Справа № 160/1330/19
Суддя: Прудник Сергій Володимирович
Дата ухвалення: 2019-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2019 року Справа № 160/1330/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіПрудника С.В.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Дніпропетровського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, третя особа: Покровсько-Тернівський об`єднаний військовий комісаріат, про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,-
ОСОБА_1 з урахуванням уточненої позовної заяви, звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду до Дніпропетровського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, третя особа: Покровсько-Тернівський об`єднаний військовий комісаріат, в якій просила суд:
визнати противоправною бездіяльність Дніпропетровського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, яка полягає в не поданні у п`ятнадцятиденний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновку щодо виплати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Інгулець, Дніпропетровської області, (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ), одноразової грошової допомоги передбаченої Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»;
зобов`язати Дніпропетровський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки прийняти заяву ОСОБА_1 щодо виплати одноразової грошової допомоги та подати висновок та документи до нього розпорядникові бюджетних коштів Міністерству оборони України щодо можливості виплати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Інгулець, Дніпропетровської області, (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) одноразової грошової допомоги, у зв`язку з загибеллю батька військовослужбовця ОСОБА_2 , відповідно до «Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві».
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.02.2019 року позовну заяву ОСОБА_1 судом залишено без руху та надано строк для усунення недоліків позовної заяви протягом 10 (десяти) робочих днів, з моменту отримання копії даної ухвали, шляхом надання до суду позовної заяви в новій редакції, оформленої у відповідності до вимог частини 1 статті 5, статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, з уточненням змісту позовних вимог, зазначивши які саме протиправні дії (бездіяльність) або рішення суб`єкта владних повноважень були ним вчинені (прийняті) та підлягають оскарженню, та суб`єктного складу сторін.
12.03.2019 року до канцелярії Дніпропетровського окружного адміністративного суду від ОСОБА_1 надійшла заява на виконання вимог ухвали суду без руху разом із уточненою позовною заявою.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.03.2019 року відкрито провадження в адміністративній справі, призначено розгляд за правилами спрощеного провадження без виклику учасників справи.
Позовна заява мотивована тим, що посилання відповідача під час прийняття оскаржуваного рішення на положення статті 6 Сімейного кодексу України, є необґрунтованим, оскільки, відповідно до статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" членами сімей загиблих військовослужбовців є діти, які не мають (і не мали) своїх сімей.
17.04.2019 року від Дніпропетровського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач посилається на те, що є певна процедура, яка полягає в наданні відповідних документів та власноруч написаних заяв, що позивачем не було виконано. За наявною в Дніпропетровському ОТЦК та СП позивач зазначених документів ні надавав, а лише звернувся до Покровсько-Тернівського ОРВК з запитом про роз`яснення в підставі чого право на отримання одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів мають неповнолітні діти, а не повнолітні діти що проживають разом з батьками (заява ОСОБА_1 наявна в матеріалах справи), на що позивач отримала досить вичерпну відповідь від ТВО військового комісара Покровсько-Тернівського ОРВК (відповідь наявна в матеріалах справи). Крім того, позивач є повнолітньою, а отже статусу дитини в неї не має. Також слід звернути увагу, що позивач хоч і проживала разом з ОСОБА_2 , та можливо вели спільний побут (про що жодних доказів в позовній заяві не надано), також у зв`язку з тим, що позивач та ОСОБА_2 були дорослими та самостійними, осудними, громадянами так як іншої інформації та документів підтверджуючих протилежне не було надано, в зв`язку з чим можливо зробити висновок, що взаємних прав та обов`язків між позивачем та ОСОБА_2 не має, а отже стверджувати, що позивач як член сім`ї ОСОБА_2 має право на отримання одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів. Крім того, позивачем не надано доказу, який підтверджує відповідне звернення та надання необхідних документів до Дніпропетровського ОТЦК та СП чи Покровсько-Тернівського ОМТЦК та СП. Таким чином, твердження позивача щодо протиправної бездіяльності є незаконними та передчасними.
Разом із відзивом на позовну заяву, 17.04.2019 року відповідачем надано до суду клопотання про заміну сторони правонаступником. Так, у вказаному відзиві відповідач просить замінити відповідача з Дніпропетровського обласного військового комісаріату його правонаступником на Дніпропетровський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, оскільки у зв`язку з проведенням реорганізаційних заходів щодо переходу органів місцевого військового управління на штати згідно до спільної директиви Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 24.05.2018 р. №Д-322/1/9дск «Про проведення додаткових організаційних заходів у Збройних Силах України в 2018 році», директиви Командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » від 01.12.2018 р. № Д-17дск «Про проведення організаційних заходів у військах оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » в 2018 році», Дніпропетровський обласний військовий комісаріат було переформовано у Дніпропетровський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки. А отже, керуючись приписами ст. 52 Кодексу адміністративного судочинства України суд вважає за необхідне здійснити заміну первісного відповідача по справі на належного - Дніпропетровського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки.
В період з 13.05.2019 року 17.05.2019 року суддя Прудник С.В. перебував на лікарняному.
Справа розглянута в межах строку розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, встановленого статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України - в межах шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Дослідивши всі документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що 29.05.2017 року між ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 та Міністерством оборони України в особі: ТВО командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 полковника ОСОБА_3 укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних силах України на посадах осіб рядового складу терміном на три роки.
Однак, 05.08.2017 року на адресу позивача на ім`я сина ОСОБА_4 від ТВО військового комісара Жовтнево-Тернівського об`єднаного районного військового комісаріату І.С.Буринда надійшло повідомлення про смерть ОСОБА_2 , що батько, водій-гранатометник І реактивної артилерійської батареї, реактивного артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи військової частини НОМЕР_3 загинув 04 серпня 2017 року від множинних осколкових поранень несумісних з життям в результаті розриву артилерійського снаряду великого калібру під час польового виходу на навчальному центрі в смт. Девічки Київської області.
За фактом загибелі водія-гранатометника реактивного артилерійського взводу реактивної батареї реактивного артилерійського дивізіону солдата ОСОБА_2 та смерті командира відділення взводу управління реактивної артилерійської батареї реактивного артилерійського дивізіону сержанта ОСОБА_5 25.09.2017 року фахівцями військової частини НОМЕР_3 складено акт службового розслідування. Як убачається із розділу 7 позначеного акту, для отримання одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, та резервістів, які призвані на навчальні (перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві», начальнику стройової частини направити матеріали службового розслідування до Покровсько-Тернівського ОРВК та Нікопольського МВК Дніпропетровської області.
Також, 25.09.2017 року за №943 ТВО Командиром військової частини НОМЕР_3 майором ОСОБА_6 та ТВО начальника штабу-першого заступника командира військової частини НОМЕР_3 майором ОСОБА_7 винесено наказ. З п. 1 та п. 2 означеного наказу убачається, що загибель солдата ОСОБА_2 та смерть сержанта ОСОБА_5 настала під час проходження військові служби, пов`язана з виконанням обов`язків військової служби. Для отримання одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, та резервістів, які призвані на навчальні (перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві», начальнику стройової частини направити матеріали службового розслідування до Покровсько-Тернівського ОРВК та Нікопольського МВК Дніпропетровської області.
Також, вказаний факт смерті ОСОБА_2 підтверджується копією довідки про причину смерті № 159 від 04.08.2017 року та копією свідоцтва про смерть від 15.08.2017 року (Серія НОМЕР_4 ).
Як убачається із матеріалів позовної заяви, дізнавшись по смерть свого батька, позивач ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 неодноразово зверталась із проханням щодо виплати та надання одноразової грошової допомоги передбаченої Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» до ІНФОРМАЦІЯ_5 , однак з невідомих причин їй завжди відмовляли.
Скориставшись юридичною допомогою та послугами адвоката, 19.07.2018 року ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_8 звернулась до Покровсько-Тернівського об`єднаного військового комісаріату із заявою щодо надання вмотивованої відповіді із зазначенням норм Закону, яким передбачено, що повнолітні діти, які проживали разом із загиблим однією сім`єю не були членами його сім`ї. Та у разі невизнання позивача членом сім`ї загиблого надати письмову відповідь із обґрунтовуваних на те підстав. Слід зазначити, що до вказаної заяви позивачем надано копію довідки від виконавчого комітету Покровської районної в місті ради, що підтверджує факт, що позивач є донькою загиблого ОСОБА_2 .
Вказана заява отримана третьою особою 19.07.2018 року, що підтверджується вхідним штемпелем Покровсько-Тернівського об`єднаного військового комісаріату.
Однак, листом від 08.08.2018 року за № Юр/3381 Покровсько-Тернівський об`єднаний військовий комісаріат відмовив ОСОБА_1 у виплаті одноразової грошової допомоги із посиланням на те, на день загибелі батька позивач мала вік 34 роки, досягла повноліття і не мала правового статусу загиблого. А отже, права на одержання пенсії в разі втрати годувальника ОСОБА_9 не має. Таким чином, враховуючи норми чинного законодавства України, право на отримання частки грошової допомоги, передбаченої статтею 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» ОСОБА_9 не має.
Позивач, вважаючи протиправною бездіяльність відповідача, звернулася до суду з даним позовом за захистом своїх прав та законних інтересів.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-XII від 20.12.1991 року (далі по тексту - Закон № 2011-XII) (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), який регулює основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей та Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року № 975 (далі по тексту - Порядок № 975).
Постановою Кабінету Міністрів України від 03.06.2013 року № 389 "Про затвердження положення про військові комісаріати" затверджено Положення про військові комісаріати (із змінами і доповненнями) (далі по тексту - Положення №389) .
Військові комісаріати у своїй діяльності керуються Конституцією та законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, наказами Міноборони, наказами і директивами Міністра оборони та наказами і директивами начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил, іншими правовими актами, а також цим Положенням.
Згідно з абзацами 14, 17, 18 пункту 9 Порядку №389, військові комісаріати відповідно до покладених на них завдань: забезпечують згідно із законодавством соціальний і правовий захист військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на збори, ветеранів війни та військової служби, пенсіонерів та членів їх сімей; розглядають звернення військовослужбовців, працівників та членів їх сімей, а також громадян з питань, що належать до компетенції військових комісаріатів, а також ведуть прийом громадян, які звертаються із зазначених питань, видають необхідні довідки та інші документи; ведуть облік осіб, звільнених з військової служби у Збройних Силах в запас або у відставку (далі - особи, звільнені з військової служби), які проживають на відповідній території, для оформлення документів, що додаються до пенсійної справи відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".
Районні, об`єднані районні, міські, об`єднані міські військові комісаріати, крім функцій, зазначених у пункті 9 цього Положення: готують документи, необхідні для виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва військовослужбовців Збройних Сил, а також військовозобов`язаних і резервістів, призваних на збори (п. 11 Положення №389).
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Стаття 46 Конституції України визначає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Частиною п`ятою статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Частиною першою статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" передбачено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - це гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Згідно з пунктом 1 частини другої статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі: смерті військовослужбовця (крім військовослужбовця строкової служби), що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби.
У відповідності до статті 16-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста. Члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці - відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".
Відповідно до статті 3 Сімейного кодексу України сім`я є первинним основним осередком суспільства, її складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що відповідно до копії про свідоцтво про народження позивача ОСОБА_1 від 20.01.1984р. за № 39 її батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_10 .
Відповідно до довідки ТОВ «Житлокомцентр» № 246 від 11.08.2017р. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та її батько ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 були зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 . Із вказаної довідки також вбачається, що 09.02.2017 року що бабуся ОСОБА_11 знята з реєстрації.
Також, відповідно до свідоцтва № 83 від 21.06.2018 року вбачається, що орган приватизації виконком Покровської районної в місті ради посвідчує, про те, що кімната, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 дійсно належить на праві приватної власності ОСОБА_1 .
Актом про фактичне проживання від 29.05.2018 року, який видано ТОВ «Житлокомцентр» встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 фактично проживала з батьком ОСОБА_2 з 1985 року по день смерті останнього за адресою: АДРЕСА_1 .
Статтею 1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" передбачено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності (далі - одноразова грошова допомога) військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст) визначає Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 (далі - Порядок № 975).
Пунктом 5 Порядку № 975 передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, рівними частками членам сім`ї, батькам та утриманцям загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста.
Згідно зі статтею 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" чинність цього закону поширюється на сім`ї військовослужбовців (резервістів, військовозобов`язаних), які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, та загинули (пропали безвісти), померли внаслідок поранення, контузії або каліцтва, одержаних під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення.
До членів сімей загиблих (тих, які пропали безвісти) військовослужбовців, партизанів та інших осіб, зазначених у цій статті, належать: утриманці загиблого або того, хто пропав безвісти, яким у зв`язку з цим виплачується пенсія; батьки; один з подружжя, який не одружився вдруге, незалежно від того, виплачується йому пенсія чи ні; діти, які не мають (і не мали) своїх сімей; діти, які мають свої сім`ї, але стали інвалідами до досягнення повноліття; діти, обоє з батьків яких загинули або пропали безвісти.
В пункті 5 Порядку призначення та виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) або інвалідності деяких категорій осіб відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2016 року № 336 (далі - Порядок № 336), зазначено, що одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті) осіб, зазначених у підпункті першому пункту 3 цього Порядку, призначається та виплачується членам їх сімей у розмірі 500 прожиткових мінімумів, установлених законом для працездатних осіб на дату загибелі (смерті), рівними частинами. До членів сімей загиблих, померлих (тих, що пропали безвісти) осіб, належать утриманці загиблого або особи, що пропала безвісти, яким у зв`язку з цим виплачується пенсія; батьки; один із подружжя, який не одружився вдруге, незалежно від того, виплачується йому пенсія чи ні; діти, які не мають (і не мали) своїх сімей; діти, які мають свої сім`ї, але стали інвалідами до досягнення повноліття; діти, обоє з батьків яких загинули або пропали безвісти.
Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року № 8-рп/99 та від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002).
Необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян, як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей (рішення Конституційного Суду України від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002).
Таким чином, встановивши, що ОСОБА_1 є дитиною ОСОБА_2 , суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання противоправною бездіяльності Дніпропетровського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, яка полягає в не поданні у п`ятнадцятиденний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновку щодо виплати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Інгулець, Дніпропетровської області, (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ), одноразової грошової допомоги передбаченої Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного суду від 10.07.2018 року по справі № 283/1586/17, в обґрунтування якої суд касаційної інстанції зазначив, що судами попередніх інстанцій було встановлено, що батько та позивач проживали разом за однією адресою, та оскільки позивач є повнолітньою дитиною, то й відмова відповідача у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги суперечить положенням ст. 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ (далі - Закон № 2232-ХІІ).
Відповідно до ст. 41 цього Закону виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом № 2011-ХІІ.
Підпунктом 4 п. 2 ст. 16 вказаного Закону встановлено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.
Відповідно до п. 12 Порядку № 975 призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві резервістами (далі розпорядник бюджетних коштів).
Пунктом 13 Порядку № 975 передбачено, що керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в п. 10 і 11 цього Порядку.
Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.
Аналіз викладених норм дає підстави для висновку, що Дніпропетровський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, як повноважений орган, у межах спірних правовідносин зобов`язаний направити подані позивачем для призначення одноразової грошової допомоги документи до Міністерства оборони України разом із своїм висновком щодо виплати одноразової грошової допомоги (наявності чи відсутності підстав). Норми Закону № 2011-XII та Порядку не містять винятків щодо виконання цього обов`язку та не наділяють відповідача відмовляти у направленні документів.
Питання наявності підстав для призначення одноразової грошової допомоги вирішується виключно Міністерством оборони України, яким і приймається відповідне рішення (про призначення або відмову у призначенні), а територіальний центр комплектування та соціальної підтримки направляє Міністерству оборони України свій рекомендаційний висновок з цього питання (разом із документами) та за наслідками розгляду документів Міністерство оборони України повідомляє заявника про мотиви відмови (у випадку прийняття міністерством рішення про відмову у призначенні допомоги) або видає наказ про виплату допомоги (у випадку прийняття міністерством рішення про призначення допомоги).
Однак, суд вважає за необхідне зазначити, що пунктом 10 Порядку 975 передбачено, що члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого), яким призначається та виплачується одноразова грошова допомога, подають за місцем проходження служби (зборів) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста або уповноваженим структурним підрозділам державних органів, на які покладаються функції щодо підготовки необхідних для призначення пенсії документів (далі - уповноважений орган), такі документи:
заяву кожного повнолітнього члена сім`ї, батьків та утриманців загиблого (померлого), які мають право на отримання допомоги, а у разі наявності неповнолітніх дітей - іншого з батьків або опікунів чи піклувальників дітей про виплату одноразової грошової допомоги;
витяг з наказу про виключення загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста із списків особового складу військової частини (підрозділу, органу);
витяг з особової справи про склад сім`ї військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста, призваного на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.
До заяви додаються копії:
документа, що свідчить про причини та обставини загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста, зокрема про те, що вона не пов`язана з вчиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи самогубства;
свідоцтва про смерть військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста;
свідоцтва про народження військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - для виплати одноразової грошової допомоги батькам загиблого (померлого);
свідоцтва про шлюб - для виплати грошової допомоги дружині (чоловікові);
довідки органу реєстрації або відповідного житлово-експлуатаційного підприємства, організації чи органу місцевого самоврядування про склад сім`ї військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста;
сторінок паспортів повнолітніх членів сім`ї з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації;
свідоцтва про народження дитини - для виплати одноразової грошової допомоги дитині;
документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою);
рішення районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті, сільської, селищної ради або суду про встановлення над дитиною-сиротою, дитиною, позбавленою батьківського піклування, опіки, піклування (у разі здійснення опіки або піклування над дітьми військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста);

рішення суду або нотаріально посвідченого правочину, що підтверджуватиме факт перебування заявника на утриманні загиблого (померлого) (надають особи, які не були членами сім`ї загиблого (померлого), але перебували на його утриманні).

Аналіз зазначених норм свідчить, що відповідальними за повноту та достовірність документів, визначених п. 10 Порядку № 975 є заявник та Дніпропетровський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки за його місцем проживання. При цьому, неподання особою, яка звернулася за призначенням одноразової грошової допомоги, документів не створює для Міністерства оборони України обов`язку щодо їх витребування. Аналогічної думки підтримується Верховний суд, яка викладена в постанові від 10.04.2019 року по справі № 822/220/18.

Відповідно до пункту 13 Порядку № 975 призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку.

Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.

Виходячи з наведеного, Порядком № 975 встановлено вичерпний перелік рішень (про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги), що приймаються розпорядником бюджетних коштів за наслідками розгляду висновку керівника уповноваженого органу щодо виплати одноразової грошової допомоги та документів, зазначених в пунктах 10 і 11 цього Порядку.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 30 січня 2018 року № 806/986/16.

Правовими положеннями ч.5 ст. 242 КАС України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, суд приходить до висновку, що розгляд заяви і доданих до неї документів, поданих членом сім`ї для призначення і виплати одноразової грошової допомоги повинен закінчуватись прийняттям відповідного рішення.

В свою чергу, обов`язок прийняття відповідного рішення про виплату (призначення) чи про відмову у виплаті одноразової допомоги покладено на комісію з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги, що діє у складі Міністерства оборони України.

Отже, Дніпропетровський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки не є уповноваженим органом на прийняття рішення щодо призначення чи відмови у призначенні позивачеві одноразової грошової допомоги, він лише приймає від позивача пакет документів та готує висновок і направляє його на адресу уповноваженого органу для прийняття відповідного рішення, а після прийняття позитивного рішення про виплату одноразової грошової допомоги та перерахування коштів для виплати одноразової грошової допомоги проводить її виплату військовослужбовцю, якому призначено одноразову грошову допомогу.

Як вже зазначалося судом, розгляд заяви і доданих до неї документів, поданих членом сім`ї, для призначення і виплати одноразової грошової допомоги повинен закінчуватись прийняттям відповідного рішення (про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги), однак в даному випадку, таке рішення відповідачем не приймалось.

Так, прийняттю МО України рішення про виплату або відмову у виплаті одноразової грошової допомоги передує процедура, передбачена Порядком № 975, відповідно до якого розпорядник бюджетних коштів приймає рішення про призначення або відмову в призначенні одноразової грошової допомоги лише після надходження висновку уповноваженого органу щодо виплати одноразової грошової допомоги та документів, необхідних для виплати одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, інвалідність яких настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ними обов`язків військової служби.

Як вже зазначалось вище, що є перелік відповідних документів, який відповідно до п. 10 Порядку № 975 подається за місцем проходження служби (зборів) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста або уповноваженим структурним підрозділам державних органів, на які покладаються функції щодо підготовки необхідних для призначення пенсії документів (далі - уповноважений орган). Так, один з таких документів є заява повнолітнього члена сім`ї батька загиблого (померлого), який має право на отримання та виплату одноразової грошової допомоги.

Як вже зазначалось вище, ОСОБА_1 неодноразово зверталась із проханням щодо виплати та надання одноразової грошової допомоги передбаченої Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» до Покровсько-Тернівського об`єднаного військового комісаріату, однак з невідомих причин їй завжди відмовляли.

Однак, оскільки позивачу постійно відмовляли, скориставшись юридичною допомогою та послугами адвоката, 19.07.2018 року ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_8 звернулась до Покровсько-Тернівського об`єднаного військового комісаріату із заявою щодо надання вмотивованої відповіді із зазначенням норм Закону, яким передбачено, що повнолітні діти, які проживали разом із загиблим однією сім`єю не були членами його сім`ї. Та у разі невизнання позивача членом сім`ї загиблого надати письмову відповідь із обґрунтовуваних на те підстав. Слід зазначити, що до вказаної заяви позивачем надано копію довідки від виконавчого комітету Покровської районної в місті ради, що підтверджує факт, що позивач є донькою загиблого ОСОБА_2 .

Проте, в матеріалах справи відсутнє підтвердження наявності висновку Дніпропетровського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про виплату одноразової грошової допомоги та докази направлення поданих ОСОБА_1 документів. Тому, доводи відповідача про те, що у останнього відсутні докази про звернення ОСОБА_1 та надання необхідних документів останньою до Дніпропетровського ОТЦК та СП чи Покровсько-Тернівського ОМТЦК та СП є безпідставними, оскільки відповідач порушив право позивача на отримання такої допомоги.

Згідно з ч.1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси

Тобто, завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи у публічно-правових відносинах.

У справі за конституційним поданням щодо офіційного тлумачення окремих положень ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) Конституційний Суд України в Рішенні від 1 грудня 2004 року N 18-рп/2004 дав визначення поняттю «охоронюваний законом інтерес», який вживається в ряді законів України, у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «право» (інтерес у вузькому розумінні цього слова), який розуміє як правовий феномен, що: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

<...> поняття «охоронюваний законом інтерес» у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «право» має один і той же зміст.

Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Гарантоване ст. 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

З наведеного слідує, що суд під час розгляду справи повинен встановити факт або обставини, які б свідчили про порушення прав, свобод чи інтересів позивача з боку відповідача - суб`єкта владних повноважень, створення перешкод для їх реалізації або мають місце інші порушення прав та свобод позивача.

Таким чином, суд доходить до висновку щодо задоволення позовної вимоги шляхом зобов`язання Дніпропетровського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки прийняти заяву ОСОБА_1 щодо виплати одноразової грошової допомоги та подати висновок та документи до нього розпорядникові бюджетних коштів Міністерству оборони України щодо можливості виплати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Інгулець, Дніпропетровської області, (реєстраційний номер облікової картки платника податків РНОКПП НОМЕР_1 ) одноразової грошової допомоги, у зв`язку з загибеллю батька військовослужбовця ОСОБА_2 , відповідно до «Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві».

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії. Отже, вирішення даної справи залежить від доведеності відповідачем правомірності прийняття спірного рішення.

Оцінюючи докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги є частково обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження (ст. 13 Конвенції).

Суд зазначає, що принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень має на увазі, що рішенням повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення.

Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

У рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються, а в рішенні від 27.09.2010 по справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» - що ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 1 ст. 6 КАС України).

Частиною 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 1 ст. 245 КАС України встановлено, що при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

На підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позовної заяви до суду в розмірі 768,40 грн., що документально підтверджується квитанцією № 78414 від 08.02.2018 року.

Отже, сплачений позивачем судовий збір за подачу позовної заяви до суду в сумі 768,40 грн. підлягає стягненню з Дніпропетровського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки за рахунок бюджетних асигнувань.

Керуючись ст. ст. 2, 77, 78, 242-243, 245-246, 258 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Дніпропетровського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, третя особа: Покровсько-Тернівський об`єднаний військовий комісаріат, про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії- задовольнити повністю.

Визнати противоправною бездіяльність Дніпропетровського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, яка полягає в не поданні у п`ятнадцятиденний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновку щодо виплати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Інгулець, Дніпропетровської області, (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ), одноразової грошової допомоги передбаченої Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 р. №2011-ХІІ.

Зобов`язати Дніпропетровський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки прийняти заяву ОСОБА_1 щодо виплати одноразової грошової допомоги та подати висновок та документи до нього розпорядникові бюджетних коштів Міністерству оборони України щодо можливості виплати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Інгулець, Дніпропетровської області, (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) одноразової грошової допомоги, у зв`язку з загибеллю батька військовослужбовця ОСОБА_2 , відповідно до Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, який Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року № 975.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Дніпропетровського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки () документально підтверджені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім гривень сорок копійок), сплачені згідно квитанцією № 78414 від 08.02.2018 року.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С. В. Прудник