Справа № 300/1014/19
Суддя: Микитин Н.М.
Дата ухвалення: 2019-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

"31" травня 2019 р. справа № 300/1014/19

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі судді Микитин Н.М., розглянувши в порядку письмового провадження заяву про відвід судді Івано-Франківського окружного адміністративного суду Шумея М.В. в адміністративній справі № 300/1014/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання до їх вчинення, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Івано-Франківського окружного адміністративного суду перебуває адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання до їх вчинення.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.05.2019 року справу № 300/1014/19 передано на розгляд головуючому судді - Шумею М.В.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17.05.2019 відмовлено у задоволенні клопотання про витребування доказів та відкрито провадження в даній адміністративній справі та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

27.05.2019 ОСОБА_1 відповідно до статті 36 Кодексу адміністративного судочинства України подано до канцелярії суду заяву про відвід судді Шумея М.В. від розгляду даної справи. В обґрунтування заяви посилається на те, що суддя, щодо якого подана заява, в ухвалі від 17.05.2019 про відкриття провадження у справі помилково визначив предмет позову, як оскарження виплати пенсії в розмірі 75%, з 01.01.2019 відповідно до Постанови КМУ №103 від 21.02.2018, що призвело до відмови у задоволенні клопотання про витребування доказів, що буде мати наслідки прийняття рішення про відмову у задоволенні позову. Заявник вважає, що суддя всупереч вимогам ч.9 ст. 171 КАС України не вказав в ухвалі про відкриття провадження у справі підстави позову, а в резолютивній частині ухвали, суддя до відкриття провадження у справі відмовив у задоволенні клопотанні позивача про витребування доказів. На думку позивача, відмова суду у його клопотанні про витребування доказів свідчить про відмову судді повно та всебічно з`ясувати обставини справи та прояв упередженості. Вважає, що зазначені обставини викликають сумнів в неупередженості судді та просить відвести суддю Шумея М.В. від розгляду справи № 0940/30/19.

Так, судом встановлено, з урахуванням поданої позивачем заяви від 27.05.2019 про відвід судді Шумея М.В. у розгляді даної справи, ухвалою суду від 28.05.2019 зупинено провадження в адміністративній справі №300/1014/19, та передано дану справу для вирішення питання про відвід, судді, який не входить до складу суду, що розглядає справу.

Відповідно до частин 3 та 4 статті 40 Кодексу адміністративного судочинства України, питання про відвід судді вирішується судом, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу, він вирішує питання про зупинення провадження у справі. У цьому випадку вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 31 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Відповідно до частини 8 статті 40 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя, якому передано на вирішення заяву про відвід, вирішує питання про відвід в порядку письмового провадження.

Керуючись вказаними приписами процесуального закону, суд дійшов висновку про можливість розгляду заяви про відвід судді в порядку письмового провадження.

Вивчивши вказану заяву про відвід судді Шумея М.В., суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 36 Кодексу адміністративного судочинства України суддя не може брати участь в розгляді адміністративної справи та підлягає відводу за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.

Частиною 4 статті 39 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що встановлення обставин, вказаних у пунктах 1-3, 5 частини першої статті 36, статті 37 цього Кодексу, звільняє заявника від обов`язку надання інших доказів упередженості судді для цілей відводу.

Відтак, заява ОСОБА_1 про відвід суддів не підпадає під дію пунктів 1-3, 5 частини першої статті 36, статті 37 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому на позивача покладений обов`язок доведення обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності суддів, з посиланням на конкретні обставини, які мають бути підтверджені відповідними доказами.

З даного приводу, суд зазначає, що самого лише сумніву в неупередженості чи об`єктивності судді недостатньо для його відводу, обов`язково повинні бути підстави для цього сумніву. Натомість представником позивача не наведено та не надано жодного доказу існування будь-яких обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності суддів.

Підставами, на які посилається позивач при обгрунтуванні заяви про відвід судді є помилкове визначення предмету позову та прийняте судом процесуальне рішення, яким відмовлено у задоволенні клопотання позивача про витребування доказів.

З цього приводу суд із застосуванням частини 4 статті 36 Кодексу адміністративного судочинства України зазначає, що прийняте судом процесуальне рішення, яким залишено без задоволення клопотання позивача, не свідчить про упередженість або необ`єктивність судді Шумея М.В. як і не є висловлено позицію щодо заявленого позову, а відтак не є підставою для відводу судді, визначеною пунктом 4 частини 1 статті 36 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, частиною 4 статті 36 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Стосовно посилання позивача на порушення суддею норм процесуального права в ухвалі про відкриття провадження, то суд зазначає, що відповідно до частини третьої ст. 293 Кодексу адміністративного судочинства України, заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Інших доводів, підтверджених належними доказами, які б свідчили про наявність підстав для відводу судді Шумея М.В., що викликають обґрунтований сумнів у його упередженості чи необ`єктивності, позивачем не надано.

Відповідно до частини 1 статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини по справі "Ветштайн проти Швейцарії" суд зазначив, що безсторонність судді презюмується, поки не доведено протилежного. При вирішенні того, чи є у справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини наявність безсторонності має визначатись, для цілей частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (рішення у справах "Фей проти Австрії" (Fey v.), рішення від 24 лютого 1993 року, серія A, № 255, с. 12, п. 27, 28 і 30, та "Веттштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland), заява № 33958/96, п. 42, ЄСПЛ 2000-XII). У кожній окремій справі потрібно визначити, чи мають стосунки, які розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (див. рішення у справі "Пуллар проти Сполученого Королівства" (Pullar v. the United Kingdom), рішення від 10 червня 1996 року, Reports 1996-III, с. 794, п. 38).

За наведених підстав та вказаних правових норм суд дійшов висновку, що заява про відведення судді Шумея М.В. є необґрунтованою та не підлягає задоволенню.

Враховуючи наведене, керуючись статтями 36, 39, 40, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 від 23.05.2019 про відвід судді Шумея М.В. у справі №300/1014/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання до їх вчинення, - відмовити.

Ухвала, окремо від рішення суду, не оскаржується та набирає законної сили з моменту її підписання суддею. Заперечення проти неї може бути включене до апеляційної чи касаційної скарги на рішення чи ухвалу суду, прийняту за наслідками розгляду справи.

Суддя Микитин Н.М.