Справа № 0940/1902/18
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2019-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2019 рокуЛьвів№ 857/2025/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Іщук Л.П., Обрізка І.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Департаменту соціальної політики Івано-Франківської обласної державної адміністрації на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10 січня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціальної політики Івано-Франківської обласної державної адміністрації про визнання відмови неправомірною та зобов`язання до вчинення дій,

суддя у І інстанції Шумей М.В.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Івано-Франківськ,

дата складення повного тексту рішення 10 січня 2019 року,

ВСТАНОВИВ :

16 жовтня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із адміністративним позовом, у якому просила визнати відмову Департаменту соціальної політики Івано-Франківської обласної державної адміністрації (далі - Департамент соцполітики) неправомірною та зобов`язати відповідача вчинити дії щодо передачі позивачці на праві приватної власності автомобіля ЗАЗ 110387-40, яким був забезпечений її чоловік ОСОБА_2 .

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10 січня 2019 року у справі № 0940/1902/18 позов було задоволено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив із того, що із врахуванням факту укладення шлюбу позивачки із покійним ОСОБА_2 відмова у проведенні перереєстрації автомобіля через відсутність реєстрації місця проживання за однією адресою є протиправною і Департамент соцполітики слід зобов`язати здійснити заходи щодо передачі ОСОБА_1 автомобіля марки ЗАЗ-11037-40, 2008 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_3, кузов № VIN НОМЕР_2 на праві приватної власності.

У апеляційній скарзі Департамент соцполітики просить зазначене судове рішення скасувати та закрити провадження у справі. Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що рішення суду є незаконним, оскільки винесено на підставі неповного з`ясованих обставин, що мають значення для справи, та з порушенням норм матеріального права.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається у порядку письмового провадження.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення вимог апеляційної скарги, виходячи із такого.

Як безспірно встановлено судом першої інстанції, відповідно до наказу Головного управління праці та соціального захисту населення Івано-Франківської обласної державної адміністрації від 15 серпня 2008 року № 78 інваліда II групи війни ОСОБА_2 - чоловіка позивачки, що проживав за адресою: АДРЕСА_1 , було забезпечено автомобілем марки ЗАЗ 110387-40, безоплатно.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 звернулася до Департаменту соцполітики із заявою про надання дозволу на перереєстрацію легкового автомобіля ЗАЗ 110387-40 на своє ім`я на праві приватної власності.

12 червня 2017 року Департамент соцполітики листом, з посиланням на положення Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 липня 2006 року № 999, відмовив позивачці у перереєстрації автомобіля, оскільки на час смерті ОСОБА_2 з дружиною ОСОБА_1 мали різну реєстрацію, а отже підстави для перереєстрації автомобіля відсутні.

Не погодившись із таким рішенням відповідача ОСОБА_1 звернулася до суду за захистом своїх порушених прав та інтересів.

Згідно із частиною 2 статті 38 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» після смерті інваліда, дитини-інваліда автомобіль, виданий безоплатно чи на пільгових умовах, у тому числі визнаний гуманітарною допомогою, за бажанням членів його сім`ї може бути переданий у їх власність безоплатно у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Технічні та інші засоби реабілітації можуть бути залишені у власності членів сім`ї померлого інваліда, дитини-інваліда в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 19 липня 2006 року № 999 затверджений Порядок забезпечення інвалідів автомобілями (далі - Порядок № 999).

Відповідно до пункту 16 цього Порядку (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) інваліду, законному представнику недієздатного інваліда чи дитини-інваліда автомобіль, виданий безоплатно чи на пільгових умовах, за їх бажанням може бути безоплатно переданий у власність після закінчення 10-річного строку експлуатації. Після смерті інваліда, дитини-інваліда такий автомобіль може бути безоплатно переданий у власність члену його (її) сім`ї (за бажанням такого члена сім`ї), який на час смерті інваліда були зареєстровані за місцем реєстрації інваліда, дитини-інваліда.

Автомобіль, строк експлуатації якого від 5 до 10 років, залишається безоплатно члену сім`ї, який на час смерті інваліда був зареєстрований за місцем реєстрації інваліда і середньомісячний сукупний дохід сім`ї якого за шість місяців, що передують дню смерті інваліда, не перевищує прожиткового мінімуму для сім`ї. Середньомісячний сукупний дохід визначається відповідно до Методики обчислення сукупного доходу сім`ї для всіх видів соціальної допомоги, затвердженої Мінсоцполітики.

Автомобіль, строк експлуатації якого менше ніж 10 років (крім випадку, зазначеного в абзаці другому цього пункту), після смерті інваліда залишається у користуванні його сім`ї, якщо в ній є інвалід, який:

мав підстави для забезпечення автомобілем на час смерті інваліда або протягом не більше 6 місяців з дня його смерті;

був зареєстрований на час смерті інваліда за місцем його реєстрації;

не має іншого автомобіля, у тому числі отриманого через структурний підрозділ соціального захисту населення або управління виконавчої дирекції.

При цьому, на переконання апеляційного суду, у пункті 16 Порядку забезпечення інвалідів автомобілями встановлено не загальний строк експлуатації автомобіля, а саме строк експлуатації його інвалідом.

При цьому апеляційним судом встановлено, що строк експлуатації автомобіля інвалідом становить менше ніж 10 років.

Крім того, пунктом 16 зазначеного Порядку визначено обов`язкову передумову для переоформлення автомобіля, а саме реєстрація члена сім`ї за місцем постійного проживання і реєстрації інваліда.

Абзацом 8 пункту 3 Порядку № 999 передбачено, що до членів сім`ї особи з інвалідністю належать громадяни України, які проживають разом з нею, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, опіки або піклування над неповнолітніми дітьми, а також на інших підставах, які не заборонені законом і не суперечать моральним засадам суспільства, та місце проживання яких зареєстровано в Україні в установленому законодавством порядку.

Як слідує з матеріалів справи, позивачка ОСОБА_1 була зареєстрована не за місцем постійного проживання та реєстрації померлого інваліда ОСОБА_2 .

Виходячи із наведеного суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що Департамент соцполітики, відмовляючи позивачці у перереєстрації автомобіля померлого інваліда, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, тобто правомірно.

Відповідно до приписів частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції вирішуючи даний публічно-правовий спір, допустив невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи. Тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із ухваленням постанови про відмову в задоволенні позову.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Департаменту соціальної політики Івано-Франківської обласної державної адміністрації задовольнити частково.

Скасувати рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10 січня 2019 року у справі № 0940/1902/18 та у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т. В. Онишкевич
судді Л. П. Іщук
І. М. Обрізко