Справа № 0940/2348/18
Суддя: Шевчук Світлана Михайлівна
Дата ухвалення: 2019-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2019 рокуЛьвів№ 857/4177/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Шевчук С.М.,

суддів Кухтея Р.В., Хобор Р.Б.,

за участі секретаря судового засідання Ігнатищ Л.М.,

представника відповідача Маліновської М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 01 березня 2019 року (рішення ухвалене в м. Івано-Франківськ, судом під головуванням судді Тимощука О.Л., дату складення повного тексту рішення суду не зазначено) у справі № 0940/2348/18 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки),

ВСТАНОВИВ:

І. ОПИСОВА ЧАСТИНА

В грудні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою, якою просив:

визнати протиправною та скасувати вимогу від 06.11.2018 року за №Ф-43667-50 про сплату боргу (недоїмки), яка становить 15 819,54 грн суми єдиного соціального внеску.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 01 березня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення яким позов задовольнити. В обґрунтування апеляційної скарги позивач вказує, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, судове рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

На підтвердження доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги той факт, що він фактично припинив підприємницьку діяльність ще у 2014 році. Також зазначає, що документальні перевірки, передбачені пунктом 3 розділу VI вказаної Інструкції відносно нього не проводились, жодних документів на адресу позивача стосовно перевірок не надходило. Відтак, на переконання позивача, оскаржувана вимога про сплату боргу (недоїмки) є протиправною і підлягає скасуванню. Крім того, вказує, що вимога відповідачем сформована з порушенням термінів її формування та направлення, оскільки органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску. Таким чином, зазначає, що ще у 2017 році контролюючий орган зобов`язаний був направити йому таку вимогу, і як наслідок, він не допустив би заборгованості.

Відповідач відзиву на апеляційну скаргу у встановлені судом строки не подав.

Позивач був повідомлений про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги у відповідності до вимог ст.124 КАС України, шляхом надіслання повідомлень засобами поштового зв`язку, за даними офіційного сайту Укрпошта рекомендоване поштове відправлення вручене позивачу особисто 08.05.2019 року. В судове засідання не прибув, про причини неприбуття не повідомив. Клопотань про відкладення слухання справи не направляв.

ІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідно до витягу з ідентифікаційних даних наявних в базах даних органів ДФС, ОСОБА_3 , починаючи з 01.04.2011 року зареєстрований як фізична особа-підприємець, та взятий на облік як платник єдиного соціального внеску з 04.04.2011 року (а.с.30-31).

Згідно із відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (https://usr.minjust.gov.ua/ua/freesearch) запис про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності позивача внесено 16.01.2019 року (номер запису 4001392).

06.11.2018 року Головним управлінням Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-43667-50, відповідно до змісту якої, ОСОБА_3 повідомлено про те, що станом на 31.10.2018 року заборгованість зі сплати єдиного внеску становить 15819,54 грн та зобов`язано позивача, протягом 10 календарних днів з моменту отримання вимоги, сплатити зазначений борг (а.с.7).

Позивачем оскаржувану вимогу про сплату боргу (недоїмки) отримано засобами поштового зв`язку 16.11.2018 року, про що ним зазначено в позовній заяві.

ІІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЙ

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до пункту 4 розділу VI Інструкції №449, згідно із яким вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи). Враховуючи вказане, а також положення абзаців 1-4 пункту 3 Інструкції №446, проведення документальної перевірки не є єдиною підставою для визначення заборгованості зі сплати єдиного внеску та направлення вимоги про сплату боргу (недоїмки), суд зазначив, що посилання позивача на відсутність будь-яких документів щодо проведеної відповідачем перевірки як на підставу для скасування оскаржуваної вимоги є безпідставними. Суд першої інстанції зазначив, що вказані позивачем недоліки оформлення оскаржуваної вимоги не можуть бути самостійною підставою для визнання протиправним такого рішення за умови, якщо позивачем вчинено порушення вимог податкового законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган. При розгляді податкових спорів перевага надається змісту документа порівняно з його зовнішньою формою. Таким чином, суд дійшов переконання про те, що оскаржувану вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 06.11.2018 №Ф-43667-50 у розмірі 15819, 54 грн Головним управлінням Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області винесено у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України. Твердження позивача, наведені у позовній заяві є безпідставними, висновків відповідача не спростовують, відтак позовна заява є такою, що не підлягає задоволенню.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначається Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі Закон №2464-VI).

Станом на 2011 рік органом, уповноваженим відповідно до цього Закону вести облік платників єдиного внеску, забезпечувати збір та ведення обліку страхових коштів, контролювати повноту та своєчасність їх сплати, вести Державний реєстр загальнообов`язкового державного соціального страхування та виконувати інші функції, передбачені законом був Пенсійний фонд України.

У зв`язку з набранням чинності Законів України «Про внесення змін до Податкового кодексу України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи» №404-VII від 04.07.2013 та «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи» №406-VII від 04.07.2013 податкові органи розпочали з 01.10.2013 адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 1 Закону України №2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Єдиний внесок для фізичних осіб-підприємців, які перебувають на загальній системі оподаткування, нараховується на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць.

Частиною 1 статті 4 Закону України №2464-VI встановлено, що платниками єдиного внеску є, зокрема, фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

У відповідності до пункту 2 частини 1 статті 7 вказаного Закону, єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Згідно з нормами частини 5 статті 8 Закону України №2464-VI, єдиний внесок для всіх платників єдиного внеску (крім пільгових категорій) встановлено у розмірі 22% до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Разом з цим, абзацами 3 та 4 частини 8 статті 9 Закону України №2464-VI передбачено, що платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок. Звітним періодом для зазначених осіб стосовно сплати внесків є календарний рік.

Пунктом 1 частини 2 статті 6 Закону також встановлено, що платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

У відповідності до частини 4 статті 25 Закону України №2464-VI, орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Як встановлено судом, відповідач надсилав позивачу податкову вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 06.11.2018 року №Ф-43667-50, яку позивач отримав 16.11.2018 року засобами поштового зв`язку, про що ним зазначено у позовній заяві.

Стосовно доводів скаржника щодо неможливості формування вимоги про сплату боргу (недоїмки) без акту перевірки, то колегія суддів вважає їх безпідставними з огляду на наступне.

Порядок стягнення заборгованості зі сплати єдиного внеску визначено Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженою наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 № 449 (далі - Інструкція № 449).

Відповідно до пункту 3 розділу VI Інструкції № 449, фіскальні органи надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки) в таких випадках:

- якщо дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску фіскальними органами;

- якщо платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску;

- якщо платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи фіскального органу платника на суму боргу, що перевищує 10 гривень.

Вимога про сплату боргу (недоїмки), окрім загальних реквізитів, повинна містити відомості про розмір боргу, у тому числі суми недоїмки, штрафів та пені, обов`язок погасити борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк.

За вимогами пункту 4 розділу VI Інструкції № 449 вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи фіскального органу.

Аналіз змісту вищенаведених норм свідчить про те, що вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи фіскального органу платника у випадку, зокрема, якщо такий платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску. Недоїмкою ж є сума єдиного внеску, своєчасно не сплачена у строки, встановлені Законом.

Оскільки на позивача, як на суб`єкта підприємницької діяльності покладено обов`язок сплачувати єдиний внесок у розмірі не нижче мінімального, і позивачем не забезпечено сплату мінімальної суми єдиного внеску у встановлені строки, то Головним управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області правомірно на підставі даних інформаційної системи фіскального органу платника сформувало вимогу про необхідність сплати позивачем боргу (недоїмки) №Ф-43667-50 від 06.11.2018 року.

Як вбачається з матеріалів справи, заборгованість позивача із сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування станом на 31.10.2018 складає 15 819,54 грн, а саме: за 2017 рік 8448 грн (3200*22%*12), та за 3 квартали 2018 року 7 371,54 грн (3723*22%*9).

Таким чином, оскільки факт наявності заборгованості зі сплати єдиного внеску повністю підтверджується даними інформаційної системи фіскального органу платника, наявність заборгованості не спростована позивачем, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржувана вимога про сплату боргу (недоїмки) сформована відповідачем правомірно.

Крім того, як встановлено судом, розмір розрахованої відповідачем заборгованості позивачем не оспорюється, проте, позивач в апеляційній скарзі вказує, що відповідачем допущено порушення термінів формування та направлення оскаржуваної вимоги, що суперечить вимогам пунктів 3 та 4 розділу VI Інструкції №449. Однак, апеляційний суд не погоджується із таким висновком позивача, та звертає увагу на положення частини 16 статті 25 Закону №2464, якою встановлено, що строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів та нарахованої пені не застосовується.

Доводи скаржника про те, що він фактично припинив підприємницьку діяльність ще у 2014 році судом до уваги не беруться, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 8 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців та громадських формувань» № 755-ІV (в редакцій чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що фізична особа - підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.

Згідно із відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (https://usr.minjust.gov.ua/ua/freesearch) запис про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності позивача внесено 16.01.2019 року (номер запису 4001392).

Відтак, колегія суддів зазначає, що лише з внесенням відомостей про юридичну особу або фізичну особу - підприємця до Єдиного державного реєстру фізична особа - підприємець вважається припиненою.

Таким чином, наявні у матеріалах справи докази свідчать, що до 16.01.2019 року позивач зберіг статус підприємця - платника податків, а відтак зобов`язаний сплачувати єдиний внесок у розмірі не меншому ніж розмір мінімального страхового внеску .

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність позовних вимог.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення норм матеріального та процесуального права не спростовують законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції. Рішення суду першої інстанції прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. 308, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 325, ст. 328, ст. 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 01 березня 2019 року у справі № 0940/2348/18 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення. У випадку оголошення судом апеляційної інстанції лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. М. Шевчук
судді Р. В. Кухтей
Р. Б. Хобор
Повне судове рішення складено 30 травня 2019 року.