постанова Національного банку України від 30.10.2014р. №692/БТ «Про віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії проблемних», яка є банківською таємницею, доведена до відома населення, в тому числі і до позивача, у порядку, встановленому законом, відповідачем не надано.

Так, ПАТ «Дельта Банк» віднесений до категорії неплатоспроможних на підставі постанови Правління Національного банку України від 02.03.2015р., тоді як договори банківського вкладу з позивачем укладені 18.02.2015р., тобто до віднесення банку до категорії неплатоспроможних, а згідно з п.7 ч.3 ст.38 Закону №4452-VI правочин вже має бути вчинений неплатоспроможним банком.

Окрім того, постанова Правління Національного банку України №692/БТ від 30.10.2014р. стосується встановлення вимог та обмежень щодо діяльності самого банку, а не його клієнтів, а також не містить прямих заборон, право накладання яких визначені ст.75 Закону України «Про банки і банківську діяльність» для Національного банку України.

Водночас, нормами чинного законодавства, зокрема, нормативно-правовими документами Національного Банку України не передбачено обмежень для вкладників банків (фізичних осіб) на розпорядження ними коштами, розміщеними на рахунку в банку, віднесеному до категорії проблемних.

Щодо позиції відповідача про заборону зарахування коштів для вкладника від третьої особи, передбаченого п. 5.11 Правилами банківського обслуговування фізичних осіб у ПАТ «Дельта Банк», колегія суддів приходить до наступних висновків.

Так, п.5.11. Правил банківського обслуговування фізичним осіб у ПАТ «Дельта Банк», затверджених рішенням Ради Директорів АТ «Дельта Банк» протоколом від 20.03.2013 року №14 (зі змінами та доповненнями від 14.01.2015р., надалі - Правила), передбачено, що зарахування на вкладний (депозитний) рахунок грошових сум вкладника від третьої особи не допускається (крім зарахування грошових сум від законного представника за вкладами на ім`я особи, законним представником якої він є, та крім випадків, передбачених нормами діючого законодавства України та/або Продуктами Банку).

Пунктом 1.105 Правил визначено, що продукт банку - окрема банківська послуга або комплекс послуг, що надається клієнтом банком та яка має певний ряд характеристик (тарифів та умов).

Таким чином, колегія суддів вважає безпідставними посилання відповідача на заборону зарахування коштів на депозитні рахунки ОСОБА_1 від третьої особи, оскільки додатковими угодами від 18.02.2015 року № 1 до договорів банківського вкладу (депозиту) №003-21061-180215; №004-21061-180215 від 18.02.2015р. передбачена банківська послуга у вигляді можливості внесення грошових коштів на вкладні рахунки шляхом перерахування з поточного рахунку іншої фізичної особи - резидента, а тому дія пункту 5.11 Правил на вказані договори не поширюється.

Отже, відповідачем не наведено підстав для визнання нікчемним договорів банківського вкладу (депозиту) №004-21061-180215; №003-21061-180215 від 18.02.2015р. у доларах США, укладених між ОСОБА_1 та ПАТ «Дельта Банк».

Відповідачем також не надано доказів, які б свідчили, що зазначені правочини є таким, що порушують публічний порядок чи спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна держави.

А отже, відповідач протиправно не подав до Фонду інформацію про позивача як вкладника, який має право на відшкодування коштів.

На позивача у цій справі поширюється конституційний принцип «для особи приватного права дозволено все, що не заборонено законом», який закріплений в ч.1 ст.19 Конституції України та сформульований наступним чином: правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Тоді, як застосовуючи ч.3 ст.38 Закону №4452-VI Фонд або його уповноважена особа, зобов`язані дотримуватися положень ч.2 ст.19 Конституції України відповідно до якої, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Застосовуючи ст.38 Закону №4452-VI відповідач, фактично, позбавлений дискреційних повноважень, під якими слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Тобто, дискреційними є право суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною.

Крім того, колегія суддів враховує, що відповідач не довів належними та допустимими доказами того, що у момент укладення договорів банківського вкладу та здійснення транзакції ПАТ «Дельта Банк» щодо зарахування суми коштів на депозитні рахунки, позивач отримала перевагу стосовно інших вкладників банку та не обґрунтував у чому така перевага полягала.

Відповідно до ч.4 ст.38 Закону №4452-VI Фонд, зокрема, протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у ч.2 ст.38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

Помилковими є доводи апеляційної скарги, що кошти на депозитні рахунки ОСОБА_1 надійшли внаслідок «дроблення» великих вкладів інших клієнтів, оскільки зазначене не свідчить про нікчемність укладених правочинів, а підтверджує факт наявності на вкладних рахунках позивача грошових коштів у розмірі по 1800 доларів США на кожному рахунку. Така обставина як наявність руху коштів по рахункам інших клієнтів банку, які мали на той час великі вклади, та відповідно до яких в цей час проводились операції по рахункам вкладників, не може бути підставою для відмови позивачу у включенні його до переліку вкладників.

Крім того, предметом розгляду і доведення у даній справі були фактичні обставини щодо наявності чи відсутності у відповідача передбачених законом підстав для невключення позивача до Переліку вкладників і відповідно правомірності в зв`язку з цим їх дій та бездіяльності.

В той же час, встановлення дійсної належності отриманих на рахунок позивача коштів, фактів поділу великого вкладу з метою набуття права на його відшкодування за рахунок коштів Фонду, наявність в окремих осіб умислу на заволодіння державними коштами не були предметом розгляду у даній справі.

Такі фактичні обставини підлягають самостійному доведенню і встановленню на підставі відповідних доказів, за участю усіх осіб, для яких встановлення таких обставин може мати значення.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27.02.2019р. (справа №821/83/16).

Право громадянина на власність як важливий атрибут правової держави і демократичного суспільства закріплено в Конституції України, у якій установлено основні положення щодо власності (статті 13, 41, 142 та 143 Конституції України), закріплено рівність усіх суб`єктів права власності (статті 1 та 13 Конституції України), гарантії права власності та обов`язки власників (статті 13 і 41 Конституції України). Крім того, стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися, розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.

Відповідно до позиції Конституційного Суду України, сформованої в Рішенні від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005, до обмеження прав належить звуження їх змісту й обсягу, проте сутність змісту основного права не може бути порушена. Крім того, у пункті 2.1 Рішення від 01 червня 2016 року № 2-рп/2016 Конституційний Суд України зазначив, що обмеження стосовно реалізації конституційних прав не можуть бути свавільними та несправедливими, мають установлюватися виключно Конституцією й законами, переслідувати легітимну мету, бути зумовленими суспільною необхідністю її досягнення, пропорційними й обґрунтованими.

З наведеного вбачається, що зміст ст.41 Конституції України поширюється на право вкладника - фізичної особи вимагати отримання відшкодування коштів за вкладом за рахунок Фонду, так як гарантований конституційний принцип непорушності (приватної власності) полягає в неприпустимості свавільного втручання в це право суб`єктів приватного та публічного права, у тому числі й держави. Фізична особа (вкладник) є власником грошових коштів на рахунку, яким він володіє, і його право власності, в силу ст. 41 Конституції України та ст.321 ЦК України, є непорушним.

Враховуючи викладене, судова колегія приходить до висновку, що відповідачем не доведено наявності правових підстав вважати договори банківського вкладу (депозиту), укладених ОСОБА_1 з ПАТ «Дельта Банк», нікчемними та, відповідно, застосовувати до них наслідки нікчемності, так само, як не доведено наявність інших правових підстав, визначених Законом №4452-VI, для невключення позивача до переліку вкладників банку, які мають право на відшкодування суми вкладу за рахунок коштів Фонду.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 27.11.2018р. (справа №826/26857/15); від 11.12.2018р. (справа №826/25212/15); від 11.12.2018р. (справа № 818/3625/15).

Водночас, суд апеляційної інстанції звертає увагу про необхідність закриття провадження у справі в частині позовних вимог про визнання протиправним та скасування наказу уповноваженої особи Фонду від 16.09.2015р. №813 щодо нікчемності договорів банківських вкладів (депозитів) №003-21061-180215; № НОМЕР_5 у доларах США від 18.02.2015р., що укладені між ОСОБА_1 та ПАТ «Дельта Банк».

Згідно із ч.ч.1,2,10 ст.38 Закону №4452-VI Фонд (уповноважена особа Фонду) зобов`язаний забезпечити збереження активів і документації банку, зокрема, протягом дії тимчасової адміністрації забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

За результатами перевірки, здійсненої відповідно до статті 38 Закону № 4452-VI, виявляються правочини, які є нікчемними в силу приписів (на підставі) закону. При виявленні таких правочинів Фонд, його уповноважена особа чи банк не наділені повноваженнями визнавати або встановлювати правочини нікчемними.

Правочин є нікчемним відповідно до закону, а не наказу уповноваженої особи Фонду. Такий правочин є нікчемним з моменту укладення в силу закону (частини другої статті 215 ЦК України та частини третьої статті 38 Закону № 4452-VI) незалежно від того, чи проведена передбачена частиною другою статті 38 цього ж Закону перевірка правочинів ПАТ «Дельта Банк» і виданий згаданий наказ. Наслідки нікчемності правочину також настають для сторін у силу вимог закону. Рішення уповноваженої особи Фонду не є підставою для застосування таких наслідків. Таке рішення є внутрішнім розпорядчим документом, яке прийнято уповноваженою особою, що здійснює повноваження органу управління банку.

Відповідна позиція відображена у постановах Великої Палати Верховного Суду у справах № 910/12294/16 від 11 квітня 2018 року, №910/24198/16 від 16 травня 2018 року та № 910/17448/16 від 16 травня 2018 року.

Оскільки наказ про нікчемність правочинів є внутрішнім документом банку, який прийнято особою, що здійснює повноваження органу управління банку, він не створює жодних обов`язків для третіх осіб (у тому числі й контрагентів банку), тому не можуть порушуватися будь-які права таких осіб унаслідок прийняття цього наказу. Адже, права позивача в цій справі не можуть бути порушені внаслідок ухвалення внутрішнього документа банку, сфера застосування якого обмежується внутрішніми відносинами відповідного банку як юридичної особи.

Встановлена правова природа згаданого наказу унеможливлює здійснення судового розгляду щодо визнання його недійсним, а тому позовна вимога про визнання протиправним та скасування оскаржуваного наказу уповноваженої особи Фонду від 16.09.2015 р. №813 в частині про нікчемність договорів банківських вкладів (депозитів) №003-21061-180215; №004-21061-180215 у доларах США від 18.02.2015р., що укладені між ОСОБА_1 та ПАТ «Дельта Банк», не може бути розглянута у судовому порядку.

За таких обставин судова колегія дійшла до висновку про закриття провадження у справі в зазначеній частині на підставі пункту 1 частини 1 статті 238 КАС .

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 04.07.2018р. (справа №819/353/16).

Крім того, згідно з п.17 ст.2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», уповноважена особа Фонду - працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом та/або делегованих Фондом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.16 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» позови, подані проти працівників Фонду, вважаються позовами, поданими проти Фонду.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 19.02.2019р. (справа №821/3484/15-а).

Відповідно до ч.6 ст. 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з ч.3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що належним суб`єктом, за рахунок якого підлягають стягненню понесені судові витрати у розмірі 1102,40 грн. на користь позивача, є Фонд гарантування вкладів фізичних осіб.

Відповідно до ч.2 ст.139 КАС України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Згідно з ч.1 ст.319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Керуючись ст.ст.139, 238, 311, 315, 319, 321, 322, 325, 328 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» задовольнити частково, рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 23 травня 2018 року скасувати в частині: визнання протиправним та скасування наказу від 16.09.2015 року №813 про нікчемність договорів №003-21061-180215 банківського вкладу (депозиту) «Лояльний» у доларах США від 18.02.2015р., №004-21061-180215 банківського вкладу (депозиту) «Лояльний» у доларах США від 18.02.2015р., застосування до них наслідків нікчемності правочину (договору); розподілу судових витрат.

Ухвалити у цій частині нове судове рішення, яким закрити провадження у справі щодо позовних вимог ОСОБА_1 до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» про визнання протиправним та скасування наказу від 16.09.2015 року №813 щодо нікчемності договорів №003-21061-180215 банківського вкладу (депозиту) «Лояльний» у доларах США від 18.02.2015р., №004-21061-180215 банківського вкладу (депозиту) «Лояльний» у доларах США від 18.02.2015р.

Стягнути з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб () на користь ОСОБА_1 судові витрати у загальному розмірі 1102 (одна тисяча сто дві)грн. 40 копійок.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання судового рішення.

Головуючий суддя Крусян А.В.
Судді Градовський Ю.М. Яковлєв О.В.