Справа № 813/955/18
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2019-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2019 року№ 857/3624/19
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Качмара В.Я.,

суддів Заверухи О.Б., Курильця А.Р.,

при секретарі судового засідання Пильо І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Галицької районної адміністрації Львівської міської ради на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24 січня 2019 року у справі №813/955/18 (суддя Крутько О.В., рішення ухвалене о 12/46 год, м. Львів, повний текст складено 31 січня 2019 року) за позовом ОСОБА_1 , законним представником якого є ОСОБА_2 до Галицької районної адміністрації Львівської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, - Львівська міська рада, про визнання незаконними дій, зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

У березні 2018 року ОСОБА_2 в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Галицької районної адміністрації Львівської міської ради (далі ГРА, Міська рада відповідно) в якому, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог (а.с.83), просила визнати незаконними дії (рішення) відповідача щодо відмови у зміні реєстрації місця проживання ОСОБА_1 .

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 24 січня 2019 року позов задоволено.

Не погодившись із ухваленим рішення, його оскаржив відповідач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

В доводах апеляційної скарги наводить норми статей 29, 32 та 242 Цивільного кодексу України (далі ЦК) та вказує, що приймаючи відмову про зняття з реєстрації місця проживання та реєстрацію нового місця проживання позивача відповідач виходив з того, що останній є неповнолітнім, тому для перереєстрації його місця проживання необхідно було подати заяву-згоду батька, відсутність якої і стала причиною розглядуваної відмови.

Учасники справи, в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому, апеляційний суд, відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС), вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників справи, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов суд першої інстанції вказав на те, що відповідачем було відмовлено позивачу у реєстрації місця проживання з порушенням вимог Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (далі Закон №1382-IV).

Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з додержанням норм матеріального і процесуального права, з таких міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 11.10.2017 ОСОБА_1 , законним представником якого є ОСОБА_2 звернулися до до ГРА через Територіальний підрозділ Центру надання адміністративних послуг м.Львова (далі ЦНАП) із заявами щодо зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_1 з АДРЕСА_1 та реєстрацію місця проживання по АДРЕСА_2 (а.с.4).

У відповідь на такі звернення 13.10.2017 відповідач відмовив позивачу у реєстрації місця проживання. Вказана відмова мотивована пунктом 11 постанови Кабінету Міністрів України (далі КМУ) «Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру від 02.03.2016 №207 (далі Правила, Порядок відповідно) з приміткою згода батька дитина, тобто у зв`язку із її відсутністю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням відповідача позивач звернувся до суду із цим позовом.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями підпункту 4.36 пункту 4 «Положення про Галицьку районну адміністрацію Львівської міської ради», затвердженого рішенням виконавчого комітету Міської ради від 01.11.2016 №977 (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) визначено, що до компетенції районної адміністрації належать такі повноваження: здійснення реєстрації, зняття з реєстрації місця проживання особи на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці; ведення Єдиного державного демографічного реєстру на території адміністративно-територіальної одиниці.

Статтею 33 Основного Закону встановлено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон №1382-IV (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) регулює відносини, пов`язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні, що гарантуються Конституцією України і закріплені Загальною декларацією прав людини, Міжнародним пактом про громадянські та політичні права, Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод і протоколами до неї, іншими міжнародними договорами України, а також визначає порядок реалізації свободи пересування та вільного вибору місця проживання і встановлює випадки їх обмеження.

За змістом статті 2 Закону №1382-IV громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом.

Статтею 3 цього Закону встановлено, що місце проживання це житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини; орган реєстрації - виконавчий орган сільської, селищної або міської ради, сільський голова (у разі якщо відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено), що здійснює реєстрацію, зняття з реєстрації місця проживання особи на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради; реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому КМУ порядку.

Згідно з частиною першою статті 6 Закону №1382-IV громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена органом реєстрації з одночасним зняттям з попереднього місця проживання.

Частиною третьою статті 6 Закону №1382-IV визначено, що для реєстрації особа або її представник подає органу реєстрації (у тому числі через центр надання адміністративних послуг):

- письмову заяву;

- документ, до якого вносяться відомості про місце проживання. Якщо дитина не досягла 16-річного віку, подається свідоцтво про народження; квитанцію про сплату адміністративного збору; документи, що підтверджують право на проживання в житлі, перебування або взяття на облік у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту, проходження служби у військовій частині, адреса яких зазначається під час реєстрації; військовий квиток або посвідчення про приписку (для громадян, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку).

Приписами статті 10 Закону №1382-IV закріплено, що правила здійснення реєстрації місця проживання, форми необхідних для цього документів, порядок передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру встановлюються КМУ.

Статтею 13 Закону №1382-IV передбачено, що вільний вибір місця проживання обмежується щодо осіб, які не досягли 14-річного віку.

У відповідності до частин першої, другої статті 29 ЦК місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно з статтею 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Тобто, у разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами місце проживання дитини, яка досягла 14 років, визначається нею самою.

Відповідно до пункту 18 Правил у разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами місце проживання дитини, яка не досягла 14 років, реєструється разом з одним із батьків за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування).

Пунктом 11 Правил визначено, що орган реєстрації відмовляє в реєстрації/знятті з реєстрації місця проживання, якщо особа не подала необхідних документів або інформації; у поданих документах містяться недостовірні відомості або подані документи є недійсними; звернулася особа, яка не досягла 14 років.

Наведений перелік підстав, з яких орган реєстрації відмовляє в реєстрації місця проживання є вичерпним, та додаткових умов не передбачає.

З матеріалів справи видно, що 11.10.2017 ОСОБА_1 , законним представником якого є ОСОБА_2 звернулися до відповідача через ЦНАП із заявами щодо зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_1 з АДРЕСА_1 та реєстрацію місця проживання по АДРЕСА_2 .

Пакет документів, що подавався позивачем до заяв від 11.10.2017 є повним, та у повній мірі відповідав вимогам чинного законодавства.

На момент подачі документів з метою реєстрації місця проживання ОСОБА_1 було 14 років (а.с.6), тому вказане, як вірно зазначено судом першої інстанції виключає необхідність долучення до заяви щодо зміни місця проживання заяви-згоди батька.

Крім того, на підставі листів Головного управління Державної міграційної служби України та Головного територіального управління юстиції у Львівській області від 11.09.2018, 19.09.2018, якими роз`яснено право позивача самостійно у зв`язку із досягненням 14-річного віку звернутися до органу реєстрації з метою здійснення реєстрації, 24.10.2018 відповідачем проведено реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 по АДРЕСА_2 (а.с.86).

При цьому, положеннями частини сьомої статті 6 Закону №1382-IV встановлено заборону вимагати для реєстрації місця проживання подання особою інші, ніж передбачено цією статтею, документи.

Звідси, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відповідачем було відмовлено позивачу у реєстрації місця проживання з порушенням вимог Закону №1382-IV.

Відповідно до статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи, враховуючи вимоги наведених вище правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанції, правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Галицької районної адміністрації Львівської міської ради залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24 січня 2019 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС.

Головуючий суддя В. Я. Качмар
судді О. Б. Заверуха
А. Р. Курилець
Повне судове рішення складено 30 травня 2019 року.