Справа № 826/6810/18
Суддя: Земляна Галина Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/6810/18 Суддя (судді) першої інстанції: Чудак О.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Земляної Г.В.

суддів Лічевецького І.О., Ісаєнко Ю.А.

за участю секретаря Антоненко К.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області

на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 січня 2019 року

у справі №826/6810/18 (розглянутої в порядку письмового провадження)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Карпатигаз» як оператор спільної діяльності між Публічним акціонерним товариством «Укргазвидобування», Товариством з обмеженою відповідальністю «Карпатигаз» та компанією Місен Ентерпрайзіс АБ за договором №3 про спільну діяльність без утворення юридичної особи від 10.06.2002

до відповідача Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області

третя особа: Акціонерне товариство «Сбербанк»

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення,

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю " Карпатигаз " (далі - Позивач) як оператор спільної діяльності між Публічним акціонерним товариством «Укргазвидобування», Товариством з обмеженою відповідальністю «Карпатигаз» та компанією Місен Ентерпрайзіс АБ за договором №3 про спільну діяльність без утворення юридичної особи від 10.06.2002 (ТОВ «Карпатигаз») звернулося суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області (ГУ ДФС у Полтавській області), в якому просило:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області від 15.02.2018 №.

Позовні вимоги мотивовано протиправністю винесення оскаржуваного рішення, з огляду на те, що податкове повідомлення-рішення від 15.02.2018 № прийняте на підставі необґрунтованих висновків акту камеральної перевірки від 17.01.2018 № 389/16-31-12-11-30/337504782 щодо порушення позивачем, передбаченого пунктом 57.3 статті 57, пунктом 257.5 статті 257 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (ПК України), строку сплати самостійно визначеного податкового зобов`язання по рентній платі за користування надрами для видобування природного газу за квітень 2016 року.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 січня 2019 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області від 15.02.2018 №.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову. В своїй апеляційній скарзі апелянт посилаються на незаконність, необґрунтованість та необ`єктивність рішення суду, порушення судом норм матеріального права, що є підставою для скасування судового рішення.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що судом першої інстанції безпідставно не враховано, що підприємством несвоєчасно сплачено самостійно узгоджене грошове зобов`язання з рентної плати за користування надрами для видобування природного газу за квітень 2016 року, наслідком чого стало застосування податковим органом санкцій, передбачених ст. 126 Податкового кодексу України. Контролюючий орган також вказав на те, що камеральна перевірка проведена у межах та у спосіб визначених законом повноважень.

Позивачем відзив на апеляційну скаргу подано не було.

Представник відповідача та представник третьої особи в судовому засіданні підтримали вимоги та доводи апеляційної скарги та просили скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом при винесенні рішення норм процесуального та матеріального права.

Позивач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи був належним чином повідомлений, про причини неявки суду не повідомив.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду слід залишити без змін, з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 315, ст.316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції всебічно, повно та об`єктивно розглянув справу, правильно встановив обставини справи, наданим доказам дав правильну правову оцінку і прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 17.01.2018 посадовою особою ГУ ДФС у Полтавській області проведено камеральну перевірку своєчасності сплати рентної плати за користування надрами для видобування природного газу платником податку - Договір про спільну діяльність від 10.06.2002 №3 - уповноважена особа ТОВ «Карпатигаз» з питань дотримання граничних строків сплати, визначених чинним податковим законодавством, узгоджених сум податкових зобов`язань по рентній платі за користування надрами для видобування природного газу по розрахунках за квітень 2016 року.

За результатами перевірки складено акт 17.01.2018 №389/16-31-12-11-30/337504782.

В ході перевірки виявлене та зафіксоване в акті порушення позивачем, передбачених пунктом 57.3 статті 57 та пунктом 257.5 статті 257 ПК України, строків сплати самостійно визначеного податкового зобов`язання по рентній платі за користування надрами для видобування природного газу за квітень 2016 року, а саме по строку сплати 30.05.2016 зобов`язання в сумі 1 533 963,7 грн. фактично сплачено 31.05.2016 згідно платіжного доручення від 30.05.2016 №1437, тобто із затримкою сплати на 1 календарний день.

29.01.2018, не погоджуючись з висновками, викладеними в акті від 17.01.2018 №389/16-31-12-11-30/337504782, позивачем подано заперечення на вказаний акт.

За результатами розгляду заперечень позивача, ГУ ДФС у Полтавській області надано відповідь від 14.02.2018 №3300/10/16-31-12-11-48, якою висновки акту від 17.01.2018 №389/16-31-12-11-30/337504782 залишено без змін.

15.02.2018 на підставі висновків акту від 17.01.2018 №389/16-31-12-11-30/337504782 ГУ ДФС у Полтавській області прийнято податкове повідомлення-рішення №, яким за порушення строку сплати грошового зобов`язання з рентної плати за користування надрами для видобування природного газу, визначеного пунктом 57.1 статті 57 та пунктом 257.5 статті 257 ПК України, на підставі статті 126 ПК України за затримку на 1 календарний день сплати грошового зобов`язання в сумі 1 533 963,7 грн. до позивача застосовано штрафні санкції у розмірі 10% за платежем рентна плата за користування надрами для видобування природного газу в сумі 153 396,37 грн.

Позивач не погодився із податковим повідомленням-рішенням від 15.02.2018 № та оскаржив його в адміністративному порядку шляхом подання скарги до ДФС України.

Рішенням ДФС України від 17.04.2018 №13312/6/99-99-11-03-01-25 податкове повідомлення-рішення від 15.02.2018 року № залишено без змін, а скаргу позивача - без задоволення.

Позивач не погодився із результатом адміністративного оскарження податкового повідомлення-рішення від 15.02.2018 № та, вважаючи оскаржуване податкове повідомлення-рішення протиправним, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Суд першої інстанції, приймаючи рішення, про задоволення позовних вимог виходив з того, що позивачем виконано дії щодо своєчасної сплати самостійно узгодженого грошового зобов`язання з рентної плати за користування надрами за квітень 2016 року, а неперерахування грошового зобов`язання не є наслідком винних дій платника податку, тому до нього не може бути застосована відповідальність у вигляді накладення штрафу. Вказані обставини є достатніми для висновку про протиправність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 15.02.2018 №.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки вони знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 16.1 статті 16 ПК України платник податків зобов`язаний, зокрема: вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів; подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів; сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно зі статтею 36 ПК України податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. Податковий обов`язок виникає у платника за кожним податком та збором. Відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов`язку несе платник податків, крім випадків, визначених цим Кодексом або законами з питань митної справи.

Пунктом 54.1 статті 54 ПК України передбачено, що крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Відповідно до підпункту 49.18.1 пункту 49.18 статті 49 ПК України податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює, зокрема, календарному місяцю (у тому числі в разі сплати місячних авансових внесків) - протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Пунктом 257.1 статті 257 ПК України передбачено, що базовий податковий (звітний) період для рентної плати дорівнює календарному кварталу.

Відповідно до пункту 257.3 статті 257 ПК України платник рентної плати до закінчення визначеного розділом ІІ цього Кодексу граничного строку подання податкових декларацій за податковий (звітний) період, що дорівнює календарному кварталу, подає до відповідного контролюючого органу за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, податкову декларацію, яка містить відповідні додатки.

Пунктом 257.5 статті 257 ПК України визначено, що сума податкових зобов`язань з рентної плати, визначена у податковій декларації за податковий (звітний) період, сплачується платником до бюджету протягом 10 календарних днів після закінчення граничного строку подання такої податкової декларації з урахуванням фактично сплачених авансових внесків.

За загальним правилом нарахування та сплати податків, визначеним в абзаці 1 пункту 57.1 статті 57 ПК України, платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, податкова декларація з рентної плати за користування надрами для видобування корисних копалин (природного газу) за квітень 2016 року мала бути подана платником податку не пізніше 20.05.2016, а строк сплати податкового зобов`язання за такою декларацією настає протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, тобто з 21.05.2016 по 30.05.2016 включно.

Відповідно до пункту 31.1 та пункту 31.3 статті 31 ПК України, строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов`язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному додатковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно. Момент виникнення податкового обов`язку платника податків, у тому числі податкового агента, визначається календарною датою. Строк сплати податку та збору встановлюється відповідно до податкового законодавства для кожного податку окремо.

Виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк (пункт 38.1 статті 38 ПК України).

Згідно з підпунктом 20.1.19 пункту 20.1 статті 20 ПК України, контролюючі органи наділені, зокрема, правом застосовувати до платників податків передбачені законом фінансові (штрафні) санкції (штрафи) за порушення податкового чи іншого законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи.

Фінансова відповідальність за порушення законів з питань оподаткування встановлюється та застосовується згідно з цим Кодексом у вигляді штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та/або пені (пункт 111.2 статті 111 ПК України).

Згідно з абзацом 2 пункту 126.1 статті 126 ПК України, у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання та/або авансових внесків з податку на прибуток підприємств, рентної плати протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу: у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу, - при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання; у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу, - при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання.

Як встановлено судом першої інстанції ТОВ «Карпатигаз» 19.05.2016 подано податкову декларацію №58, в якій визначено податкове зобов`язання по рентній платі за користування надрами для видобування природного газу та газового конденсату за квітень 2016 року в загальній сумі 1 551 993,61 грн.

30.05.2016 з метою своєчасності та повноти сплати зазначеного податкового зобов`язання позивачем в електронній системі «Клієнт-Банк» «IFOBS», яка є програмним продуктом ПАТ «Сбербанк», сформовано та направлено на проведення платежу обслуговуючому банку - ПАТ «Сбербанк» електронні платіжні доручення №1438 на суму 18 029,95 грн по рентній платі за газовий конденсат та №1437 на суму 1 533 963,66 грн по рентній платі за природний газ.

Платіжне доручення №1437 проведено банком 30.05.2016, а платіжне доручення №1438 - 31.05.2016.

Обслуговування банківського рахунку ТОВ «Карпатигаз» здійснювалося на підставі Додаткової угоди № 2 від 17.08.2012, укладеної до договору банківського рахунку №Т130-010000077 від 17.08.2012 між ТОВ «Карпатигаз» та ПАТ «Сбербанк».

Відповідно до пункту 3.5 Додаткової угоди №2 від 17.08.2012 електронні платіжні документи приймаються та виконуються банком в операційний час, що встановлений банком, виключно в день отримання таких електронних платіжних документів. Електронний платіжний документ, що надійшов до банку після вказаного вище часу - у разі технічної можливості та за плату, визначену тарифами банку, виконується в день отримання електронних платіжних документів.

Згідно умов банківського рахунку № Т130 -010000077 від 17.08.2012 операційний час банку з 09:00 до 17:00.

Відповідно до листа АТ «Сбербанк» від 09.10.2018 вих. №21855/4/07-2-3, платіжний документ №1437 від 30.05.2016 надійшов до банку після закінчення післяопераційного часу засобами системи Клієнт-банк «IFOBS».

АТ «Сбербанк» здійснив спробу проведення вказаного платежу, прийнявши платіжне доручення №1437, оформлене позивачем належним чином згідно законодавства України та відправлене до банку з наявними електронними цифровими підписами о 17:58, здійснивши його обробку і відправку до Системи електронних платежів Національного банку України.

Однак, вказаний платіж був відхилений центральною розрахунковою палатою Національного банку України, оскільки на той момент вже були заборонені усі початкові платежі за режимом роботи Системи електронних платежів.

Відтак, платіжне доручення №1437 повторно виконано банком 31.05.2016.

Водночас, позивач зазначає, що згідно роздруківки з електронного журналу реєстрації платіжних доручень з електронної системи «Клієнт-Банк» «IFOBS» платіжні доручення №1438 та №1437 прийняті банком 30.05.2016 о 16:41.

Відповідно до Висновку експертів №135/18, складеного Науково-дослідним центром судової експертизи з питань інтелектуальної власності Міністерства юстиції України за результатами проведення комплексного експертного дослідження комп`ютерної техніки, програмних продуктів та дослідження телекомунікаційних систем (обладнання) та засобів від 26.12.2018, платіжні доручення №1438 та №1437 сформовані (без накладання на них електронних цифрових підписів) 30.05.2016 о 16:41:56, відправлені до Системи електронних платежів Національного банку України 30.05.2016 у період з 18:00:03 по 18:00:05.

Пунктом 8.1 статті 8 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» визначено, що банк зобов`язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження.

У разі надходження розрахункового документа клієнта до обслуговуючого банку після закінчення операційного часу банк зобов`язаний виконати доручення клієнта, що міститься в цьому розрахунковому документі, не пізніше наступного робочого дня.

Відповідно до пункту 22.4 статті 22 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», під час використання розрахункового документа ініціювання переказу є завершеним:

для платника - з дати надходження розрахункового документа на виконання до банку платника;

для банку платника - з дати списання коштів з рахунка платника та зарахування на рахунок отримувача в разі їх обслуговування в одному банку або з дати списання коштів з рахунка платника та з кореспондентського рахунка банку платника в разі обслуговування отримувача в іншому банку.

При цьому, згідно пункту 1.29 статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» проведення переказу коштів є обов`язковою функцією, що має виконувати платіжна система.

Як правомірно зазначено судом першої інстанції у постанові від 04.12.2018 у справі №826/3671/17 Верховний Суд вказав на те, що датою сплати податкового зобов`язання шляхом ініціювання грошового переказу за допомогою платіжного доручення є дата надходження розрахункового документа на виконання до банку платника, тобто, саме з поданням платником податків платіжного доручення до банку (а не з датою фактичного зарахування суми до бюджету) законодавець пов`язує настання певних правових наслідків, зокрема, своєчасність сплати узгодженого податкового зобов`язання.

Відповідно до пункту 129.6 статті 129 ПК України, за порушення строку зарахування податків до бюджетів або державних цільових фондів, установлених Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», з вини банку або органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, такий банк/орган сплачує пеню за кожний день прострочення, включаючи день сплати, та штрафні санкції у розмірах, встановлених цим Кодексом, а також несе іншу відповідальність, встановлену цим Кодексом, за порушення порядку своєчасного та повного внесення податків, зборів, платежів до бюджету або державного цільового фонду. При цьому платник податків звільняється від відповідальності за несвоєчасне або перерахування не в повному обсязі таких податків, зборів та інших платежів до бюджетів та державних цільових фондів, включаючи нараховану пеню або штрафні санкції.

Отже, виходячи з аналізу вказаних правових норм, конституційний обов`язок платника зі сплати податків вважається виконаним із дня подання ним до обслуговуючого банку платіжного доручення на перерахування коштів до бюджетної системи України. При цьому, платник не несе відповідальності за дії або бездіяльність банківських та фінансових установ.

За наявності у платника відповідних доказів, що підтверджують виконання ним усіх передбачених законодавством умов для визнання його добросовісним платником, обов`язок зі сплати відповідної суми податкового зобов`язання вважається виконаним, незалежно від фактичного зарахування платежу до бюджетної системи України.

Згідно з постановою Верховного Суду від 03.04.2018 у справі №809/3851/15 виконання платником податкового обов`язку по перерахуванню в бюджет суми податкового зобов`язання та його сплати, пов`язане саме з моментом подання в банк платіжного доручення на перерахування відповідних сум податкових зобов`язань, а ініціювання переказу вважається остаточно завершеним і за подальший переказ сум податкового зобов`язання відповідальність несе банк.

Крім того судом першої інстанції встановлено, що платіжні доручення від 30.05.2016 №1437 та №1438 надійшли до АТ «Сбербанк» саме 30.05.2016, що не заперечується АТ «Сбербанк» у листі від 09.10.2018 вих. №21855/4/07-2-3. Дана обставина також підтверджується Висновком експертів №135/18 від 26.12.2018.

Також колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правомірно враховано, що платіжне доручення №1437 проведено банком 30.05.2016, а у роздруківці з електронного журналу реєстрації платіжних доручень з електронної системи «Клієнт-Банк» «IFOBS» відмітки про отримання банком платіжних доручень №1437 та №1438 аналогічні, що свідчить на користь висновку про отримання та прийняття банком 30.05.2016 також і платіжного доручення №1438.

До того ж, АТ «Сбербанк» у листі від 09.10.2018 вих. №21855/4/07-2-3 зазначає про спробу проведення банком платіжного доручення №1438, що також вказує на те, що вказане платіжне доручення прийняте банком саме 30.05.2018. При цьому, згідно пункту 3.5 Додаткової угоди №2 від 17.08.2012 електронні платіжні документи приймаються та виконуються банком в операційний час, що встановлений банком.

Крім іншого колегія суддів зазначає, що згідно наявної в матеріалах справи виписки по банківському рахунку позивача станом на 30.05.2016 вихідний залишок на рахунку складав 167 021 555,62 грн., тобто на рахунку позивача були достатні кошти для проведення платежу за платіжним дорученням №1438.

Таким чином, з огляду на вимоги пункту 22.4 статті 22 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» та враховуючи отримання банком 30.05.2016 платіжного доручення №1438, станом на 30.05.2016 для позивача є завершеним ініціювання переказу за вказаним платіжним дорученням.

Враховуючи наведені обставини в сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що обов`язок щодо сплати податкових зобов`язань по рентній платі за користування надрами для видобування природного газу по розрахунках за квітень 2016 року позивачем виконано 30.05.2016, тобто із дотриманням строків, передбачених пунктом 57.3 статті 57 та пунктом 257.5 статті 257 ПК України.

Пункт 109.1 статті 109 ПК України визначає, що податковими правопорушеннями є протиправні діяння (дія чи бездіяльність) платників податків, податкових агентів, та/або їх посадових осіб, а також посадових осіб контролюючих органів, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Колегія зазначає, що підставою для притягнення платника податків до відповідальності у вигляді штрафу на підставі статті 126 ПК України є несплата узгодженої суми грошового зобов`язання протягом строків, визначених ПК України. Для підтвердження факту несплати узгодженої суми грошового зобов`язання необхідно встановити, що у строк, передбачений пунктом 57.1 статті 57 ПК України, платник податків не вчиняв дії, спрямовані на перерахування узгодженої суми грошового зобов`язання до державного бюджету або встановлення обставин, які перешкоджали платнику податків здійснити таку сплату без наявності його вини.

Колегія суддів звертає увагу на те, що за результатами проведення комплексного експертного дослідження комп`ютерної техніки, програмних продуктів та дослідження телекомунікаційних систем (обладнання) та засобів висновком експерта № 135/18 від 26 грудня 2018 року встановлено, що відомості щодо накладення першого електронного підпису на платіжні документи, надсилання до банку підписаного першим та другим електронними підписами платіжних документів, отримання від клієнта підписаних першим та другим електронним підписами платіжних документів в банківській автоматизованій системі «IFOBS Клієнт-банк» банку, готовність платіжних документів банком та відправки в Систему електронних платежів Національного банку України наступні:

- платіжні документи №№ 1437, 1438, 1439, 1440, 1441, 1442, 1443, 1445, 1446, 1447, 1449, 1450, 1451, 1452, 1453, 1454, 1455, 1456, 1457, 1461, 1463, 1464, 1465, 1444, 1458, 1459, 1460, 1462 було сформовано (без накладання на них електронних цифрових підписів) 30.05.2016 о 16:41:56;

- платіжні документи №№ 1437, 1438, 1439, 1440, 1441, 1442, 1443, 1445, 1446, 1447, 1449, 1450, 1451, 1452, 1453, 1454, 1455, 1456, 1457, 1461, 1463, 1464, 1465 було відправлено до Системи електронних платежів Національного банку України 30.05.2016 у період з 18:00:03 по 18:00:05;

- платіжні документи №№ 1444, 1458, 1459, 1460, 1462 не було направлено до Системи електронних платежів Національного банку України 30.05.2016 у зв`язку з накладення на документ цифрових підписів після закінчення операційного часу (після 18:00:00);

- платіжний документ № 1467 було сформовано 30.05.2016 о 17:58:08, електронні цифрові підписи на нього було накладено 30.05.2016 у проміжок часу з 18:03:03 по 18:05:18. Зазначені обставини не заперечуються позивачем.

Таким чином у даному випадку, перерахунок коштів вчасно не відбулось, разом з тим позивачем як платником податку вжито всіх необхідних та можливих заходів, які з урахуванням обставин справи вказують на те, що податковим органом не доведений склад податкового правопорушення у межах спірних відносин в розумінні статті 109 ПК України. Так, позивачем виконано дії щодо своєчасної сплати самостійно узгодженого грошового зобов`язання з рентної плати за користування надрами за квітень 2016 року, а неперерахування грошового зобов`язання не є наслідком винних дій платника податку, тому до нього не може бути застосована відповідальність у вигляді накладення штрафу.

Таким чином, вказані обставини є достатніми для висновку про протиправність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 15.02.2018 №.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 03 квітня 20196 року у справі № 826/573/18.

Крім того, колегія суддів враховує посилання позивача на ту обставину, що питання дотримання позивачем вимог податкового законодавства за період з 01.01.2015 по 30.06.2016 перевірялось контролюючим органом під час проведення документальної виїзної перевірки, результати якої відображені в акті 03.11.2016 №344/26-15-14-01-04/337504782 згідно якого не виявлено порушень позивачем строків сплати податкових зобов`язань по рентній платі за користування надрами для видобування природного газу за квітень 2016 року.

На цій підставі колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області від 15.02.2018 №.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

При цьому доводи викладені в апеляційній скарзі відповідача є безпідставними та необґрунтованими, носять формальний характер і не ґрунтуються ні на фактичних обставинах, ні на вимогах закону та спростовуються матеріалами справи. Крім того апеляційна скарга не містить посилання на обставини, передбачені статтями 317-319 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове - без змін.

На підставі викладеного, керуючись 34, 195, 242, 243, 246, 272, 288, 308, 310, 316, 321,322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 січня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки встановлені ст.287, 329-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: Г.В. Земляна

Судді: І.О. Лічевецький

Ю.А. Ісаєнко

Повний текст постанови виготовлено 23 травня 2019 року.