Справа № 400/455/19
Суддя: Гордієнко Т. О.
Дата ухвалення: 2019-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2019 р. № 400/455/19
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Гордієнко Т. О. розглянув у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1
до відповідача:Державної податкової інспекції у Інгульському районі м. Миколаєва Головного управління ДФС у Миколаївській області, вул. В. Чорновола, 1/1, м. Миколаїв, 54028
про:визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 25.06.2012 № ,
ВСТАНОВИВ:

ФОП ОСОБА_2 04.07.2012 звернулася до адміністративного суду з позовом до ДПІ у Ленінському районі м. Миколаєва Миколаївської області ДПС про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 25.06.2012 року.

Позивач обґрунтовує позов тим, що факт порушення ним вимог чинного законодавства, що регулюють питання оподаткування податком на додану вартість, відповідачем не доведено, а тому будь які нарахування грошових зобов`язань відносно позивача є протиправними.

Відповідач проти позову заперечує, зазначає, що податкове повідомлення-рішення № від 25.06.2012 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість в сумі 35371,00 грн., винесено правомірно, відповідно до вимог чинного законодавства.

Постановою Верховного Суду від 21.01.2019 постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 03.10.2012 та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 16.09.2015 року скасовано. Справу направлено до Миколаївського окружного адміністративного суду на новий розгляд.

Ухвалою суду від 25.02.2019 суддя Гордієнко Т. О . прийняла справу до свого провадження.

Ухвалою суду від 26.03.2019 здійснено заміну позивача ФОП ОСОБА_2 на ОСОБА_1 , змінено назву відповідача з ДПІ в Ленінському районі м. Миколаєва ГУ ДФС у Миколаївській області на Державну податкову інспекцію в Інгульському районі м. Миколаєва ГУ ДФС у Миколаївській області.

Позивач в судове засідання не з`явився. Відповідно до ч.9 ст.205 КАС України, справа розглядається у письмовому провадженні. Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складання повного судового рішення (ч. 5 ст. 250 КАС України).

Дослідив докази, суд дійшов висновку:

Актом від 07.06.2012 про результати документальної позапланової виїзної перевірки з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2010 по 24.05.2012 встановлено, що позивачем порушено пп.184.7 п.184, ст. 184 розділу V ПК України, а саме заниження податкових зобов`язань з податку на додану вартість в зв`язку з не проведенням умовного продажу нежитлового приміщення при анулюванні свідоцтва платника податку на додану вартість; п.п. 7.4.5 п. 7.4, п.п. 7.5.1 п. 7.5 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість", в результаті чого занижено податок на додану вартість в сумі 5000 грн.

На підставі акта перевірки відповідачем було прийнято податкове повідомлення-рішення № від 25.06.2012 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на 35371,00 грн., з яких 34120,00 грн. - за основним платежем, 1251,00 грн. - застосовано штрафні (фінансові) санкції.

В акті перевірки зазначено, що ДПІ у Ленінському районі м. Миколаєва проведено планову виїзну документальну перевірку ФОП ОСОБА_2 за період з 01.01.2007 по 31.12.2009 (акт від 07.05.2010), в ході якої встановлено, що причиною виникнення від`ємного значення ПДВ у жовтні 2008 є включення до складу податкового кредиту суми ПДВ, в зв`язку з придбанням нежитлового приміщення згідно договору купівлі-продажу комунального майна від 20.10.2008 за адресою: м. Миколаїв, пр. Корабелів 10-а/1, вартістю 174 720грн., у т.ч. ПДВ-29120 грн.

29.04.2011 року позивачем самостійно прийнято рішення про анулювання реєстрації платника ПДВ та подано відповідну заяву. Проте, позивачем на виконання вимог положень статті 184 ПК України не було проведено умовного продажу зазначеного нежитлового приміщення та не нараховано податкові зобов`язання виходячи із звичайної ціни, таким чином податкові зобов`язання у квітні 2011 року занижено на суму 29120,00 грн.

Підпунктом 184.7 ст. 184 ПК України визначено, якщо в останньому звітному (податковому) періоді на обліку у платника податку залишаються товари та необоротні активи, при придбанні яких суми податку були включені до податкового кредиту, платник податку не пізніше дати подання заяви про анулювання його реєстрації як платника податку зобов`язаний визнати умовне постачання таких товарів та необоротних активів та нарахувати податкові зобов`язання виходячи із звичайної ціни відповідних товарів чи необоротних активів, крім випадків реорганізації платника податку шляхом приєднання, злиття, перетворення, поділу та виділення відповідно до закону.

Відповідно до ч.5 ст.353 КАС України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов`язковими для суду першої інстанції при новому розгляді справи. У постанові Верховного Суду зазначено, що недоведеними є обставини формування позивачем податкового кредиту у жовтні 2008, оскільки позивач зареєстрований платником ПДВ-02.02.2009.

Відповідач надав суду відзив від 19.03.2019, в якому зазначено, що позивач з 04.04.1999 була платником ПДВ, що підтверджується витягом ІКПП ФОП ОСОБА_2. Акт перевірки від 07.06.2012 містить посилання на акт перевірки від 07.05.2010, в якому зазначено, що причиною виникнення у позивача від`ємного значення ПДВ у жовтні 2008 є включення до складу податкового кредиту суми ПДВ, в зв`язку з придбанням нежитлового приміщення згідно договору купівлі-продажу комунального майна від 20.10.2008 за адресою: м. Миколаїв, пр. Корабелів 10-а/1, вартістю 174 720грн., у т.ч. ПДВ-29120 грн.

Відтак, факт формування позивачем при придбанні нерухомого майна податкового кредиту в сумі 29120 грн. в жовтні 2008 підтверджується актом перевірки від 07.05.2010. Також з 04.04.1999 позивач була платником ПДВ, що не заперечується позивачем.

Позивач обґрунтовує правомірність позовних вимог тим, що у Податковому Кодексі відсутнє поняття необоротні активи. Оскільки перевіркою не встановлено наявності договору купівлі-продажу нежитлового приміщення, рівень звичайної ціни з умовного продажу взагалі не визначався, тому відсутня розрахункова база для визначення розміру ПДВ з умовного продажу. Відповідачем не доведено, що ціна договору не відповідає рівню звичайної ціни.

Так, дійсно норми ПК України не містять визначення необоротних активів. Але Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 2 «Баланс» № 87 від 31.03.1999, який був чинний станом на момент виникнення спірних правовідносин, визначає, що необоротні активи - всі активи, що не є оборотними. Оборотні активи - грошові кошти та їх еквіваленти, що не обмежені у використанні, а також інші активи, призначені для реалізації чи споживання протягом операційного циклу чи протягом дванадцяти місяців з дати балансу.

З цього визначення можна зробити висновок, що нежитлові приміщення не відносяться до оборотних активів, а відтак є необоротними.

Звичайна ціна - ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Якщо не доведено зворотне, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню ринкових цін (п.14.1.71 ст.14 ПК України).

Акт перевірки (ар.с 13) містить посилання на договір купівлі-продажу нежитлового приміщення від 20.10.2008, укладений між позивачем та Територіальною громадою м. Миколаєва вартістю 174720, у т.ч. ПДВ-29120 грн. Саме з ціни цього договору, яка в спірному випадку використовується, як звичайна ціна розраховується база оподаткування для визначення податкових зобов`язань з ПДВ в зв`язку з не проведенням умовного продажу нежитлового приміщення при анулюванні свідоцтва платника податку на додану вартість.

Відтак, відповідач визначив правомірно грошове зобов`язання за квітень 2011 в сумі 29120 грн.

Посилання позивача на те, що податковий орган під час перевірки не встановив, що це приміщення не було використано позивачем в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності впродовж 2008-2011 не приймається судом до уваги, оскільки норма пп.184.7 ст.184 ПК України в редакції чинній на момент анулювання свідоцтва платника ПДВ-квітень 2011 не містила застережень стосовно необхідності дослідження використання або не використання необоротних активів, суми податку по яких були включенні до складу податкового кредиту. Ці зміни були внесені Законом України № 4834 від 24.05.2012 та п.184.7 викладений у новій редакції, яка набрала чинності з 01.07.2012.

При проведенні перевірки позивача посадовими особами ДПІ встановлено факт включення до складу податкового кредиту ПДВ по господарській операції з ТОВ "Янгагро", що не підтверджені відповідними документами. Позивачем не надано до перевірки будь-яких угод, укладених з ТОВ "Янгагро" на постачання товарів, товарно-транспортні накладні з відмітками про передачу та отримання товару, а також інші документи, що підтверджують факт перевезення товарів та по яких відбувався би рух товару від продавця (постачальника) ТОВ "Янгагро" до покупця, а також документів, що підтверджують прийняття товарів, а саме журнал реєстрації довіреностей.

Відповідно до п.п. 7.4.5 п. 7.4, п.п. 7.5.1 п. 7.5 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість" не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв`язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту). У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами.

Позивач зазначає, що ним була надана до перевірки податкова накладна від 31.08.2010 року № 1371, що виписана ТОВ "Янгагро" для ФОП ОСОБА_2 , яка є єдиною підставою для формування податкового кредиту та товарна накладна від 31.08.2010 № 137.

Але відповідач не прийняв до уваги ці документи, з посиланням на те, що неможливо провести зустрічну звірку Товариства з обмеженою відповідальністю "Янгагро" з його контрагентами, що спричинило визнання правочину між позивачем та цим контрагентом нікчемним з посиланням на статтю 228 Цивільного кодексу України.

Наявність у позивача відповідних первинних документів як підстав для бухгалтерського обліку господарських операцій, якими зафіксовані факти їх здійснення, відповідно до частини першої та другої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», є необхідною умовою для формування податкового кредиту.

Доводи податкового органу про неможливість проведення звірки податковим органом контрагента позивача з його контрагентами, з огляду на те, що зафіксований актом податкової інспекції факт неможливості проведення звірки посвідчує виключно цю обставину і жодним чином не впливає на склад податкового правопорушення в розумінні статті 109 Податкового кодексу України не приймається, як підстава правомірності нарахування податкового зобов`язання.

Висновок податкового органу щодо нікчемності правочину є неприйнятним з огляду на те, що він знаходиться за межами компетенції податкового органу, можливість визнання якого встановлена в силу закону в судовому порядку, а не актом перевірки контролюючого органу.

Відповідно до вимог ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Посилання відповідача на ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 04.04.2016 по справі № 490/3004/16-к, яким кримінальне провадження за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.205 КК України, як створення суб`єкта підприємницької діяльності з метою прикриття підприємницької діяльності ТОВ «Янгагро», як підставу правомірності нарахування податкових зобов`язань не приймається судом до уваги, оскільки ця ухвала від 04.04.2016 не існувала станом на момент перевірки та прийняття податкового повідомлення-рішення, не досліджувалась відповідачем та не була підставою для донарахування податкових зобов`язань.

Відповідач не довів суду, що позивач допустив порушення норм Закону України « Про податок на додану вартість» та протиправно сформував податковий кредит на підставі податкової накладної та товарної накладної від 31.08.2010, тому податкове повідомлення-рішення № від 25.06.2012 року в частині нарахування податкового зобов`язання з податку на додану вартість в сумі 5000 грн. та штрафні санкції в сумі 1250 грн. є протиправним та належить скасувати.

Штрафні санкції за порушення податкового законодавства за період з 01 січня по 30 червня 2011 року застосовуються в сумі не більше 1 грн.(п.7 Підрозділу 10 перехідних положень Податкового кодексу України).

Оскільки суд визнав, що податкове повідомлення - рішення в частині нарахування основного грошового зобов`язання в сумі 29120 грн. за квітень 2011 року є правомірним, то й нарахування штрафної санкції в сумі 1 грн. є правомірним.

За таких обставин, позов належить задовольнити частково та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 25.06.2012 року в сумі 5000 грн. основного зобов`язання та штрафних санкцій в сумі 1 250 грн.

Судовий збір розподіляється відповідно до ст.139 КАС України та підлягає поверненню позивачу частково за рахунок бюджетних асигнувань відповідача пропорційно до суми задоволених вимог.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241 - 246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Державної податкової інспекції у Інгульському районі м. Миколаєва Головного управління ДФС у Миколаївській області (вул. В. Чорновола, 1/1, м. Миколаїв, 54028, ідентифікаційний код 39549880) задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 25.06.2012 року в сумі 5000 грн. основного зобов`язання та штрафних санкцій в сумі 1 250 грн.

3. У задоволенні позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення в сумі 29120 грн. відмовити.

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Інгульському районі м. Миколаєва Головного управління ДФС у Миколаївській області (вул. В. Чорновола, 1/1, м. Миколаїв, 54028, ідентифікаційний код 39549880) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у сумі 62,50 грн. (шістдесят дві гривні 20 коп.)

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Строк на апеляційне оскарження рішення суду - 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження - 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається в порядку та строки, визначені ст.ст. 295-297 КАС України і п. 15.5 Перехідних положень КАС України.

Суддя Т. О. Гордієнко