Справа № 826/11045/18
Суддя: Земляна Галина Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Земляної Г.В.

суддів Лічевецького І.О., Мельничука В.П.

за участю секретаря Антоненко К.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 11 лютого 2019 року

у справі №826/11045/18/ (розглянутої у порядку загального позовного провадження)

за позовом ОСОБА_2

до відповідача Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва

про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва, в якому просила:

- скасувати постанову № 46/17 від 29 серпня 2017 року по справі про адміністративне правопорушення Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) щодо притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 96 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 10200 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що прийнята відповідачем постанова від 29.08.2017 по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 , якою визнано її винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 96 КУпАП та накладено штраф у розмірі 10 200 грн. є незаконною, оскільки нею виконано та усунено порушення у відповідності до Припису у термін, встановлений даним приписом. Більше того, позивач не була належним чином повідомлена про дату та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 11 лютого 2019 року позов задоволено. Скасовано постанову № 46/17 від 29 серпня 2017 року по справі про адміністративне правопорушення Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) щодо притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 96 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 10200 грн.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням Департаментом з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) подано апеляційну скаргу, в якій останній просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову. В своїй апеляційній скарзі апелянт посилаються на незаконність, необґрунтованість та необ`єктивність рішення суду, порушення судом норм матеріального права, що є підставою для скасування судового рішення.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що судом першої інстанції протиправно не враховано ту обставину, що строк притягнення позивача до відповідальності в даному випадку не сплинув та не врахував висновків перевірки проведеної контролюючим органом.

Позивачем відзив (заперечення) на апеляційну скаргу подано не було.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав вимоги та доводи апеляційної скарги та просив скасувати рішення суду першої інстанції й відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, посилаючись на порушення судом при винесенні рішення норм процесуального та матеріального права.

Позивач та її адвокат у судовому засіданні вимоги та доводи апеляційної скарги заперечували та просили у задоволенні апеляційної скарги відмовити з огляду на її необґрунтованість та безпідставність, а рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду слід залишити без змін, з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 315, ст.316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції всебічно, повно та об`єктивно розглянув справу, правильно встановив обставини справи, наданим доказам дав правильну правову оцінку і прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, на підставі звернення ОСОБА_3 від 20 квітня 2017 року (вх. Департаменту № № 073/В-521, 073/В521/1, 073/В-521/2 від 21 квітня 2017 року) згідно зі статтею 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та відповідно до Порядку № 553, Департаментом з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва було проведено позапланову перевірку дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності дотримання суб`єктом містобудування ОСОБА_2 вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил на об`єкті будівництва: « АДРЕСА_1».

Актом перевірки б/н зафіксовано порушення частини першої статті 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», а саме: ОСОБА_2 самочинно без документа, який дає право виконувати будівельні роботи та належно затвердженого проекту, розроблено у відповідності до вихідних даних, що видаються відповідними службами м. Києва, виконані будівельні роботи із реконструкції гаражу літ. «Я» під житловий будинок на АДРЕСА_1 .

Крім того, відповідачем було складено Припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів та правил від 18 серпня 2017 року, яким зобов`язано ОСОБА_2 у термін до 18 жовтня 2017 року усунути допущені порушення вимог ч. 1 ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Також було складено протокол про адміністративне правопорушення від 18 серпня 2017 року, в якому зазначено, що за результатами позапланової перевірки на об`єкті будівництва: «АДРЕСА_1» виявлено порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, а саме ОСОБА_2 самочинно без документа, який дає право виконувати будівельні роботи та належного затвердженого проекту розробленого у відповідності до вихідних даних, що видаються відповідними службами міста Києва, виконані будівельні роботи із реконструкції гаражу літ. «Я» під житловий будинок на АДРЕСА_1 , чим порушено ч. 1 ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

В подальшому, 29 серпня 2017 року в.о. директора Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю м. Києва Кузьменко В.В. прийнято постанову №46/17 по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 , якою визнано останню винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 96 КУпАП та накладено штраф у розмірі 10 200 грн.

Позивач, вважаючи постанову такою, що прийнята з порушенням норм законодавства звернувся до суду з вказаним позовом.

Суд першої інстанції, приймаючи рішення, про задоволення позовних вимог виходив з того, що будівельні роботи були розпочаті в 2014 році та закінчені ще наприкінці 2016 року, отже строки накладення адміністративного стягнення сплинули таким чином сплив термін притягнення позивача до адміністративної відповідальності, як наслідок оскаржувана Постанова № 46/17 від 29 серпня 2017 року підлягає скасуванню.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки вони знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 10 Закону України «Про архітектурну діяльність», для забезпечення під час забудови територій, розміщення і будівництва об`єктів архітектури додержання суб`єктами архітектурної діяльності затвердженої містобудівної та іншої проектної документації, вимог вихідних даних, а також з метою захисту державою прав споживачів будівельної продукції здійснюється в установленому законодавством порядку державний архітектурно-будівельний контроль та нагляд.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (далі - Закон № 3038-VI) державний архітектурно-будівельний контроль - сукупність заходів, спрямованих на дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил; державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється інспекціями державного архітектурно-будівельного контролю в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 23 травня 2011 року № 553 затверджений Порядок здійснення державного архітектурно-будівельного контролю (далі - Порядок № 553).

Згідно п. 5 Порядку № 553 державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється за територіальним принципом (у межах областей) у порядку проведення планових та позапланових перевірок.

Відповідно до п. 7 Порядку № 553 позаплановою перевіркою вважається перевірка, яка не передбачена планом роботи інспекції. Підставами для проведення позапланової перевірки є, зокрема, звернення фізичних чи юридичних осіб про порушення суб`єктом містобудування вимог містобудівного законодавства.

Відповідно до п. 16, 18 Порядку № 553 за результатами державного архітектурно-будівельного контролю посадовою особою інспекції складається акт перевірки відповідно до вимог, установлених цим Порядком. Акт перевірки складається у двох примірниках. Один примірник надається суб`єкту містобудування, щодо якого здійснюється державний архітектурно-будівельний контроль, а другий залишається в інспекції. Акт перевірки підписується посадовою особою інспекції, яка провела перевірку та суб`єктом містобудування, щодо якого здійснюється державний архітектурно-будівельний контроль.

Як передбачено у п. 17, 19 Порядку № 553, у разі виявлення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, крім акта перевірки, складається протокол разом з приписом усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил або приписом про зупинення підготовчих та будівельних робіт, які виконуються без повідомлення, реєстрації декларації про початок їх виконання або дозволу на виконання будівельних робіт; припис складається у двох примірниках.

Згідно п. 21 Порядку № 553, якщо суб`єкт містобудування, щодо якого здійснюється державний архітектурно-будівельний контроль, не погоджується з актом перевірки, він підписує його із зауваженнями, які є невід`ємною частиною такого акта. У разі відмови суб`єкта містобудування, щодо якого здійснюється державний архітектурно-будівельний контроль, підписати акт перевірки та припису, посадова особа інспекції робить у акті відповідний запис. У разі відмови суб`єкта містобудування, щодо якого здійснюється державний архітектурно-будівельний контроль, від отримання акта та припису, вони надсилаються йому рекомендованим листом з повідомленням.

Відповідно до абзацу шостого п. 7 частини 2 "Загальна частина" Порядку № 553, підставами для проведення позапланової перевірки є звернення фізичних чи юридичних осіб про порушення суб`єктом містобудування вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 252 КУпАП висновок про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення має бути зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності.

Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, тощо, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ст. 280 КУпАП).

Згідно ст. 278 КУпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи; 2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, по пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, до мають значення для правильного вирішення справи.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем у 2014 році до Центру надання адміністративних послуг подано Декларацію про готовність об`єкта до експлуатації, таким чином, на переконання колегії суддів, з 2014 року контролюючий орган мав можливість здійснити державний архітектурно-будівельний контроль шляхом проведення перевірки.

Також колегія суддів враховує ту обставину, що Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві проводила перевірки дотримання вимог позивачем містобудівного законодавства починаючи ще з 2013 року.

Адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді) (частина 1 статті 38 КУпАП).

Згідно п.7 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, зокрема при закінченні на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

При цьому, посилання відповідача на ту обставину, що згідно з актом приймання-передавання від 11.10.2016 № 38 Департаменту не було передано документацію дозвільного та декларативного характеру, яка надає право та засвідчує прийняття об`єкта в експлуатацію щодо об`єкта будівництва за адресою: вул. Отто Шмідта, 2 у м. Києві колегія суддів не приймає до уваги, як необґрунтоване.

Враховуючи вищевикладене, колегія суду погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки термін притягнення до адміністративної відповідальності позивача сплив, оскаржувана Постанова № 46/17 від 29 серпня 2017 року підлягає скасуванню.

Відповідно до частини першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Колегія суддів відхиляє доводи апелянта про те, що строк притягнення позивача до адміністративної відповідальності необхідно рахувати з 18.08.2017 як необґрунтовані.

Крім того, як вбачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна позивачем оформлено домоволодіння, у тому числі і гараж.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки гуртуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

При цьому доводи викладені в апеляційній скарзі відповідача є безпідставними та необґрунтованими, носять формальний характер і не ґрунтуються ні на фактичних обставинах, ні на вимогах закону та спростовуються матеріалами справи. Крім того апеляційна скарга не містить посилання на обставини, передбачені статтями 317-319 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

При цьому апеляційна скарга не містять посилання на обставини, передбачені статтями 317-319 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове - без змін.

На підставі викладеного, керуючись 34, 195, 242, 243, 246, 272, 288, 308, 310, 316, 321,322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 11 лютого 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки встановлені ст.287, 329-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: Г.В. Земляна

Судді: І.О. Лічевецький

В.П. Мельничук