Справа № 440/3760/18
Суддя: Кононенко З.О.
Дата ухвалення: 2019-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2019 р.Справа № 440/3760/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Кононенко З.О.,

Суддів: Мельнікової Л.В. , Калиновського В.А. ,

за участю секретаря судового засідання Цибуковської А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 14.02.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Г.В. Костенко, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039, повний текст складено 14.02.19 року по справі № 440/3760/18

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДФС у Полтавській області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

26.10.2018 позивач, ОСОБА_2 , звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДФС у Полтавській області, в якому просив суд визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 03.08.2018 №0-1603.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що оскаржуваним податковим повідомленням - рішенням ГУ ДФС у Полтавській області від 03.08.2018 №0-1603 було неправомірно нараховано ОСОБА_2 податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що підлягає сплаті фізичними особами власниками об`єктів житлової нерухомості за 2017 рік у розмірі 35291,20 грн за житловий будинок загальною площею 643,2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки вказане нерухоме майно знаходиться в спільній сумісній власності з його дружиною, ОСОБА_3 , з якою шлюб укладено у 1974 році, а право власності на житловий будинок набуте після укладення шлюбу, а отже будинок є об`єктом оподаткування спільної сумісної власності. Також позивач звертає увагу, що відповідачем не дотримано вимоги пп.266.7.2 п.266.7 ст.266 ПК України в частині строку надсилання (вручення) платнику податку контролюючим органом податкового повідомлення-рішення про сплату суми, а саме: до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 14.02.2019 року відмовлено в задоволені позову ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Полтавській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - повністю.

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ГУ ДФС у Полтавській області 03.08.2018 було винесено податкове повідомлення - рішення №0-1603, яким позивачу визначено суму податкового зобов`язання за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості за 2017 рік у розмірі 35291,20 грн. (а.с.10).

Не погоджуючись із податковим повідомленням - рішенням від 03.08.2018 №0-1603, вважаючи його протиправним та необґрунтованим, позивач за захистом своїх майнових прав звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Позивач вважає, що сума податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки була неправомірно визначена позивачу контролюючим органом виходячи з розміру усієї площі вказаного будинку, а не з частки належної кожному з подружжя, що істотно вплинуло на розмір податкового зобов`язання з податку на зазначене нерухоме майно, оскільки вказане нерухоме майно знаходиться в спільній сумісній власності з його дружиною, ОСОБА_3 , з якою шлюб укладено у 1974 році, а право власності на житловий будинок набуте під час подружнього життя.Таким чином, оскільки будинок є майном спільно набутим у шлюбі та є об`єктом оподаткування спільної сумісної власності, тому платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2017 рік (вказаний житловий будинок) є позивач та його дружина.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що сума податкового зобов`язання у розмірі 35291,20 грн, визначена податковим повідомленням - рішенням від 03.08.2018 №0-1603, є правомірною.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову з наступних підстав.

Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (пп.266.2.1 п.266.2 ст. 266 ПК України).

Відповідно до пп.266.1.1 п.266.1 ст. 266 ПК України (в редакції яка діяла на момент винесення оскаржуваного податкового повідомлення - рішення), платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Згідно положень пп.266.3.2 п.266.3 ст. 266 ПК України, база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

З матеріалів спарви, зокрема зі Свідоцтва про право особистої власності на житловий будино від 18.03.1997 № 27а, виданого Виконавчим комітетом Кременчуцької міської ради народних депутатів Полтавської області, на підставі рішення виконакому Автозаводської районної ради від 26.01.1995 №41 вбачається, що житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_2 (а.с.11).

Окрім того, на підставі вказаного Свідоцтва до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було внесено відповідний запис про державну реєстрацію від 16.10.2006 права приватної власності ОСОБА_2 на будинок за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 643,2 кв.м. (а.с.29).

Отже, матеріалами справи підтверджено, що житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві приватної власності ОСОБА_2

Підпунктом 266.1.2 пункту 266.1 статті 266 ПК України визначено, що в разі перебування об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості у спільній частковій або спільній сумісній власності кількох осіб: а) якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній частковій власності кількох осіб, платником податку є кожна з цих осіб за належну їй частку; б) якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб, але не поділений в натурі, платником податку є одна з таких осіб-власників, визначена за їх згодою, якщо інше не встановлено судом; в) якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб і поділений між ними в натурі, платником податку є кожна з цих осіб за належну їй частку.

Колегія суддів зауважає, що фізичні особи - співвласники житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебуває у їх спільній сумісній власності, але не поділена в натурі, не позбавлені права повідомляти контролюючий орган за місцем реєстрації про визначеного за їх згодою платника податку на нерухоме майно, звернувшись із письмовою заявою за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника житлової та/або нежитлової нерухомості.

Проте, доказів такого звернення до контролюючого органу позивач до суду не надав, як не надав і доказів того, що об`єкт житлової нерухомості перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб (позивача і дружини) і поділений між ними в натурі.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване податкове повідомлення - рішення правомірно винесено у відношенні позивача, оскільки згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Свідоцтва про право особистої власності на житловий будино від 18.03.1997 №27а, позивач є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Щодо доводів позивача, стосовно того, що сума податку з об`єкта житлової нерухомості (житловий будинок загальною площею 643,22 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ), визначена неправомврно, колегія суддів зазначає наступне.

Ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування (пп.266.5.1 п.266.5 ст. 266 ПК України).

Згідно ст. 8 Закону України "Про державний бюджет України на 2017 рік", установлено у 2017 році мінімальну заробітну плату з 1 січня - 3200 гривень.

Рішенням третьої сесії сьомого скликання Кременчуцької міської ради від 02.02.2016 "Про встановлення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на території м.Кременчука" з 01.01.2016 встановлена ставка податку на майно для об`єктів житлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних осіб у розмірі 1% розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року за 1 кв.м. бази оподаткування визначеної законом для об`єктів житлової нерухомості.

Рішенням вісімнадцятої сесії сьомого скликання Кременчуцької міської ради від 31.01.2017 внесено зміни до п.п. 1.1 п.1 рішення Кременчуцької міської ради від 02.02.2016 "Про встановлення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на території м.Кременчука", а саме рішення викладено в наступній редакції: "для обєктів житлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних осіб ставка податку становить 0,5% розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року за 1 кв.м. бази оподаткування визначеної законом для об`єктів житлової нерухомості".

Згідно абз. "ґ" пп.266.7.1 п.266.7 ст. 266 ПК України, обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості у такому порядку: за наявності у власності платника податку об`єкта (об`єктів) житлової нерухомості, у тому числі його частки, що перебуває у власності фізичної чи юридичної особи - платника податку, загальна площа якого перевищує 300 квадратних метрів (для квартири) та/або 500 квадратних метрів (для будинку), сума податку, розрахована відповідно до підпунктів "а" - "г" цього підпункту, збільшується на 25000 гривень на рік за кожен такий об`єкт житлової нерухомості (його частку).

Визначена оскаржуваним податковим повідомленням - рішенням від 03.08.2018 №0-1603 сума податкового зобов`язання за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості за 2017 рік у розмірі 35291,20 грн, розрахована наступним чином:

1) 643,2 кв.м. (загальна площа житлового будинку, який є об`єктом оподаткування за 2017 рік) х 16 грн за 1 кв.м. (ставка податку) = 10291,20 грн;

2) збільшення суми податку на 25000,00 грн. згідно пп.266.7.1 п.266.7 ст. 266 ПК України, оскільки об`єктом оподаткування є будинок загальною площею 643,2 кв.м.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що сума податкового зобов`язання у розмірі 35291,20 грн, визначена податковим повідомленням - рішенням від 03.08.2018 №0-1603, є правомірною.

Щодо доводів позивача стосовно того, що спірне рішення прийняте з порушенням строку визначеного п.п. 266.7.2 п.266.7 ст.266 ПК України, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пп. 266.10.2 п.266.10 ст.266 ПК України у разі якщо контролюючий орган не надіслав (не вручив) податкове/податкові повідомлення-рішення у строки, встановлені підпунктом 266.7.2 пункту 266.7 цієї статті, фізичні особи звільняються від відповідальності, передбаченої цим Кодексом за несвоєчасну сплату податкового зобов`язання.

Згідно з п.п.266.10.3. п.266.10 ст.266 ПК України податкове зобов`язання з цього податку може бути нараховано за податкові (звітні) періоди (роки) в межах строків, визначених пунктом 102.1 статті 102 цього Кодексу.

Підпунктом 266.7.2 п.266.7 ст.266 ПК України визначено, що податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Щодо новоствореного (нововведеного) об`єкта житлової та/або нежитлової нерухомості податок сплачується фізичною особою-платником починаючи з місяця, в якому виникло право власності на такий об`єкт.

Контролюючі органи за місцем проживання (реєстрації) платників податку в десятиденний строк інформують відповідні контролюючі органи за місцезнаходженням об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості про надіслані (вручені) платнику податку податкові повідомлення-рішення про сплату податку у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Нарахування податку та надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень про сплату податку фізичним особам - нерезидентам здійснюють контролюючі органи за місцезнаходженням об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності таких нерезидентів.

Положення п.102.1 ст.102 ПК України передбачають, що контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Отже, колегія суддів зауважує, що затримка у надсиланні (врученні) контролюючим органом - відповідачем у встановлений п.п.266.7.2 п.266.7 ст.266 ПК України строк оскаржуваного податкового повідомлення-рішення - до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком), може свідчити лише про процедуру їх направлення (вручення), яка не змінює суті спірних рішень та не повинна сприйматись як безумовна підстава для висновку щодо протиправності спірного рішення і, як наслідок, для його скасування.

Якщо податкове повідомлення-рішення прийняте контролюючим органом у межах компетенції та з його форми можна чітко встановити його зміст, зокрема, порушення законодавства, згідно з яким визначено грошове зобов`язання платника податків, суму такого зобов`язання, таке рішення є правомірним, навіть у разі, коли порушено строки його надсилання (вручення), передбачені Податковим кодексом України.

Сам факт затримки контролюючим органом строків направлення податкового повідомлення-рішення не може бути підставою для звільнення платника податку від обов`язку щодо своєчасної сплати суми податку. У будь-якому випадку порушення строку направлення податкового повідомлення-рішення, само по собі не впливає на його законність.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що наявність затримки у формуванні податкового повідомлення-рішення не вливає на обов`язок позивача сплатити податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, і не є підставою для визнання такого рішення протиправним та для його скасування.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією викладеною Верховним Судом в постанові від 13.02.2018 року по справі № 820/1975/17.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Полтавській області від 03.08.2018 №0-1603 є правомірним та такими, що прийняте відповідачем у відповідності до приписів Податкового кодексу України, у зв`язку із чим не підлягає скасуванню, а отже позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають.

Суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано відмовив у задоволенні адміністративного позову.

Відповідно до ч.1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 14.02.2019 року по справі № 440/3760/18 відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог позивача.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ч. 4 ст 229, ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 14.02.2019 року по справі № 440/3760/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)З.О. Кононенко
Судді(підпис) (підпис) Л.В. Мельнікова В.А. Калиновський
Повний текст постанови складено 27.05.2019 року