Справа № 809/3887/13-а
Суддя: Обрізко Ігор Михайлович
Дата ухвалення: 2019-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2019 рокуЛьвів№ 857/3971/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Обрізко І.М.,

суддів Іщук Л.П., Онишкевича Т.В.,

за участю секретаря судового засідання Лутчин А.М.,

за участю позивача ОСОБА_1 .,

за участю представника позивача ОСОБА_2 ,

за участю представника відповідача Бондара О.М. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Коломийської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Івано-Франківській області на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10 січня 2014 року , прийняту суддею Матуляк Я.П. о 15 годині 08 хвилині у місті Івано - Франківську, повний текст складений 15.01.2014 року у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Коломийської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Івано-Франківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

встановив :

ФОП ОСОБА_1 (надалі -позивач) звернувся з адміністративним позовом до Коломийської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Івано-Франківській області (надалі - Коломийська ОДПІ, відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень за № від 21.11.2013 року в частині визначення податкового зобов`язання з податку на додану вартість у сумі 172 932 грн., податкового повідомлення-рішення за № від 21.11.2013 року, рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску за № від 21.11.2013 року та рішення про застосування штрафних санкцій за неналежне ведення бухгалтерської документації, на підставі якої нараховується єдиний внесок за № від 21.11.2013 року.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10 січня 2014 року позов задоволено частково: визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення: № від 21.11.2013 року в частині визначення податкового зобов`язання з податку на додану вартість в розмірі 172 932 грн.; № від 21.11.2013 року в частині визначення податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 82 356,75 грн.; № від 21.11.2013 року про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нараховано єдиного внеску. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем до показників податкової звітності було включено господарські операції з придбання товарів у ТзОВ «Дидактика» та ТзОВ «Кремавтобуд».

Акт перевірки та висновки про неможливість провести перевірку у ТзОВ «Дидактика» не спростовують факт продажу товарів за договором з позивачем. Крім того, на час укладення договору №0112 від 01.12.2011 року поставки (пічного палива, бітуму, мазуту паливного) ТзОВ «Дидактика» було зареєстроване в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, платником ПДВ та перевірка проводилась останнього 21.12.2012 року, після господарської операції.

Висновки відповідача побудовані лише на тому, що ТзОВ «Дидактика» не знаходиться за місцем його реєстрації, хоча на виконання зазначеного вище договору маються податкові та видаткові накладні, квитанції про отримання коштів по розрахунку за придбаний товар, товарно - транспортні накладні, банківські виписки по рахунку.

З приводу господарських правовідносин позивача з ТзОВ «Кремавтобуд», то останній на час укладення договору поставки №1110-1 від 03.10.2011 року з позивачем нафтопродуктів, був зареєстрований в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, платником ПДВ. В підтвердження господарських правовідносин подано податкові та видаткові накладні, рахунки, квитанції про отримання коштів по рахунку за товар, товарно - транспортні накладні, банківські виписки по рахунку.

Відповідач обґрунтував висновок щодо безтоварності тим, що має місце невідповідність підпису керівника ТзОВ «Кремавтобуд», відсутність трудових та фінансових ресурсів через те, що неможливо провести перевірку останнього.

Разом з тим, перевірка ТзОВ «Кремавтобуд» проводилась вже після укладеного договору ( Акти від 12.01.2012 року та 23.12.2011 року), а також вказана продукція позивачем реалізувалась ТзДВ «Житомирський завод покрівельних та ізоляційних матеріалів», ВАТ «Івано - Франківськцемент», ВАТ (ТзДВ) «Полімер», ТзОВ «ТД Каолін-Інвест», ТзОВ «Агродім-4».

Також встановлено, що позивач використовував спецтехніку для придбання у контрагентів відповідної продукції (свідоцтва, договори оренди).

Наведене вище підтверджено свідком ОСОБА_3 , який як водій отримував продукцію в м.Дніпропетровську та м.Кременчугу на підставі довіреностей та товарно - транспортних накладних.

Отже, підтверджено реальність операцій та їх виконання. Причому, судом досліджено рух активів у процесі здійснення вказаних операцій позивача з контрагентами.

Позивач не може нести відповідальності за контрагентів щодо порушення податкового законодавства (висновок Верхового Суду України, викладений у постановах від 13.01.2009 року у справі №21-1578во08 та від 11.12.2007 року у справі №21-1376во06).

Маються покликання на практику Європейського суду з прав людини у рішенні від 22.01.2009 року у справі «Булвес» Ад проти Болгарії».

Таким чином, оскаржувані податкові повідомлення - рішення підлягають скасуванню, окрім податкового повідомлення - рішення № від 21.11.2013 року в частині штрафних санкцій в розмірі 510 грн. за неподання платником оригіналів документів чи їх копій, а також щодо скасування рішення по штрафній санкції за неналежне виконання бухгалтерської документації, на підставі якої нараховується єдиний внесок № від 21.11.2013 року в сумі 255 грн., оскільки зазначене сторонами визнається та виходячи із запитів від 21.10.2013 року та 23.10.2013 року, які позивачем отримані, але належно не відреаговано.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, Коломийська ОДПІ подала апеляційну скаргу. Апелянт вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення із невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи та з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що у зв`язку із непідтвердженням податкового кредиту з ПДВ та валових витрат, у ТзОВ «Дидактика» відсутні об`єкти оподаткування ПДВ по операціях з продажу товарів (послуг) підприємцям - покупцям. Господарські операції поставки не підтверджуються стосовно врахування реального часу здійснення операцій, місцезнаходження майна, наявності трудових ресурсів, виробничо - складських приміщень та іншого майна, які економічно необхідні для виконання такого постачання або здійснення діяльності, що свідчить про відсутність необхідних умов для результатів основних фондів, виробничих активів, складських приміщень і транспортних засобів.

Отже, ТзОВ «Дидактика» здійснювало діяльність, спрямовану на здійснення операцій, пов`язаних із наданням податкової вигоди третіх осіб.

Подібне стосується і ТзОВ «Кремавтобуд», з ким позивач згідно документів мав господарські правовідносини. Окрім того, згідно висновку спеціаліста МНДЕКЦ «Експол» та наданих документів підприємствами - покупцями встановлено, що первинні документи ТзОВ «Кремавтобуд» були підписані невідомими особами, зразки підпису яких значно відрізняються від підпису керівника ОСОБА_4

Крім того, перевіркою правильності нарахування Єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування встановлено заниження суми податку з доходів фізичних осіб, так як базою нарахування такого внеску є сума доходу, отримана від діяльності.

Просить скасувати постанову суду та ухвалити нову, якою відмовити в задоволенні позову.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 11.03.2015 року постанову суду першої інстанції скасовано, у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 11.03.2019 року скасовано постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 11.03.2015 року та направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що в період з 21.10.2013 року до 28.10.2013 року Коломийською ОДПІ проведена планова виїзна документальна перевірка позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2011 року по 31.12.2012 року.

За наслідками проведеної перевірки відповідачем складено акт №658/173/ від 06.11.2013 року (т. 1 а.с. 12-44).

Висновками проведеної перевірки відповідач встановив порушення позивачем п.121.1 ст. 121, п. 44.5 ст. 44 Податкового кодексу України ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів чи їх копій при здійсненні податкового контролю; п. 138.8 ст. 138, п.177.1, п. 177.1, п. 177.4 ст.177 Податкового кодексу України, в результаті чого донараховано податок з доходів фізичних осіб в сумі 65 885, 40 грн.; п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, в результаті чого перевіркою встановлено заниження задекларованих податкових зобов`язань по податку на додану вартість на суму 116 130 гривень (в тому числі, за квітень 2011 року - 417 гривень, за вересень 2011 року - 425 гривень, за грудень 2011 року - 81 035 гривень, за лютий 2012 року - 34 253 гривень); п.2 ч.1 ст. 7, п.1 ч.2 ст. 6 та п.2 ч.1 ст.8 Закону України «Про збір та облік єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», в результаті чого донараховано єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 152 414,90 гривень.

Вказані висновки відповідача про допущення позивачем зазначених порушень ґрунтуються на тому, що позивачем не підтверджено первинними документами витрат на придбання товарів у ТзОВ «Дидактика» на загальну суму 573 086 грн., та у ТзОВ «Кремавтобуд» на загальну суму 191 458 гривень.

За наслідками розгляду вказаного акту перевірки, відповідач 21.11.2013 року оскаржуваними податковим повідомленням-рішенням за № визначив позивачу грошове зобов`язання зі сплати податку на додану вартість в розмірі 174 195 гривень, в тому числі за основним платежем в розмірі 116 130 грн., та за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 58 065 грн., податковим повідомленням-рішення за № визначив грошове зобов`язання зі сплати податку на доходи фізичних осіб в розмірі 82 866, 75 гривень, в тому числі за основним платежем в розмірі 65 885,40 грн., та за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 16 981,35 грн., рішенням про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску за № донараховано зобов`язання зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в розмірі 152 414,90 гривень та застосовано штрафні санкції в розмірі 15 241,49 гривень та рішенням про застосування штрафних санкцій за неналежне ведення бухгалтерської документації, на підставі якої нараховується єдиний внесок за №, застосовано штрафні санкції в розмірі 255 гривень (т.1 а.с.45-48).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Частино 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» встановлено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

При цьому відповідно до підпункту 14.1.27 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, визначено витрати як суму будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов`язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Досліджуючи фактичність проведених господарських операцій та їх зв`язок з господарською діяльністю позивача, формування витрат, сум податку на додану вартість, яка підлягає нарахуванню до сплати в бюджет, та як наслідок, необхідності сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, судом встановлено наступне.

Позивачем до показників податкової звітності включено господарські операції з придбання товарів, проведені з ТзОВ «Дидактика» та ТзОВ «Кремавтобуд».

Судом першої інстанції встановлено, що контрагент позивача на момент виникнення правовідносин був зареєстрований, відомості про нього було внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, був зареєстрований платником податку на додану вартість - свідоцтво анульоване 05.10.2012 року, що відображено безпосередньо в акті перевірки.

Позивачем та ТзОВ «Дидактика» укладено договір купівлі-продажу №0112 від 01.12.2011 року за яким продавець (ТзОВ «Дидактика») зобов`язується продати та передати у власність покупця ( ОСОБА_1 ) товар (пічне паливо, бітум, мазут паливний), а покупець зобов`язується прийняти товар та оплатити його на умовах цього договору. (т.1 а.с.49,50).

На виконання вказаного договору продавцем виписано податкові та видаткові накладні, квитанції про отримання коштів по розрахунку за придбаний товар, а покупцем, як вантажоперевізником оформлено товарно-транспортні накладні, крім того, позивачем також надано суду банківські виписки по його рахунку (т.1 а.с.51-75).

Відповідач, під час проведеної перевірки позивача на підставі акту, надісланого ДПІ у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська дійшов висновку, що усі договори, які укладені між ТзОВ «Дидактика» та позивачем свідчать про відсутність поставок товарів та послуг.

Такий висновок відповідачем зроблено після відображення в акті перевірки позивача відомостей про наслідки перевірки ТзОВ «Дидактика», за якими встановлено формування податкового кредиту від підприємств «податкових ям», відсутність трудових ресурсів, виробничого обладнання, транспортних засобів та торгівельного обладнання, відсутність у підприємства необхідних умов для здійснення господарської діяльності в частині купівлі, продажу, реалізації, зберігання та відвантаження товарно-матеріальних цінностей, внаслідок відсутності підприємства за своїм зареєстрованим місцезнаходження.

При цьому, суд звертає увагу на те, що органами Державної податкової служби при перевірці ТзОВ «Дидактика» висновки про безтоварність господарських операцій та нікчемності угод ТзОВ «Дидактика» з його контрагентами по ланцюгу, обґрунтовуються неможливістю здійснити перевірку ТОВ «Дидактика» та неотримання від товариства жодних пояснень та документального підтвердження по даних відображених в податкових деклараціях та розрахунків по податках та інших обов`язкових платежах до бюджету та державних цільових фондів (т.1 а.с.146-225).

Актом перевірки не спростовується факт продажу товарів за договором укладеним між позивачем та ТзОВ «Дидактика».

Крім того, суд зазначає, що перевірка ТзОВ «Дидактика» проводилась ДПІ в Бабушкінському районі м. Дніпропетровська 21.12.2012 року про що складено Акт за №7209/22-4/34735238, тобто після проведення господарських операцій між позивачем та його контрагентом.

В контексті вище встановлених обставин, суд зазначає, що висновки податкового органу побудовані виключно на тій обставині, що юридична особа не знаходиться за місцем її реєстрації.

Досліджуючи господарські правовідносини позивача з товариством з обмеженою відповідальністю «Кремавтобуд», судом першої інстанції встановлено, що даний контрагент позивача на момент виникнення правовідносин був зареєстрований, відомості про нього було внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, був зареєстрований платником податку на додану вартість - свідоцтво анульоване 27.12.2011 року, що відображено безпосередньо в акті перевірки.

Позивачем та ТзОВ «Кремавтобуд» укладено договір поставки нафтопродуктів №1110-1 від 03.10.2011 року за яким постачальник (ТзОВ «Кремавтобуд») зобов`язується продати та передати у власність покупця ( ОСОБА_1 ) нафтопродукти (мазут М-100), а покупець зобов`язується прийняти товар та оплатити його на умовах цього договору. (т.1 а.с.121 - 124).

На виконання вказаного договору продавцем виписано податкові та видаткові накладні, рахунки та квитанції про отримання коштів по розрахунку за придбаний товар, а покупцем, як вантажоперевізником оформлено товарно-транспортні накладні, крім того, позивачем, також надано суду банківські виписки по його рахунку (т.1 а.с.76-90).

Відповідач під час проведеної перевірки позивача на підставі акту, надісланого Кременчуцькою ОДПІ дійшов висновку, що усі договори, які укладені між ТзОВ «Кремавтобуд» та позивачем свідчать про відсутність поставок товарів та послуг.

Такий висновок відповідачем зроблено після відображення в акті перевірки позивача відомостей про наслідки перевірки ТзОВ «Кремавтобуд», за якими встановлено невідповідність підпису керівника ТзОВ «Кремавтобуд», відсутність трудових ресурсів, відсутність у підприємства необхідних умов для здійснення господарської діяльності, власних виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів, внаслідок відсутності підприємства за своїм зареєстрованим місцезнаходження.

При цьому, суд звертає увагу на те, що органами Державної податкової служби при перевірці ТзОВ «Кремавтобуд» висновки про безтоварність господарських операцій ТзОВ «Кремавтобуд» з його контрагентами по ланцюгу, обґрунтовуються неможливістю здійснити перевірку ТОВ «Кремавтобуд» та неотримання від товариства жодних пояснень та документального підтвердження по даних відображених в податкових деклараціях та розрахунків по податках та інших обов`язкових платежах до бюджету та державних цільових фондів (т.1 а.с.226-242). А також, такі висновки сформовано на підставі висновків Коломийської ОДПІ щодо відсутності у ОСОБА_1 права на віднесення сум податку на додану вартість по придбаних у ТзОВ «Кремавтобуд» товарно-матеріальних цінностях викладених, внаслідок не підтвердження стосовно врахування реального часу здійснення операцій, місцезнаходження майна, наявністю трудових, виробничо-складських приміщень та іншого майна, які економічно необхідні для здійснення господарських операцій, що відображено в Акті за №751/172/ від 15.02.2013 року. За результатами вказаної перевірки жодних податкових повідомлень-рішень щодо позивача ОСОБА_1 , Коломийською ОДПІ не виносилось.

Актом перевірки не спростовується факт продажу товарів за договором укладеним між позивачем та ТзОВ «Кремавтобуд».

Крім того, суд зазначає, що перевірка ТзОВ «Кремавтобуд» проводилась Кременчуцькою ОДПІ про що складено Акт за №61/15-322/30132398 від 12.01.2012 року та Акт за №2560/15-322/30132398 від 23.12.2011 року, тобто після проведення господарських операцій між позивачем та його контрагентом.

Колегія суддів бере до уваги пояснення представника відповідача Рижих І.В. про те, що наявність під час проведеної перевірки усіх необхідних документів, не вплинуло б на висновки перевіряючих, так як, вказані висновки зроблено на підставі висновків зустрічних перевірок контрагентів позивача ТзОВ «Дидактика» та ТзОВ «Кремавтобуд».

Покликання апелянта на вказані вище акти перевірок, як на докази податкових правопорушень позивача визнаються неприйнятними з огляду на невідповідність їх критеріям належності та допустимості доказів.

Судом встановлено, що позивачем поставлена та придбана продукція використовувалась в своїй господарській діяльності, а саме в подальшому реалізовувалась ТДВ «Житомирський завод покрівельних та ізоляційних матеріалів», ВАТ «Івано-Франківськцемент», ВАТ (ТзДВ) «Полімер», ТзОВ «ТД Каолін - Інвест», ТОВ «Агродім - 4», що підтверджується наданими позивачем копіями договорів, видаткових та податкових накладних (а.с.118-120, 125-140).

Крім того, під час розгляду справи встановлено, що позивач використовував у своїй діяльності спецтехніку для придбання у контрагентів відповідної продукції, що підтверджується довідкою ВРЕР по обслуговуванню м. Коломиї, Коломийського, Городенківського та Снятинського районів за №1356 від 19.06.2012 року (т.1 а.с.91), свідоцтвами про реєстрацію транспортних засобів (т.1 а.с.108,109), договором оренди транспортного засобу за №01/05/11 від 01.05.2011 року (т.1 а.с.110-113).

Судом також встановлено факт використання позивачем спеціального складу для зберігання придбаної продукції (бітуму, мазуту, пічного палива), що підтверджується наявною в матеріалах справи копією договору оренди нерухомого майна за №116 від 04.10.2010 року (т.1 а.с.115-117).

Оцінюючи спірні операції суд першої інстанції покликався на доведеність поставки контрагентом позивача продукції та її подальшого використання в господарській діяльності позивача в оподаткованих операціях.

Неприйнятними є доводи податкового органу про неможливість проведення звірки податковим органом з його контрагентами, з огляду на те, що зафіксований актами податкових інспекцій факти неможливості проведення звірки посвідчують виключно ці обставини і жодним чином не впливають на склад податкового правопорушення в розумінні статті 109 Податкового кодексу України.

Зазначений висновок апеляційного суду відповідає позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 14.05.2019 року у справі №813/5418/15.

Колегія суддів також бере до уваги пояснення допитаного в судовому засіданні в суді першої інстанції свідка ОСОБА_3 , який підтвердив, що дійсно отримував продукцію в м. Дніпропетровську та м. Кременчугу, а також здійснював її перевезення до складу позивача в с.Перерів по вул. Довбуша,12.

Зазначив, що трудової угоди з позивачем не укладав, а товар отримував на підставі виписаних довіреностей та товарно-транспортних накладних.

Вказана обставина також підтверджується наявними в матеріалах справи, копіями товарно-транспортних накладних, в яких в графі водій-експедитор вказано ОСОБА_3 та міститься його підпис, а також копіями довіреностей на отримання товарно-матеріальних цінностей від ТзОВ «Кремавтобуд» та ТзОВ «Дидактика», виписаних ПП ОСОБА_1 (т.1 а.с.141-145).

Крім того, суд звертає увагу на те, що господарські операції між позивачем та ТзОВ «Дидактика» та ТзОВ «Кремавтобуд» мали в часі триваючий характер, не містять ознак їх одномоментного відображення в бухгалтерському обліку, відповідають руху активів позивача у процесі здійснення господарських операцій, факт придбання послуг та понесення позивачем витрат пов`язаних із господарською діяльністю позивача.

Відповідно до підпунктів 16.1.2, 16.1.3, 16.1.4 статті 16 Податкового кодексу України платники податків зобов`язані вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів, подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів, сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Із наведеного випливає, що сама по собі несплата податку продавцем (у тому числі внаслідок ухилення від сплати) в разі фактичного здійснення господарської операції не впливає на формування податкових зобов`язань покупцем.

Якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені платником податку та його контрагентом на підтвердження такої операції, не відповідають дійсності. Це однаковою мірою стосується як витрат із податку на прибуток, так і сум податкового кредиту з ПДВ. Однак, у разі фактичного здійснення господарської операції наявність в первинних документах окремих недоліків не означає автоматичне позбавлення платника податків права посилатися на ці документи як на підставу податкового обліку, якщо в своїй сукупності ці документи створюють повну картину господарської діяльності платника податків і здійснення господарської операції не викликає сумніву.

При цьому, вищенаведені норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами - постачальниками, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певним постачальником товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту/витрат, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків у вигляді позбавлення права на формування валових витрат за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

Підпунктом 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 ПК України презумпція правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

За змістом указаної норми, за умови подання платником податків усіх належним чином оформлених документів, передбачених податковим законодавством, дані податкового обліку вважаються сформованими платником податків правомірно (обґрунтовано).

У разі надання податковим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що документи, на підставі яких платник податків задекларував суми валових витрат та/або податкового кредиту, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України , згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статті 78 цього Кодексу.

Відсутність відповідних доказів може бути підставою для відмови в задоволенні позову про скасування податкового повідомлення-рішення як протиправного, прийнятого контролюючим органом з підстав формування платником податків даних свого податкового обліку за наслідками фіктивних господарських операцій.

Тобто, контролюючий орган не позбавлений можливості довести в установленому порядку факт невідповідності задекларованих наслідків господарської операції платника податків у податковому обліку фактичним обставинам за умови доведення факту, що відомості, які містяться в таких документах, є недостовірними.

Європейський суд з прав людини, розглянувши справу «Інтерсплав проти України», вказав на те, що «коли державні органи володіють будь-якою інформацією про зловживання у системі відшкодування ПДВ, що здійснюються конкретною кампанією, вони можуть вжити відповідних заходів з метою запобігання або усунення таких зловживань. Суд, однак, не може прийняти зауваження Уряду щодо загальної практики з відшкодування ПДВ за відсутності будь-яких ознак, які б вказували на те, що заявник був безпосередньо залучений до таких зловживань».

Отже, виходячи з принципу індивідуального застосування відповідальності за порушення правил оподаткування, негативні наслідки, зокрема, у вигляді позбавлення права на формування платником даних свого податкового обліку, можуть бути застосовані саме до того платника податків, який їх припустився, а не до іншої особи.

Так само і саме собою невиконання контрагентами своїх податкових обов`язків не може бути безумовним свідченням відсутності ділової мети та/або обізнаність платника податків із протиправним характером діяльності його контрагентів та відповідно недостовірності задекларованих даних податкового обліку платника податків.

Висновок суду про реальність господарських операцій для цілей податкового обліку, тобто про відповідність даних, зазначених у первинних документах, об`єктивним обставинам вчинення господарської операції, повинен бути результатом належного аналізу зібраних у справі доказів у їх сукупності.

Згідно зі статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Аналогічний висновок із подібних правовідносин викладений у постанові Верховного Суду від 14.05.2019 року у справі №826/19832/14.

Таким чином, суд приходить до висновку про реальність господарських операції щодо придбання позивачем товарів в ТзОВ «Дидактика» та ТзОВ «Кремавтобуд», також про добросовісність дій платника податку - позивача, яка полягає у відповідності вчинених ним дій господарській меті, а також реальність усіх даних, наведених у документах первинного бухгалтерського та податкового обліку.

У матеріалах справи наявні копії відповідних документів, які підтверджують факт реальності здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентами.

Апеляційний суд відхиляє решту доводів апелянта, які наведені у поданій апеляційній скарзі, оскільки такі на правильність висновків суду не впливають та є недоведеними, зокрема і щодо невідповідності підпису ОСОБА_4 як керівника ТзОВ «Кремавтобуд» в первинних документах, позаяк тільки сторона відповідача покликається на висновок спеціаліста МНДЕКЦ «Експол», проте на вимогу апеляційного суду такого не представлено із-за його відсутності.

Судові витрати розподілу не підлягають з огляду на результат вирішення апеляційної скарги та виходячи з вимог ст. 139 КАС України.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги в цілому суттєвими не являються і не дають підстав вважати неправильність застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, а також відсутня невідповідність висновків суду обставинам справи.

Керуючись ст.ст. 308, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу Коломийської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Івано-Франківській області залишити без задоволення, постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10 січня 2014 року у справі № 809/3887/13-а - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя І. М. Обрізко
судді Л. П. Іщук
Т. В. Онишкевич
Повний текст судового рішення виготовлено 28.05.2019 року.