Справа № 303/1590/19
Суддя: Бруновська Надія Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції : Довжанин В.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2019 рокуЛьвів№ 857/4617/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Бруновської Н.В.

суддів: Матковської З.М., Улицького В.З.

за участю секретаря судового засідання: Бедрій Х.П.

представника позивача: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_2 на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 19 березня 2019 року у справі № 303/1590/19 за адміністративним позовом Мукачівського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_2 про продовження строку примусового затримання,-

ВТАНОВИВ :

13.03.2019р. позивач Мукачівський прикордонний загін Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України звернувся в суд з позовом до громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_2 про продовження строку примусового затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення іноземця.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 19.03.2019р. позов задоволено. Суд продовжив строк затримання громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 р. з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі України на строк шість місяців, а саме: до 21.09.2019р.

Не погоджуючись із даним рішенням, апелянт громадянин Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом при винесенні рішення порушено норми матеріального та процесуального права.

Апелянт просить суд, рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 19.03.2019р. скасувати та прийняти нову постанову, якою в позові відмовити.

Представник позивача Ребізант В.Р. в судовому засіданні просив суд, апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Інші особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, хоча належним чином повідомленні про дату, час і місце розгляду справи в порядку ст.126 КАС України, що не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності відповідно до ст.313 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, учасника процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 17.09.2018р. громадянин Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_2 поза пунктами пропуску, в складі групи осіб, без документів, що посвідчують особу та дають право на перетин кордону, перетнув державний кордон з України в Румунію на ділянці відповідальності відділення інспекторів прикордонної служби «Грушово» відділу прикордонної служби «Тячів», в районі 272-273 прикордонних знаків, на території Тересвянської сільської ради Тячівського району Закарпатської області. Проте, після незаконного перетину кордону відповідач затриманий представниками прикордонної поліції Румунії та 19.09.2018р. в пункті пропуску «Солотвино» Мукачівського прикордонного загону, на підставі ст.3 Угоди між Україною та Європейським Співтовариством про реадмісію осіб переданий на територію України у встановленому угодою порядку під час проведення прикордонно-представницької зустрічі.

21.09.2018 р. Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області затримано відповідача з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства які незаконно перебувають в Україні з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України строком на 6 місцяців. (а.с. 5)

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 01.10.2018р. ухвалено примусово видворити громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_2 за межі України. (а.с. 6 )

21.12.2018р. відповідач поміщений до Волинського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України у Волинській області, з місцем розташування с.Журавичі, Ківерцівського району, Волинської області із шестимісячним терміном утримання строком до 21.03.2019р.

З метою встановлення особи громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_2 , в зв`язку з відсутністю на території України посольських та консульських установ Народної Республіки Бангладеш, Мукачівським прикордонним загоном направлено до Департаменту консульської служби Міністерства закордонних справ України звернення від 21.09.2018р. за вихідним номером 81/9827. (а.с. 7 )

У зв`язку з ненадходженням відповіді керуючись вимогами п.2.7 Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої наказ Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної Прикордонної Служби України, Служби безпеки України від 23.04.2012 року № 353/271/150, через консульський відділ МЗС України (вих. № 81/12193 від 22.11.2018 р.) до посольства Народної Республіки Бангладеш в Республіці Польща позивач направив повторний запит щодо встановлення особи відповідач. (а.с. 8 )

Проте, на момент звернення до суду із позовом, відсутня інформація щодо встановлення особи відповідача з метою підготовки відповідних документів для його подальшого видворення.

Особливості провадження у справах за адміністративними позовами з приводу затримання іноземців або осіб без громадянства врегульовані приписами ст.289 КАС України.

Відповідно до ч.1 ст.289 КАС України за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів:

1) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України;

2) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію;

3) взяття іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації;

4) зобов`язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.

Із змісту наведеної норми слідує, що законодавцем фактично виділено окремий випадок звернення із позовною заявою - про затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України у випадку відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України.

З наведеного слідує, що можливість звернення позивача із позовом про затримання іноземця або особи без громадянства з метою його ідентифікації та (або) забезпечення видворення не обов`язково пов`язується законодавцем із наявністю такого факту, як попереднє звернення до суду з позовом про примусове видворення, адже прийняттю рішення про примусове видворення іноземця або особи без громадянства передує процедура його ідентифікації з метою встановлення обставин щодо країни походження іноземця з приводу якої обов`язковому дослідженню підлягають обставини стосовно можливість видворення такої особи саме до обумовленої країни та безпечності для особи такого видворення.

ч. 1 ст.30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачено, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятиметься від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, або орган охорони державного кордону на підставі відповідного рішення з наступним повідомленням протягом 24 годин прокурора розміщує іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першої цієї статті, у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України (ч.3).

Іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Оскільки приписи ст.289 КАС України є спеціальними по відношенню до норми ст.30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», а також прийняті пізніше ніж вказаний Закон, тому в даному випадку вони користуються пріоритетом у застосуванні.

Із матеріалів справи видно, що фактичні обставини справи свідчать про неможливість ідентифікації іноземця чи особи без громадянства, оскільки у відповідача не виявлено документів щодо країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для встановлення особи.

Водночас, неможливість ідентифікації відповідача є об`єктивною перешкодою для початку процедури його примусового видворення (повернення), оскільки питання визначення країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства залишається не з`ясованим.

Отже, необхідність ідентифікації особи є необхідною складовою для подальшого забезпечення примусового повернення або видворення особи до країни походження.

Стосовно наявності правових підстав для продовження строку затримання відповідача колегія суддів виходить з наступного.

ч.4 ст.30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Згідно ч. 11 ст.289 КАС України строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.

ч. 12 даної статті передбачено, що про продовження строку затримання не пізніш як за п`ять днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця або особу без громадянства, кожні шість місяців подає відповідний адміністративний позов. У такому позові зазначаються дії або заходи, що вживалися органом (підрозділом) для ідентифікації іноземця або особи без громадянства, забезпечення виконання рішення про примусове видворення (реадмісію) або для розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є:

1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації;

2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи (ч.13 ст.289 КАС України).

Відповідно до п.1 розділу VI Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затв. наказом Адміністрації Державної прикордонної служби, Міністерства внутрішніх справ України та Служби безпеки України № 353/271/150 від 23.04.2012 р. (в редакції, чинній на момент закінчення шестимісячного строку тримання) якщо іноземець не має документів, що посвідчують особу, орган ДМС, орган охорони державного кордону України або орган СБУ вживають заходів щодо його ідентифікації та документування.

З цією метою до дипломатичних представництв або консульських установ держави походження іноземця надсилаються відповідні запити, до яких долучаються кольорові фотокартки на кожну особу, заповнені анкети визначеного консульською установою зразка та інші відомості про іноземця, які дають змогу встановити особу та підтвердити громадянство.

Якщо від компетентних органів країни походження іноземця не надходить відповідь, запити щодо його ідентифікації надсилаються через Департамент консульської служби МЗС України повторно

Як видно із матеріалів справи, позивач вживав заходи з метою ідентифікації громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_2 , що підтверджується листуванням з Посольством Народної Республіки Бангладеш в Респуліці Польша , з Департаментом консульської служби Міністерства закордонних справ України. Однак, відповідна інформація щодо особи відповідача на момент звернення до суду з даним позовом не отримана.

Із змісту наведених приписів слідує, що під час вирішення позову про продовження строку затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, обов`язковому дослідженню судом підлягає, зокрема, наявність умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк.

Також норми ч.12 ст.289 КАС України покладає на позивача обов`язок зазначити у позовній заяві про продовження строку затримання дії або заходи, які вживалися органом (підрозділом) для ідентифікації іноземця чи особи без громадянства, для забезпечення виконання рішення про примусове видворення (реадмісію).

Водночас, колегією суддів встановлено, що зібрані у справі докази не підтверджують обставин направлення перелічених вище запитів щодо ідентифікації відповідача до Посольства Народної Республіки Бангладеш в Респуліці Польша . Надані до матеріалів справи копії звернень містять лише найменування населеного пункту на який адресується поштове відправлення. Водночас такі копії не розкривають відомостей з приводу змісту поштового відправлення, одержувача такого відправлення та відомостей стосовно фактичного отримання адресатом запитів позивача направлених на ідентифікацію особи відповідача. (а.с. 10 )

Згідно п.1 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом, зокрема, законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.

ч.2 ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Із змісту ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» видно що суди при розгляді справ, практику Європейського Суду з прав людини, застосовують як джерело права.

Відповідно до п.113 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Чахал проти Великобританії» заява №22414/93, будь-яке позбавлення волі відповідно до статті 5 п.1 (f) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, виправдано, тільки поки розглядається питання про висилку. Якщо ця процедура не здійснюється з належною ретельністю, затримання перестає бути допустимим відповідно до статті 5 п.1 (f).

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновків, що позивачем не доведено факту здійснення процедури ідентифікації відповідача з належною ретельністю, що вказує на недопустимість зволікань у здійсненні передбачених чинним законодавством процедур ідентифікації та необґрунтованого продовження строку на затримання останнього строком на шість місяців.

Водночас, колегією суддів враховано, що громадянин Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_2 постійного проживання на території України немає, доказів наявності паспорту останній не надав, а тому названі обставини унеможливлюють ідентифікацію останнього.

З огляду на викладені обставини з метою завершення процедури ідентифікації та забезпечення умов за яких можливе в подальшому примусове повернення відповідача до країни громадянської приналежності, колегія суддів вважає за обґрунтоване продовжити строк затримання громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_2 в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, з метою його ідентифікації строком на 3 місяці.

Відповідно до ст. 317 КАС України підставами для зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що оскаржуване рішення суду не в повній мірі відповідає дійсним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, а тому, апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а рішення суду слід змінити виключивши з резолютивної частини рішення слова : «шість місяців» та зазначивши замість вказаного часового проміжку строк - «три місяці», а саме до 21 червня 2019».

ч. 4 ст. 317 КАС України передбачено, що зміна рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та ( або ) резолютивної частини.

Відповідно до ч. 1 ст. 241 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Із врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно по суті вирішив даний публічно-правовий спір, разом з тим, встановлені обставини у справі дають підстави суду апеляційної інстанції змінити рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. 243, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, - суд-

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 19 березня 2019 року у справі № 303/1590/19 - змінити, виключивши з резолютивної частини рішення слова: «шість місяців» та зазначивши замість обумовленого часового проміжку строк - «три місяці», а саме до 21 червня 2019 р.».

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Суддя Н.В. Бруновська

Суддя З.М. Матковська

Суддя В.З. Улицький

Постанова складена в повному обсязі 27.05.2019р.