Справа № 320/913/19
Суддя: Горобцова Я.В.
Дата ухвалення: 2019-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 травня 2019 року м. Київ справа № 320/913/19

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Горобцової Я.В., розглянувши у місті Києві в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Сквирського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії,

о б с т а в и н и с п р а в и :

До Київського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Сквирського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області, в якому позивач просить суд:

- визнати неправомірною відмову Сквирського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області щодо поновлення виплати пенсії позивачу згідно довідки ВАТ «Сквира-Авто» про заробітню плату за роботу в зоні відчуження ЧАЕС від 23.01.2007 №7 з 23.12.2006 по 24.11.2017;

- зобов`язати Сквирське об`єднане управління Пенсійного фонду України Київської області здійснити виплату недоотриманих сум пенсії позивачу згідно довідки ВАТ «Сквира-Авто» про заробітню плату за роботу в зоні відчуження ЧАЕС від 23.01.2007 №7, починаючи з 26.12.2006 по 24.11.2017, з урахуванням вже виплачених сум.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем неправомірно відмовлено у здійсненні перерахунку пенсії на підставі довідки ВАТ «Сквира-Авто» від 23.01.2007 №7, оскільки вона видана згідно рішення суду та відповідно до вимог статті 15 Закону України «Про статус і соціальний захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та, як наслідок, неправомірно нараховано пенсію по інвалідності на загальних підставах.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 04 березня 2019 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

05 квітня 2019 року від відповідача через службу діловодства суду надійшов відзив на позовну заяву в якому в задоволенні адміністративного позову просив відмовити в повному обсязі. Стверджував, що заробітна плата, яка відображена у довідці від 23.01.2007 №7, фактично не була виплачена позивачу, тому Пенсійний орган при нарахуванні пенсії керується первинною довідкою. Також відповідач зазначив, що рішення Сквирського районного суду Київської області від 23.05.2006 не містить зобов`язань щодо перерахунку пенсії по інвалідності в розмірі фактичних збитків, а отже відсутні підстави для обчислення пенсії за наданою довідкою. При цьому, відповідач зауважив, що рішення судів про встановлення факту перебування на ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС не дає права на підвищену оплату праці в зоні відчуження та визначення розміру пенсії. Також заперечив щодо вимоги позивача про проведення перерахунку пенсії з 26.12.2006.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_1 , виданим Сквирським РВ ГУ МВС України в Київській області 14 січня 1997 року, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1-ї категорії, що підтверджується посвідченням від 19.01.2007 серія НОМЕР_2 (а.с.10).

Згідно з вкладкою № НОМЕР_3 до вказаного посвідчення, позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (а.с.10).

У відповідності до записів трудової книжки ОСОБА_1 у період з 16.08.1982 по 14.08.1986 та з 01.03.1988 по 08.08.1994 перебував у трудових відносинах зі Сквирським АТП, правонаступником якого згодом стало ВАТ «Сквира-Авто» та займав посаду водія (а.с. 21-22).

Відповідно до експертного висновку Центральної міжвідомчої експертної комісії по встановленню причинного зв`язку хвороб, інвалідності та смерті з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильскій АЕ від 14.12.2006 № 7927-9579 за результатами розгляду звернення позивача та наданої документації на предмет встановлення причинного зв`язку хвороб, інвалідності і смерті з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС, позивачу встановлено основний діагноз: Гіпертонічна хвороба ІІ ст. Дисциркуляторна енцефалопатія ІІ ст. з двобічною пірамідною недостатністю, вегетативно-вестибулярною дисфункцією, стійким церебрастенічним синдромом, з порушенням емоційно-вольової сфери.

Захворювання пов`язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (а.с.15).

Згідно виписки із акта огляду МСЕК до довідки серії КИО-І №294145 позивачу було встановлено другу групу інвалідності з 26 грудня 2006 року, причиною якої є захворювання, пов`язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС (а.с.14).

Заочним рішенням Сквирського районного суду Київської області від 23.05.2006 у справі №2-О-54/2006 р. встановлено факт, що ОСОБА_1 перебував у відрядженні з 25.06.1986 по 01.07.1986 включно в м. Прип`яті Київської області, і тривалість його робочого часу щоденно становила 23 години в зоні відчуження, із яких 21 годину в м. Прип`яті Київської області та 2 години в м. Чорнобилі Київської області (а.с. 17).

На підставі вказаного рішення суду ВАТ «Сквира-Авто» ОСОБА_1 було видано довідку від 23.01.2007 №7 про заробітну плату в зоні відчуження ЧАЕС, згідно якої йому було нараховано 822 крб. 18 коп. (а.с. 16).

02 травня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Сквирського об`єднаного управління Пенсійного фонду України у Київській області із заявою про проведення перерахунку пенсії на підставі довідки від 23.01.2007 №7 (а.с. 58).

Проте, відповідач відмовив у перерахунку пенсії, посилаючись на те, що призначена позивачу пенсія обчислюється у відповідності до чинного законодавства.

Вважаючи такі дії відповідача протиправними та такими, що не ґрунтуються на нормах чинного законодавства, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторономи у справі, суд виходить з наступного.

Статтею 49 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 №796-XII передбачено пенсії особам, віднесеним до 1, 2, 3, 4 категорій у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Згідно ч. 1 ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно з законодавством.

Положеннями частини 3 статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визначено, що умови, порядок призначення та мінімальні розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначаються актами Кабінету Міністрів України з відповідних питань.

Постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 №1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» затверджено Порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі - Порядок №1210).

Пунктом першим Порядку №1210 визначено, що вказаний порядок встановлює механізм обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв`язку із втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи відповідно до статей 54, 57 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Пенсії за бажанням осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, можуть призначатися виходячи із заробітної плати, одержаної цією особою за роботу в зоні відчуження у 1986-1990 роках.

При цьому, згідно з п.п.4 п. 3 даного Порядку №1210 у разі коли особа пропрацювала у зоні відчуження менше календарного місяця у 1986-1990 роках, за її бажанням пенсія може обчислюватися виходячи із заробітної плати, одержаної за роботу у зоні відчуження, за весь фактично відпрацьований час, в одному із неповних календарних місяців роботи протягом цих років, без додавання суми заробітної плати за період роботи за межами зони відчуження. У такому разі заробітна плата за весь фактично відпрацьований час ділиться на число відпрацьованих днів, а одержана сума множиться на 25,4. Якщо дні роботи припали на вихідні і святкові дні, розрахунок заробітної плати проводиться у такому ж порядку, як і за роботу у робочі дні, а доплата за вихідні і святкові дні, нарахована за фактично відпрацьований час, з урахуванням установленої кратності додається до суми обчисленої заробітної плати.

Згідно ч. 4 ст. 15 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування.

Тобто, розмір пенсії по інвалідності ставиться у залежність від заробітку, фактично отриманого особою у період її роботи в зоні відчуження.

Відповідно до листа Мінпраці, Мінчорнобиля та Мінфіну України від 29.10.1992 №09-3751/1032/3к/13-412/308 в разі, якщо робота в зоні відчуження оплачена невірно, без урахування урядових рішень, то повинен бути здійснений перерахунок заробітної плати згідно із законодавством.

Більш того, у листі Мінсоцполітики від 09.06.1995 №224/8.13 передбачено, що підприємства і організації в разі неправильної оплати праці в зоні відчуження повинні зробити перерахунок заробітної плати особам, які в 1986-1987 роках брали участь у роботах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Перерахунок заробітної плати працівникам, які виконували в зоні відчуження роботу по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, розраховується по тій грошовій одиниці, що діяла в 1986 році, тобто в рублях. Нарахована сума заробітної плати не індексується і не виплачується.

При розрахунку пенсії із заробітку за 1986 - 1987 роки нарахована заробітна плата в рублях підлягає індексації відповідно до індексу споживчих цін в даний час.

Отже, головною підставою для здійснення перерахунку пенсії особам, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, є довідка про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, яка видається підприємствами, установами та організаціями (військкоматами).

Як було встановлено судом, заочним рішенням Сквирського районного суду Київської області від 23.05.2006 у справі №2-О-54/2006 р. встановлено факт, що ОСОБА_1 перебував у відрядженні з 25.06.1986 по 01.07.1986 включно в м. Прип`яті Київської області, і тривалість його робочого часу щоденно становила 23 години в зоні відчуження, із яких 21 годину в м. Прип`яті Київської області та 2 години в м. Чорнобилі Київської області.

На підставі вищевказаного судового рішення позивачу видано підприємством ВАТ «Сквира-Авто» довідку від 23.01.2007 № 7 про заробітну плату в зоні відчуження ЧАЕС, згідно якої йому було нараховано 822 крб. 18 коп.

Дана довідка від 23.01.2007 №7 була подана позивачем до Сквирського об`єднаного управління Пенсійного фонду України у Київській області разом із заявою від 02.05.2018 про проведення перерахунку пенсії.

Однак, у своїй відмові у здійсненні перерахунку пенсії позивачу, а також у відзиві на позовну заяву, відповідач зазначив про те, рішення суду не дає право на підвищену оплату праці в зоні відчуження та визначення розміру пенсії.

Проте, суд не погоджується із такими доводами відповідача, з огляду на наступне.

Згідно вимог частини першої статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Частиною четвертою статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Тому, суд відхиляє посилання Пенсійного органу на роз`яснення Міністерства соціального захисту населення України від 08.08.1996 №02-105-013, оскільки вони суперечать статтям 78 та 370 Кодексу адміністративного судочинства України.

Одним із основних принципів, на необхідності дотримання якого наголошує Європейський суд з прав людини, є принцип верховенства права, до фундаментальних аспектів якого відноситься принцип юридичної визначеності, який включає в себе принцип остаточності рішень суду.

Так, наприклад, у рішенні від 09.11.2004 «Справа «Науменко проти України»» Європейський суд з прав людини вважає, що обставини даної справи схожі з обставинами справи «Рябих проти Росії» (заява №52854/99, рішення від 24.07.2003), де у відповідній частині було вирішено: «право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ст.6 §1 Конвенції, повинно тлумачитися в світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основних аспектів верховенства права є принцип юридичної певності, який, серед іншого, вимагає, щоб остаточні рішення судів не могли бути поставлені під сумнів. Правова певність передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, недопустимості повторного розгляду вже раз вирішеної справи».

У справі «Совтрансавто-Холдінг» проти України (рішення Європейського Суду з прав людини від 25.07.2002) Європейський Суд наголосив, що одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Суд, зважаючи на принципи здійснення правосуддя, зокрема, обов`язковості судових рішень, відмічає, що відповідачем не надано доказів оскарження рішення Сквирського районного суду Київської області від 23.05.2006 у справі № 2-О-54/2006р., чи інших допустимих і належних доказів щодо цього.

Суд зазначає, що довідка відкритого акціонерного товариства «Сквира-Авто» від 23.01.2007 №7, яка видана з врахуванням фактів, встановлених рішенням Сквирського районного суду Київської області від 23.05.2006 у справі № 2-О-54/2006р., не була визнана судом незаконною, недійсною або такою, що видана безпідставно чи з порушенням правил її видачі.

Відповідач не має повноважень надавати правову оцінку рішенню Сквирського районного суду Київської області та змісту довідки, яка видана на його підставі, враховуючи те, що цим рішенням встановлено факт перебування позивача у відрядженні з 25.06.1986 по 01.07.1986 включно в м. Прип`яті Київської області, і тривалість його робочого часу щоденно становила 23 години в зоні відчуження, із яких 21 годину в м. Прип`яті Київської області та 2 години в м. Чорнобилі Київської області.

Аналогічна правова позиція зазначена в постанові Київського апеляційного адміністративного суду від 23.05.2017 по справі № 376/2353/16-а.

Суд наголошує, що відповідач, не будучи органом, який є компетентним та уповноваженим встановлювати факт участі особи у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, перебирає на себе не властиві йому повноваження ставити під сумнів чинні, не скасовані, не визнані недійсними офіційні документи, які свідчать про особисту участь позивача у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, нехтуючи правом особи, яка жертвуючи власним здоров`ям, виконувала свій громадянський обов`язок перед державою.

Отже, суд переконаний, що обов`язок збереження всіх первинних бухгалтерських документів за 1986 рік, зокрема, документів щодо виплати заробітної плати та відрядження позивача у зону відчуження, за часів існування Радянського Союзу, де всі документи та сама подія - аварія на ЧАЕС були тривалий час засекречені, не може бути покладено на позивача, як і поставлено під сумнів їх існування, адже наслідки у вигляді ушкодженого здоров`я, причинний зв`язок втрати якого поставлено в пряму залежність від участі особи у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС уповноваженими та компетентним органами, є тим прямим та безперечним доказом, який свідчить про наявність права на отримання належного рівня пенсійного та соціального забезпечення як такого.

Щодо посилання відповідача на правову позицію Верховного Суду України про те, що невід`ємною складовою підстав та порядку перерахунку пенсії є беззаперечне підтвердження відомостей, що містяться в довідці про заробітну плату, відповідними первинними документами бухгалтерського обліку про тривалість робочого дня та місце її виконання (постанови від 04.11.2015 у справі №539/4466/14-а та від 15.12.2015 у справі №2-а/576/29/14), суд наголошує, що тривалість робочого дня позивача та місце виконання роботи підтверджено рішенням Сквирського районного суду Київської області від 23.05.2006 у справі № 2-О-54/2006р., яке набрало законної сили, не було оскаржено відповідачем у справі.

У зв`язку з вищенаведеним, суд також відхиляє посилання відповідача і на постанову Держкомпраці СРСР і секретаріату ВЦРПС від 07.05.1986, якою для працівників, які виконували роботи по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, встановлено 6 годинний робочий день при 6-денному робочому тижні.

З огляду на зазначене та враховуючи, що відповідачу була подана відповідна довідка для перерахунку (розрахунку) пенсії, з якої вбачається, що позивачу була виплачена заробітна плата за роботу в зоні ЧАЕС, а також установлений Сквирським районним судом Київської області від 23.05.2006 у справі № 2-О-54/2006р. факт роботи позивача у зоні відчуження з 25.06.1986 по 01.07.1986 та відповідна кількість відпрацьованих щоденно годин, суд вважає, що відповідачем було неправомірно відмовлено позивачу у поновленні виплати пенсії за довідкою ВАТ «Сквира-Авто» від 23.01.2007 року №7.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що відповідачем безпідставно відмовлено позивачу в перерахунку пенсії на підставі довідки, яка була видана на виконання рішення суду, а тому позивач має законне право на здійснення такого перерахунку.

Згідно статті 1 Конвенції про захист заробітної плати, ратифікованої 30 червня 1961 року, Україна прийняла на себе зобов`язання заробітною платою рахувати будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах за виконану роботу або послуги працівникові.

За змістом статей 1, 2 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства. Основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. До інших заохочувальних і компенсаційних виплат належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Правилами статті 49 Кодексу законів про працю України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівникові на його вимогу довідку про його роботу на даному підприємстві, в установі, організації із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади, часу роботи і розміру заробітної плати.

Таким чином довідка про заробітну плату під час роботи по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, видана підприємствами, установами, є підставою для здійснення перерахунку пенсії.

Враховуючи наведені правові норми та те, що відповідачу була подана відповідна довідка для перерахунку (розрахунку) пенсії, з якої вбачається, що ОСОБА_1 виплачена заробітна плата за роботу в зоні ЧАЕС, а також установлений Сквирським районним судом Київської області факт роботи позивача у зоні відчуження з 25.06.1986 по 01.07.1986 включно та відповідна кількість відпрацьованих щоденно годин, суд приходить до висновку, що відповідачем безпідставно відмовлено позивачу в перерахунку пенсії на підставі довідки, яка була видана на виконання рішення суду, оскільки він має законне право на здійснення такого перерахунку.

Згідно виписки із акта огляду МСЕК до довідки серії КИО-І №294145 ОСОБА_1 встановлено другу групу інвалідності з 26 грудня 2006 року, причиною якої є захворювання, пов`язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. Тобто, починаючи з 26 грудня 2006 року позивач мав право на отримання пенсії з урахуванням заробітної плати за період виконанням ним робіт по участі у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильської АЕС

Оскільки починаючи з 26 грудня 2006 року ОСОБА_1 щомісячно недоотримував суми пенсії, на отримання яких має визначене законом право, поновлення його прав повинно бути здійснено за весь час порушення (з 26.12.2006 по 24.11.2017).

При цьому, заява позивача від 02.05.2018 не є заявою про перерахунок пенсії на підставі нових документів - довідки ВАТ «Сквира-Авто» у зв`язку з виникненням права на підвищення пенсії у розумінні частини четвертої статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Зазначену заяву слід розцінювати як звернення позивача з вимогою поновити його порушенні права.

Щодо доводів відповідача про пропуск позивачем шестимісячного строку на звернення до адміністративного суду, суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 122 КАС України позов може бути поданий в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною 2 статті 122 КАС України встановлено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, що передбачено частиною 3 статті 122 КАС України.

В Конституції України закріплено, що людина визнається найвищою соціальною цінністю в Україні, яка є соціальною і правовою державою, в якій визнається і дію принцип верховенства права.

Основний Закон також встановлює, що громадяни України мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх зокрема у старості та в інших випадках, передбачених законом; це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків фізичних та юридичних осіб, бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Право на соціальний захист відноситься до основоположних прав і свобод, які гарантуються державою і за жодних умов не можуть бути скасовані а їх обмеження не допускаються, крім випадків передбачених Конституцією України.

Згідно частини 2 статті 87 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» суми пенсії, не одержані своєчасно з вини органу, що призначає або виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком.

Відповідно до ст. 46 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» нарахування суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії; нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Системний аналіз даної статті дає підстави дійти висновку, що у ній містяться два строкових обмеження стосовно виплат пенсії за минулий час: три роки - для особи, яка не отримувала нараховану пенсію з власної вини; без обмеження строку - для особи, яка не отримувала нараховану пенсію з вини відповідного суб`єкта владних повноважень.

Судом встановлено, що оскільки позивач недоотримував суми пенсії, на виплату яких він мав право з вини відповідача, то позивач в даному випадку не обмежений будь-яким строком щодо звернення до суду з позовом про виплату йому своєчасно не отриманої пенсії з врахуванням вже виплачених сум.

Дослідивши обставини спірних правовідносин по даній справі, суд дійшов висновку щодо необхідності застосовування положення частини 3 статті 122 КАС України та при визначенні права позивача на звернення до адміністративного суду слід керуватися строками, визначеними в інших законах, зокрема, в Законах України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та «Про пенсійне забезпечення».

З огляду на позицію Конституційного Суду України, що міститься в рішеннях № 8-рп/2013 і №9-рп/2013, а також на підставі аналізу положення частини 3 статті 122 КАС України в системному зв`язку з положеннями частини 2 статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» випливає, що у разі порушення законодавства про пенсійне забезпечення органом, що призначає і виплачує пенсію, адміністративний позов з вимогами, пов`язаними з виплатами сум пенсії за минулий час, у тому числі сум будь-яких її складових, може бути подано без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів незалежно від того, чи були такі суми нараховані цим органом.

Аналогічний висновок зроблений у постанові Верховного Суду від 24.04.2018 у справі №646/6250/17; адміністративне провадження № К/9901/2128/18.

Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За таких обставин, враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що відмова Сквирського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області щодо поновлення виплати пенсії ОСОБА_1 згідно довідки ВАТ «Сквира-Авто» про заробітну плату за роботу в зоні відчуження ЧАЕС від 23.01.2007 №7 з 26.12.2006 по 24.11.2017 є протиправною та такою, що не ґрунтується на нормах чинного законодавства, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до статей 9, 77 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач як суб`єкт владних повноважень належних і достатніх доказів, які б спростували доводи позивача, не надав.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню.

Вимогами ч. 3 ст. 242 КАС України визначено, що обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Згідно ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивач є звільненим від сплати судового збору. Доказів понесення інших судових витрат позивач суду не надав. Таким чином, судові витрати присудженню на користь позивача не підлягають.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 242 - 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов - задовольнити.

Визнати неправомірною відмову Сквирського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області щодо поновлення виплати пенсії позивачу згідно довідки ВАТ «Сквира-Авто» про заробітню плату за роботу в зоні відчуження ЧАЕС від 23.01.2007 №7 з 23.12.2006 по 24.11.2017.

Зобов`язати Сквирське об`єднане управління Пенсійного фонду України Київської області здійснити виплату недоотриманих сум пенсії позивачу згідно довідки ВАТ «Сквира-Авто» про заробітню плату за роботу в зоні відчуження ЧАЕС від 23.01.2007 №7, починаючи з 23.12.2006 по 24.11.2017, з урахуванням вже виплачених сум.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Дата складання повного тексту рішення - 07.05.2019.

Суддя Я.В. Горобцова