Справа № 520/2488/19
Суддя: Бабаєв А.І.
Дата ухвалення: 2019-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2019 р. № 520/2488/19

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Бабаєва А.І.

при секретарі судового засідання Боднар І.Ю.

за участі:

представника позивача ОСОБА_10,

представника відповідача Виноградова В.О . ,

представника відповідача Головіна С .І. ,

представника відповідача Майгур О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Державної фіскальної служби України у Харківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень, -

В С Т А Н О В И В:

14.03.2019 року ОСОБА_3 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби України у Харківській області, в якому просив суд визнати протиправними і скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області ДФС України № від 28.11.2018 року, № від 28.11.2018 року, № від 28.11.2018 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідач прийняв податкові повідомлення-рішення № від 28.11.2018 року, № від 28.11.2018 року, № від 28.11.2018 року, на думку позивача, протиправно, тому такі рішення підлягають скасуванню.

Відповідач, Головне управління Державної фіскальної служби України у Харківській області, надало до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначило, що відповідач у спірних правовідносинах діяв згідно чинного законодавства.

В судове засідання представник позивача прибув, позов підтримав та просив його задовольнити.

В судове засідання представники відповідача прибули, проти позову заперечували та просили відмовити в його задоволенні.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача та представників відповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що Головним управлінням Державної фіскальної служби України у Харківській області проведено документальну позапланову невиїзну перевірку платника податків - фізичної особи ОСОБА_3 з питань повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору за період з 01.01.2016 по 31.12.2016, за результатами якої складено акт перевірки №4537/20-40-13-05-08/ від 30.10.2018 року.

Згідно висновків вказаного акту перевірки встановлено порушення ОСОБА_3 :

- пп.49.18.4 п.49.18 ст.49, пп. 176.1 „в" п. 176.1 ст.176, п. 179.1 ст. 179 ПКУ не подано податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2016 рік;

- пп. 164.1, пп.164.2.20 п.164.2 ст.164, пп.168.2.1 п. 168.2 ст. 168, п. 179.7 ст.179 ПКУ в результаті занижено податкові зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб за 2016 рік у сумі 7039979,17 грн.;

- п. 16-1 розділу XX ПКУ, в результаті занижено військовий збір за 2016 рік у сумі 586664,93 грн.

Відповідачем на підставі висновків акту перевірки №4537/20-40-13-05-08/ від 30.10.2018 року прийнято податкові повідомлення-рішення:

- № від 28.11.2018 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір - за податковим зобов`язанням у розмірі 586664,93 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 146666,23 грн.;

- № від 28.11.2018 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування - за податковим зобов`язанням у розмірі 7039979,71 грн. та за штрафними санкціями у розмірі 1759994,79 грн.;

- № від 28.11.2018 року, якими застосовано до позивача штрафні санкції у розмірі 170,00 грн.

Позивач, вважаючи вказані рішення протиправними, звернувся з даним позовом до суду.

Відповідно до пп.20.1.4 п. 20.1 ст.20 Податкового кодексу України (далі по тексту - ПК України) контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Згідно з пп. 75.1.2 п.75.1 ст.75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Пунктом 78.8 статті 78 ПК України визначено, що порядок оформлення результатів документальної позапланової перевірки встановлено статтею 86 цього Кодексу.

Відповідно до п. 86.1 ст.86 ПК України результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.

З акту перевірки вбачається, що ФОП ОСОБА_5 ( Позикодавець ) та громадянин ОСОБА_3 (Позичальник) уклали договір позики від 15.07.2013 року.

Відповідно до пункту 1 вищезазначеного договору від 15.07.2013 року Позикодавець передає Позичальнику у власність 14500000,00 грн. на термін три роки, а Позичальник зобов`язується повернути зазначену суму в обумовлений термін.

Згідно з пунктом 2 договору від 15.07.2013 року повернення зазначеної в цьому договорі суми може мати місце за бажанням Позичальника протягом трьох років рівновеликими частинами, однак останній внесок повинний бути зроблений не пізніше 15.07.2016 року. Позика є безвідсотковою та підлягає поверненню.

Відповідно до пункту 5 Договору від 15.07.2013 року цей договір вважається укладеним з моменту фактичної передачі грошей Позикодавцем Позичальнику.

Фактична передача грошових коштів відбулася шляхом зарахування грошових коштів з розрахункового рахунку ФОП ОСОБА_5 № НОМЕР_1 відкритому у ПАТ «Актабанк» на розрахунковий рахунок громадянина ОСОБА_3 № НОМЕР_2 відкритому у ПАТ «Актабанк».

Крім того, між ФОП ОСОБА_5 (Позикодавець) та громадянин ОСОБА_3 (Позичальник) укладено договір позики від 12.06.2013 року. Відповідно до вказаного договору Позикодавець передає Позичальнику у власність 24380590,00 грн. на термін три роки, а Позичальник зобов`язується повернути зазначену суму в обумовлений термін.

Відповідно до п.2 Договору від 12.06.2013 року повернення зазначеної в цьому договорі суми може мати місце за бажанням Позичальника протягом трьох років рівновеликими частинами, однак останній внесок повинний бути зроблений не пізніше 12.06.2016 року. Позика є безвідсотковою та підлягає поверненню.

Відповідно до пункту 5 Договору від 15.07.2013 року цей договір вважається укладеним з моменту фактичної передачі грошей Позикодавцем Позичальнику .

Згідно з пунктом 5 договору від 12.06.2013 договір вважається укладеним з моменту фактичної передачі грошей Позикодавцем Позичальнику.

Фактична передача грошових коштів відбулася шляхом зарахування грошових коштів з розрахункового рахунку ФОП ОСОБА_5 № НОМЕР_1 відкритому у ПАТ «Актабанк» на розрахунковий рахунок громадянина ОСОБА_3 № НОМЕР_2 відкритому у ПАТ «Актабанк».

Згідно банківських виписок за період з 19.06.2013 року по 31.07.2013 року на розрахунковий рахунок ОСОБА_3 від ФОП ОСОБА_5 було зараховано грошові кошти у розмірі 39110995,38 грн., а саме:

- 19.06.2013 року у розмірі 4104000,00 грн., призначення платежу - зг. дог. позики б/н від 12 06.2013 року;

- 25.06.2013 року у розмірі 4105000,00 грн., призначення платежу - зг. дог. безвідсотковій позики на зворотній основі від б/н від 12.06.2013 року без ПДВ;

- 27.06.2013 року у розмірі 4094695,35 грн., призначення платежу - зг. дог. безвідсотковій позики на зворотній основі від б/н від 12.06.2013 року без ПДВ;

- 02.07.2013 року у розмірі 4099348,00 грн., призначення платежу - зг. дог. безвідсотковій позики на зворотній основі від б/н від 12.06.2013 року без ПДВ;

- 05.07.2013 року у розмірі 4101761,98 грн., призначення платежу - зг. дог. безвідсотковій позики на зворотній основі від б/н від 12.06.2013 року без ПДВ;

- 08.07.2013 року у розмірі 4099713,35 грн., призначення платежу - зг. дог. безвідсотковій позики на зворотній основі від б/н від 12.06.2013 року без ПДВ;

- 16.07.2013 року у розмірі 4099713,35 грн., призначення платежу - зг. дог. безвідсотковій позики на зворотній основі від б/н від 15.06.2013 року без ПДВ;

- 22.07.2013 року у розмірі 2456653,52 грн., призначення платежу - зг. дог. безвідсотковій позики на зворотній основі від б/н від 15.07.2013 року без ПДВ;

- 24.07.2013 року у розмірі 2047224,91 грн., призначення платежу - зг. дог. безвідсотковій позики на зворотній основі від б/н від 15.07.2013 року без ПДВ;

- 25.07.2013 року у розмірі 2456653,52 грн., призначення платежу - зг. дог. безвідсотковій позики на зворотній основі від б/н від 15.07.2013 року без ПДВ;

- 29.07.2013 року у розмірі 2045970,48 грн., призначення платежу - зг. дог. безвідсотковій позики на зворотній основі від б/н від 15.07.2013 року без ПДВ;

- 30.07.2013 року у розмірі 96360,90 грн., призначення платежу - зг. дог. безвідсотковій позики на зворотній основі від б/н від 15.07.2013 року без ПДВ;

- 30.07.2013 року у розмірі 1303900,00 грн., призначення платежу - зг. дог. безвідсотковій позики на зворотній основі від б/н від 15.07.2013 року без ПДВ.

Вищевказані документи, а саме копії договору позики від 15.07.2013 року, договору позики від 12.06.2013 року та банківських виписок, було надано до суду.

Відповідно до приписів підпункту 162.1.1 пункту 162.1 статті 162 ПК України платником податку па доходи фізичних осіб є фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи.

Об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України. (п. 163.1 ст.163 ПК України).

Базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду. (п. 164.1 ст. 164 ПК України).

Перелік доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку, визначені у підпунктах 164.2.1 - 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 ПК України.

Крім цього, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податків включаються інші доходи, що передбачено пп..164.2.20 п. 164.2 ст. 164 ПК України.

При цьому, доходи, які не включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доход платника податку, визначено ст. 165 ПК України.

Так, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включається основна сума поворотної фінансової допомоги, наданої платником податку іншим особам, яка повертається йому, або основна сума поворотної фінансової допомоги, що отримується платником податку (п.п. 165.1.31 п. 165.1 ст. 165 ПК України).

Відповідно до п.п. 14.1.257 п. 14.1 ст. 14 ПК України фінансова допомога це фінансова допомога, надана на безповоротній або поворотній основі.

Поворотна фінансова допомога - це сума коштів, що надійшла платнику податків у користування за договором, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, та є обов`язковою до повернення.

При цьому у разі неповернення грошових коштів у вигляді поворотної фінансової допомоги в термін, встановлений договором, сума допомоги включається до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку та оподатковується на загальних підставах.

Поворотна фінансова допомога - це сума коштів, що надійшла платнику податків у користування за договором, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, та є обов`язковою до повернення.

Згідно з ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Тобто, саме факт повернення поворотної фінансової допомоги у строк, встановлений договором дозволяє платникам податків не включати суму такої допомоги до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу.

Таким чином, у разі неповернення грошових коштів у вигляді поворотної фінансової допомоги в термін, встановлений договором, сума такої допомоги включається до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу.

З огляду на те, що позивач не повернув грошові кошти у вигляді поворотної фінансової допомоги в термін, встановлений договорами позики від 15.07.2013 року та від 12.06.2013 року, сума таких коштів включається до його загального місячного (річного) оподатковуваного доходу.

Згідно пп. 168.2.1 п. 168.2 ст.168 ПК України платник податку, що отримує доходи від особи, яка не є податковим агентом, та іноземні доходи, зобов`язаний включити суму таких доходів до загального річного оподатковуваного доходу та подати податкову декларацію за наслідками звітного податкового року, а також сплатити податок з таких доходів.

Відповідно до п. 179.1 ст. 79 ПК України платник податку зобов`язаний подавати річну декларацію про майновий стан та доходи (податкову декларацію) відповідно до цього Кодексу.

Фізична особа зобов`язана самостійно до 1 серпня року, що настає за звітним, сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену в поданій нею податковій декларації. (п. 179.7 ст. 179 ПК України).

Так, позивачем в порушення приписів ПК України не подано податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2016 рік.

За таких обставин, позивачем було занижено загальний річний оподатковуваний дохід за 2016 на суму 39110995,38 грн.

Відповідно до пункту 167.1 статті 167 ПК України ставка податку на доходи фізичних осіб становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків зазначених у пунктах 167.2-167.5 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами.

Згідно з п.п. 1.4 п. 16-1 підрозд. 10 розд. XX Перехідних положень ПК України нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту.

Відповідно до п.п. 1.3 п. 16-1 підрозд. 10 розд. XX Перехідних положень ПК України ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.

Підпунктом 1.2 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX Перехідних положень ПК України встановлено, що об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідач під час винесення податкових повідомлень-рішень № від 28.11.2018 року, № від 28.11.2018 року, № від 28.11.2018 року, діяв на підставі та у спосіб, що передбачені чинним законодавством України, тому такі рішення є правомірними та не підлягають скасуванню.

Щодо посилань позивача на те, що ним не укладались договори позики від 15.07.2013 року та від 12.06.2013 року та не отримувались кошти згідно вказаних договорів, суд зазначає наступне.

Відповідно до 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Проте, судовим розглядом не встановлено, а позивачем не доведено того, що договори позики від 15.07.2013 року та від 12.06.2013 року укладені між ФОП ОСОБА_5 (Позикодавець) та громадянин ОСОБА_3 ( Позичальник ), були визнані недійсними у судовому порядку.

Статтею 1046 Цивільного кодексу України встановлено, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з частиною 2 статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За змістом наведеної норми, як доказ укладення договору позики можуть бути документи, що підтверджують передання позикодавцем позичальнику визначеної грошової суми.

З договорів позики від 15.07.2013 року та від 12.06.2013 року вбачається, що у пункті 5 зазначено: "цей договір вважається укладеним з моменту фактичної передачі грошей Позикодавцем Позичальнику .

Судом з виписки по особовим рахункам за період з 12.06.2013 року по 31.12.2013 року встановлено, що позивачем отримано грошові кошти від ОСОБА_5 у загальному розмірі 39110995,38 грн. При цьому, у всіх транзакціях вказано призначення платежу - згідно договором безвідсоткової позики. Грошові кошти було перераховано на банківський рахунок позивача, який відкрито у ПАТ «Актабанк» згідно договору про відкриття та обслуговування поточного рахунку фізичної особи від 23.04.2013 року.

Таким чином, у суду відсутні підстави вважати, що вищевказані договори позики не укладались, а процес перерахування грошових коштів від ОСОБА_5 до позивача є сфальсифікованим.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про необґрунтованість вищевказаних посилань позивача.

Щодо посилань позивача на підроблення підписів на заявах про видачу готівки, висновок експерта, відкрите кримінальне провадження за фактом підроблення договорів позики та документів на отримання готівки, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1, ч.5 ст.17 Кримінального процесуального кодексу України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Поводження з особою, вина якої у вчиненні кримінального правопорушення не встановлена обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, має відповідати поводженню з невинуватою особою.

Таким чином, вина особи у вчиненні кримінального правопорушення встановлюється обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Проте, до суду не було наданого вироку суду, яким встановлена вина особи у вчиненні кримінального правопорушення, на яке посилається позивач.

За таких обставин, вважати встановленим факт підроблення договорів позики та документів на отримання готівки на час розгляду даної справи по суті є неможливим.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про необґрунтованість вищевказаних посилань позивача.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на те, що позивач не довів обставин, які б свідчили про порушення його прав, свобод чи інтересів у сфері публічно-правових відносин, то у суду відсутні підстави для задоволення позову.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 243, ст. 246, ст.255, ст. 293, ст. 295, ст. 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Державної фіскальної служби України у Харківській області (61057, Харків, вул. Пушкінська, 46) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Бабаєв А.І.

Повний текст рішення складено 30.05.2019 року.