Справа № 2340/4610/18
Суддя: В.П. Тимошенко
Дата ухвалення: 2019-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2019 року справа № 2340/4610/18

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Тимошенко В.П.,

за участю секретаря судового засідання Пруднікової В.О.,

представника позивача Куліш А.А. (за довіреністю),

представника відповідача 1 Свидівоцької сільської ради Приходько Д.А. (за довіреністю),

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження в м. Черкаси адміністративну справу за позовом заступника керівника Черкаської місцевої прокуратури до Свидівоцької сільської ради Черкаського району, Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області про визнання незаконним та скасування рішення і реєстрації,

ВСТАНОВИВ:

20 листопада 2018 року до Черкаського окружного адміністративного суду звернувся керівник Черкаської місцевої прокуратури (далі позивач) з позовом до Свидівоцької сільської ради Черкаського району (далі відповідач 1), Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області (далі відповідач 2), в якому просить:

1) визнати незаконним та скасувати рішення відповідача від 21.08.2018 №53-18 Про затвердження Свидівоцькій сільській раді технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для розміщення культурно-оздоровчого комплексу та човнового причалу в межах с. Свидівок Черкаського району;

2) визнати недійсною державну реєстрацію земельної ділянки, площею 6,5001 га, розташованої на АДРЕСА_1 . АДРЕСА_2 (кадастровий номер : НОМЕР_1 ).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішення відповідача від 21.08.2018 №53-18 є незаконним та підлягає скасуванню у зв`язку з порушенням порядку зміни цільового призначення земель водного фонду (штучні водосховища) та зайнятих прибережною захисною смугою Кременчуцького водосховища; не врахуванням наявності прибережної захисної смуги Кременчуцького водосховища під час первинного формування земельної ділянки; не встановлення необхідних природоохоронних обмежень.

Зокрема, згідно з даними державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями (за даними форми 6-зем) земельна ділянка за кадастровим номером :04:005:0331, станом на 01.01.2015 обліковувалась як землі не надані у власність або постійне користування (вид угіддя інші захисні насадження) та як землі загального користування (вид угіддя штучні водосховища), в межах населеного пункту. Відповідно до оскаржуваного рішення Свидівоцької сільської ради спірну земельну ділянку віднесено до земель рекреаційного призначення, які будуть використовуватись за цільовим призначенням для будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення (07.01). В матеріалах землевпорядної документації щодо встановлення меж земельної ділянки за кадастровим номером НОМЕР_1 в натурі (на місцевості) у переліку обмежень у її використанні відсутні будь-які обмеження, зокрема, щодо охоронної зони, зони санітарної охорони, санітарно-захисної зони навколо об`єкта, водоохоронне обмеження тощо.

11 січня 2019 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач 2 заперечує проти задоволення позову та зазначає, що 16.07.2018 державним кадастровим реєстратором Міськрайонного управління у Черкаському районі та м. Черкасах Головного управління Денисенком Ю.П. було перевірено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 6,5 га для розміщення культурно-оздоровчого комплексу та човнового причалу Свидівоцької сільської ради в межах с. Свидівок Черкаського району, розроблену ФОП ОСОБА_1 , на відповідність чинному законодавству, а саме: вимогам ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр», пунктам 110, 11 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 №1051, та проведено державну реєстрацію даної земельної ділянки у Державному земельному кадастрі, відкрито Поземельну книгу, присвоєно кадастровий номер :04:005:0331, визначено форму власності комунальну.

15 січня 2019 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач 1 заперечує проти задоволення позову та зазначає, що прокурор не може представляти інтереси держави в суді, оскільки він не обґрунтував відсутність державного органу, на який покладено обов`язок контролю за використанням земель водного фонду.

З метою наповнення місцевого бюджету Свидівоцькою сільською радою прийнято рішення №53-26 від 10.07.2015 «Про включення земельної ділянки до переліку ділянок для продажу або прав на них на аукціоні». Однією із умов проведення аукціону є індивідуальна визначеність земельної ділянки, а саме: присвоєння кадастрового номеру земельній ділянці. Всі ніші дії щодо розроблення проекту землеустрою повинен був здійснити переможець аукціону, виходячи з цілей та намірів по використанню земельної ділянки. Переможець аукціону зобов`язаний був замовити проект землеустрою щодо вказаної земельної ділянки, погодити його з відповідними органами, а потім вказаний проект повинен бути розглянутий та затверджений Свидівоцькою сільською радою, лише після цього земельна ділянка переходить у користування іншій особі. Нині земельна ділянка зареєстрована і обліковується як комунальна власність.

24 січня 2019 року до суду надійшла відповідь на відзив Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області, в якій позивач зазначає, що з урахуванням того, що Свидівоцькою сільською радою порушено встановлений порядок визначення цільового призначення земельної ділянки за кадастровим номером НОМЕР_2 , в розумінні ст. 21 Земельного кодексу України її державна реєстрації підлягає визнанню недійсною.

24 січня 2019 року до суду надійшла відповідь на відзив Свидівоцької сільської ради, в якій позивач зазначає, що заступник керівника Черкаської місцевої прокуратури, враховуючи виключність підстав для представництва інтересів держави, звернувся до суду з позовом в інтересах держави про визнання незаконним рішення Свидівоцької сільської ради, яка в порушення вимог чинного законодавства України змінила цільове призначення земельної ділянки водного фонду (штучні водосховища та прибережна захисна смуга на них) на землі рекреаційного призначення (будівництва і обслуговування об`єктів рекреаційного призначення під розміщення культурно-оздоровчого комплексу та човнового причалу), що створює можливість протиправної її передачі у майбутньому в користування через земельні торги. Ці землі у первинному їх стані, як землі водного фонду, не можуть буди забудовані на відміну від земель рекреаційного призначення. Порушений інтерес держави у спірних правовідносинах потрібно розглядати в розрізі порушень органом місцевого самоврядування визначеної державою, як інститутом, процедури зміни (визначення) цільового призначення земельної ділянки та її первинного формування.

В даному випадку порушення законних інтересів держави полягає в незаконній зміні цільового призначення земельних ділянок, та, як наслідок, можливості протиправної її передачі у майбутньому в користування через земельні торги.

06 лютого 2019 року до суду надійшли заперечення відповідача 2, в яких зазначає, що зі змісту ст. 24 Закону України «Про землеустрій» слідує, що відповідність документації із землеустрою положенням нормативно-технічних документів, державних стандартів, норм і правил у сфері землеустрою засвідчується підписом та особистою печаткою сертифікованого інженера-землевпорядника, який відповідає за якість робіт із землеустрою. Розробники документації із землеустрою несуть відповідно до закону відповідальність за достовірність, якість і безпеку заходів, передбачених цією документацією.

Ухвалою судді Черкаського окружного адміністративного суду Тимошенко В.П. від 21.12.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

10.04.2019 представником Свидівоцької сільської ради Черкаського район подано до суду клопотання, в якому він просить зобов?язати позивача надати інформацію щодо можливого вилучення органами поліції в межах розслідування кримінальних проваджень відомостей щодо розробки технічної документації по встановленню прибережно-захисної смуги в межах с. Свидівок та с. Сокирно.

Ухвалою суду від 10.04.2018 клопотання представника відповідача 1 задоволено: зобов`язано Черкаську місцеву прокуратуру надати інформацію щодо можливого вилучення органами поліції в межах розслідування кримінальних проваджень відомостей щодо розробки технічної документації по встановленню прибережно-захисної смуги в межах с.Свидівок та с. Сокирно.

В судовому засіданні 21 травня 2019 року представник позивача підтримали позовні вимоги та просили задовольнити їх в повному обсязі.

Представник відповідача 1 в судовому засіданні 21 травня 2019 року заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позов.

Заслухавши представників сторін, дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд встановив таке.

Рішенням Черкаської обласної ради від 14.08.2001 №21-20 «Про віднесення земель Кременчуцького водосховища до земель загального користування сільських рад» передано до земель загального користування земельні ділянки Кременчуцького водосховища відповідно до додатку 1. Згідно з Додатком 1 до рішення обласної ради від 14.08.2001 №21-20 «Землі водного фонду Кременчуцького водосховища, які передаються сільським радам», зокрема, в Черкаському районі: Свидівоцькій сільській раді передано 2927,77 га.

Прокуратурою Черкаської області винесено протест від 05.08.2011 №05/3-168вих11 на рішення Черкаської обласної ради №21-20 від 14.08.2001.

Рішенням Черкаської обласної ради від 13.09.2011 №8-15/VI скасовано рішення обласної ради від 14.08.2001 №21-20 «Про віднесення земель Кременчуцького водосховища до земель загального користування сільських рад».

Відповідно до рішення 53 сесії VI скликання Свидівоцької сільської ради від 10.07.2015 №53-26 вирішено включити до Переліку земельних ділянок для продажу та надання права на оренду на аукціоні земельну ділянку площею 6,5 га землі загального користування під розміщення культурно-оздоровчого комплексу та човнового причалу, що розташована в адміністративних межах Свидівоцької сільської ради Черкаського району в межах населеного пункту с. Свидівок по вул. Дахнівській; замовити в організації, що має ліцензію на проведення робіт із землеустрою та топографо-геодизичних робіт, виготовлення документації із землеустрою на вищевказану земельну ділянку відповідно до вимог земельного законодавства.

На замовлення Свидівоцької сільської ради, у 2016 році фізична особа-підприємець ОСОБА_1 виготовив технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 6,5 га для розміщення культурно-оздоровчого комплексу та човнового причалу Свидівоцької сільської ради в межах с.Свидівок Черкаського району Черкаської області.

16 липня 2018 року міськрайонне управління у Черкаському районі та м. Черкасах Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області зареєструвало земельну ділянку, кадастровий номер НОМЕР_2 , розташовану за адресою: Черкаська область, Черкаський район, с. Свидівок, вул. Дахнівська; форма власності: комунальна власність; категорія земель: землі рекреаційного призначення; цільове призначення: 07.01 для будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення (витяг з державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-018).

Рішенням 53 сесії VII скликання Свидівоцької сільської ради від 21.08.2018 №53-18 затверджено Свидівоцькій сільській раді технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 6,5001 га (КН :04: НОМЕР_3 ) для будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення (07.01) під розміщення культурно-оздоровчого комплексу та човнового причалу Свидівоцької сільської ради, в межах населеного пункту с. Свидівок по вул. Дахнівській Черкаського району, розроблену ФОП Бондарем Д.М., право оренди якої пропонуватиметься на земельних торгах у формі аукціону; вирішено передати Свидівоцькій сільській раді у комунальну власність земельну ділянку площею 6,5001 га (КН :04: НОМЕР_3 ) для будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення (07.01) під розміщення культурно-оздоровчого комплексу та човнового причалу; зобов`язати Свидівоцьку сільську раду зареєструвати право комунальної власності на земельну ділянку площею 6,5001 га (КН : НОМЕР_1 ); земельну ділянку віднести до категорії земель землі рекреаційного призначення, яка буде використовуватись за цільовим призначенням для будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення (07.01); вирішено провести земельні торги у формі аукціону з продажу права оренди земельної ділянки, уклавши угоду з державним підприємством, яке має відповідну ліцензію, укласти Свидівоцькій сільській раді в особі сільського голови ОСОБА_2 договір оренди земельної ділянки з переможцем торгів.

Не погоджуючись з рішенням Свидівоцької сільської ради від 21.08.2018 №53-18, позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд виходить з такого.

Зі змісту ч. 1 ст. 19 Земельного кодексу України вбачається, що землі України за основним цільовим призначенням поділяються на категорії, у тому числі: ґ) землі рекреаційного призначення; є) землі водного фонду.

Згідно з ч. 1 ст. 20 Земельного кодексу України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення.

Частина друга статті 20 Земельного кодексу України визначає, що зміна цільового призначення земельних ділянок державної або комунальної власності провадиться Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу цих ділянок у власність або надання у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 21 Земельного кодексу України порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для: а) визнання недійсними рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам; б) визнання недійсними угод щодо земельних ділянок; в) відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною; г) притягнення до відповідальності відповідно до закону громадян та юридичних осіб, винних у порушенні порядку встановлення та зміни цільового призначення земель.

Згідно з ч. 1 ст. 58 Земельного кодексу України до земель водного фонду належать землі, зайняті: а) морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об`єктами, болотами, а також островами, не зайнятими лісами; б) прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм, крім земель, зайнятих лісами; в) гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; г) береговими смугами водних шляхів; ґ) штучно створеними земельними ділянками в межах акваторій морських портів.

Частина друга статті 58 Земельного кодексу України визначає, що для створення сприятливого режиму водних об`єктів уздовж морів, навколо озер, водосховищ та інших водойм встановлюються водоохоронні зони, розміри яких визначаються за проектами землеустрою.

Таким чином, до земель водного фонду України відносяться землі, на яких хоча й не розташовані об`єкти водного фонду, але за своїм призначенням вони сприяють функціонуванню й належній експлуатації водного фонду, виконують певні захисні функції.

Чинним законодавством України установлено особливий правовий режим використання земель водного фонду.

Відповідно до ч. 1 ст. 59 Земельного кодексу України землі водного фонду можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності.

Згідно з ч. 4 ст. 59 Земельного кодексу України громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть передаватися на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, озера, водосховища, інші водойми, болота та острови для сінокосіння, рибогосподарських потреб (у тому числі рибництва (аквакультури), культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт, догляду, розміщення та обслуговування об`єктів портової інфраструктури і гідротехнічних споруд тощо, а також штучно створені земельні ділянки для будівництва та експлуатації об`єктів портової інфраструктури та інших об`єктів водного транспорту. Землі водного фонду можуть бути віднесені до земель морського і річкового транспорту в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 Земельного кодексу України вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності встановлюються прибережні захисні смуги.

Стаття 61 Земельного кодексу України встановлює обмеження у використанні земельних ділянок прибережних захисних смуг уздовж річок, навколо водойм та на островах

Так, згідно зі ст. 61 Земельного кодексу України прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності.

У прибережних захисних смугах уздовж річок, навколо водойм та на островах забороняється: а) розорювання земель (крім підготовки ґрунту для залуження і залісення), а також садівництво та городництво; б) зберігання та застосування пестицидів і добрив; в) влаштування літніх таборів для худоби; г) будівництво будь-яких споруд (крім гідротехнічних, навігаційного призначення, гідрометричних та лінійних), у тому числі баз відпочинку, дач, гаражів та стоянок автомобілів; ґ) влаштування звалищ сміття, гноєсховищ, накопичувачів рідких і твердих відходів виробництва, кладовищ, скотомогильників, полів фільтрації тощо; д) миття та обслуговування транспортних засобів і техніки.

Режим господарської діяльності на земельних ділянках прибережних захисних смуг уздовж річок, навколо водойм та на островах встановлюється законом.

Згідно з ч. 2 ст. 60 Земельного кодексу України прибережні захисні смуги встановлюються по берегах річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною: а) для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менш як 3 гектари - 25 метрів; б) для середніх річок, водосховищ на них, водойм, а також ставків площею понад 3 гектари - 50 метрів; в) для великих річок, водосховищ на них та озер - 100 метрів.

При крутизні схилів більше трьох градусів мінімальна ширина прибережної захисної смуги подвоюється.

Частина третя статті 60 Земельного кодексу України встановлює, що прибережні захисні смуги встановлюються за окремими проектами землеустрою.

Межі встановлених прибережних захисних смуг і пляжних зон зазначаються в документації з землеустрою, кадастрових планах земельних ділянок, а також у містобудівній документації.

Прибережні захисні смуги встановлюються на земельних ділянках усіх категорій земель, крім земель морського транспорту.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08.05.1996 №486 затверджено Порядок визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них (далі - Порядок №486).

Пунктами 4 та 5 Порядку №486 передбачено, що у межах водоохоронних зон виділяються землі прибережних захисних смуг та смуги відведення з особливим режимом їх використання відповідно до статей 88 - 91 Водного кодексу України. Розміри і межі водоохоронних зон визначаються проектом на основі нормативно-технічної документації. Проекти цих зон розробляються на замовлення фізичних та юридичних осіб, узгоджуються з власниками землі, землекористувачами, Мінприроди, Держводагентством та територіальними органами Держгеокадастру, а на території Автономної Республіки Крим - з органами виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань екології та природних ресурсів, водного господарства та земельних ресурсів і затверджуються відповідними місцевими органами виконавчої влади або виконавчими комітетами рад.

Таким чином, фактичний розмір і межі прибережної захисної смуги визначені нормами закону, а проект землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги є лише документом, який включає графічні матеріали та відомості про обчислену площу в розмірі і межах, встановлених законодавством.

З листа Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області від 31.10.2018 №10-23-0.221-654/120-18 (на лист Черкаської місцевої прокуратури від 08.10.2018 №166-15545вих18) (а.с. 24) вбачається, що згідно державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями (за даними форми 6-зем) земельна ділянка обліковувалась станом на 01.01.2015, як землі не надані у власність або постійне користування (вид угіддя інші захисні насадження) та як землі загального користування (вид угіддя штучними водосховищами) в межах населеного пункту

Судом встановлено, що спірна земельна ділянка, яка передана Свидівоцькій сільській раді за оскаржуваним рішенням, належить до земель водного фонду, щодо яких установлено спеціальний правовий режим (статті 20, 21, 60, 61 ЗК України та статті 88, 89 ВК України).

Вищевстановлені обставини справи свідчать про те, що оскаржуваним рішенням відповідача змінено категорію земель та їх цільове призначення із земель водного фонду на землі рекреаційного призначення.

Рішенням 2-ої сесії XXIV скликання Свидівоцької сільської ради від 26.06.2002 №2-19 вирішено встановити захисну прибережну смугу в с. Свидівок 10 метрів, в с. Сокирно 30 метрів.

У 2007 році на замовлення Свидівоцької сільської ради, відкритим акціонерним товариством «Черкасиводпроект» виготовлено технічну документацію «Створення прибережної захисної смуги в межах території від існуючої риббригади протяжністю 180 м в с. Сокирно Черкаського району Черкаської області».

Відповідно до листа Черкаського регіонального управління водних ресурсів від 14.04.2017 №275/11 (а.с. 146) проект землеустрою прибережної захисної смуги затверджений згідно чинного законодавства, в межах розташування Будище-Свидівської дамби в управлінні відсутній. Також управління не може надати геодезичні координати внутрішньої та зовнішньої межі прибережної захисної смуги від ліній нормального підпірного рівня (НПР) та схематичне зображення земельних ділянок. Ширина прибережної захисної смуги в межах розташування Будище-Свидівоцької захисної дамби складає 100,00 м від урізу води при НПР. Крім цього, на дамбі виділяється технічно-експлуатаційна зона шириною 100,0 м від гребеня дамби в сторону Кременчуцького водосховища, де заборонена будь-яка господарська діяльність.

Відповідачем 1 не надано до суду технічну документацію на прибережну захисну смугу в с. Свидівок.

Суд зазначає, що відсутність технічної документації на прибережну захисну смугу в с.Свидівок Черкаського району та не визначення відповідними органами місцевого самоврядування на території межі прибережної захисної смуги в натурі само по собі не може вважатись як відсутність самої прибережної захисної смуги та можливість до її встановлення передавати в оренду земельну ділянку.

Системний аналіз норм чинного законодавства України дає підстави зробити висновок, що при визначенні правового режиму земельних ділянок, наданні земельної ділянки за відсутності проекту землеустрою зі встановлення прибережної захисної смуги необхідно виходити із нормативних розмірів прибережних захисних смуг, встановлених статтею 88 Водного кодексу України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Порядку № 486.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 22.04.2015 у справі № 21-52цс15, в постановах: від 21.05.2014 у справі № 6-16цс14, від 24.12.2014 у справі №6-206цс14.

Технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 6,5 га для розміщення культурно-оздоровчого комплексу та човнового причалу Свидівоцької сільської ради в межах с. Свидівок Черкаського району не містить відомості про наявну прибережну захисну смугу, її розміри, межі; обмеження у використанні земельних ділянок.

Державний земельний кадастр також не містить даних про обмеження у використанні земель.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що рішення Свидівоцької сільської ради від 21.08.2018 №53-18 Про затвердження Свидівоцькій сільській раді технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для розміщення культурно-оздоровчого комплексу та човнового причалу в межах с. Свидівок Черкаського району є протиправним та підлягає скасуванню.

Стосовно позовних вимог про визнання недійсною державної реєстрації спірної земельної ділянки, суд зазначає таке.

Зі змісту ст. 21 Земельного кодексу України вбачається, що порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для: визнання недійсними рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам; відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною.

Правові, економічні та організаційні основи діяльності у сфері Державного земельного кадастру визначає Закон України від 07.07.2011 № 3613-VI "Про Державний земельний кадастр" (далі Закон № 3613-VI).

Відповідно до ст. 1 Закону № 3613-VI державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами; державна реєстрація земельної ділянки - внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера.

Відповідно до ч. 8 ст. 9 Закону № 3613-VI державна реєстрація земельних ділянок, обмежень у їх використанні, ведення поземельних книг, внесення до Державного земельного кадастру відомостей про земельні ділянки здійснюються Державними кадастровими реєстраторами, які здійснюють свою діяльність за місцем розташування земельної ділянки (район, місто республіканського значення Автономної Республіки Крим, місто обласного значення).

Згідно з ч. 1 ст. 16 Закону № 3613-VI земельній ділянці, відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру, присвоюється кадастровий номер.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 24 Закону № 3613-VI державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку.

Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за місцем їх розташування відповідним Державним кадастровим реєстратором центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Згідно з ч. 4 ст. 24 Закону № 3613-VI для державної реєстрації земельної ділянки Державному кадастровому реєстратору, який здійснює таку реєстрацію, подаються: заява за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин; оригінал документації із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки; документація із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки у формі електронного документа.

Частина десята статті 24 Закону № 3613-VI визначає, що державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі: поділу чи об`єднання земельних ділянок; якщо протягом одного року з дня здійснення державної реєстрації земельної ділянки речове право на неї не зареєстровано з вини заявника. Положення аналогічного змісту закріплені і в п. 114 Порядку №1051.

Згідно з ч. 4 статті 25 Закону № 3613-VI поземельна книга закривається у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки. Аналогічні положення закріплені в пункті 57 Порядку №1051.

Відповідно до пункту 60 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 № 1051, запис у Поземельній книзі скасовується (поновлюється) Державним кадастровим реєстратором на підставі рішення суду.

Враховуючи встановлення порушення порядку зміни цільового призначення спірної земельної ділянки, керуючись ст. 21 Земельного кодексу України, суд визнає недійсною державну реєстрацію в Державному земельному кадастрі земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_2 , що знаходиться за адресою: Черкаський район .с. Свидівок, вул. Дахнівська.

Стосовно права прокурора на здійснення представництва інтересів держави у справі, суд зазначає таке.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Відтак, прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (пункт 3 частини другої статті 129 Конституції України).

Положення пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України відсилає до спеціального закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким законом є Закон України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII.

Відповідно до частини третьої статті 23 цього Закону прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї конституційної норми є поняття «інтерес держави».

У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.1999 № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття «інтереси держави» висловив міркування, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (п. 3 мотивувальної частини).

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

Із врахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (пункт 4 мотивувальної частини).

Ці міркування Конституційний Суд зробив у контексті офіційного тлумачення Арбітражного процесуального кодексу України, який уже втратив чинність. Однак висловлене Судом розуміння поняття «інтереси держави» має самостійне значення і може застосовуватися для тлумачення цього ж поняття, вжитого у статті 131-1 Конституції України та статті 23 Закону «Про прокуратуру».

Відтак, Суд вважає, що «інтереси держави» охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація «інтересів держави», особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно.

Згідно з ч. 4 ст. 53 КАС України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

У справі, що розглядається, керівник Черкаської місцевої прокуратури обґрунтував наявність підстав для звернення до суду з цим позовом посилаючись на незаконну зміну цільового призначення земельної ділянки водного фонду (штучні водосховища та прибережна захисна смуга на них) на землі рекреаційного призначення (будівництва і обслуговування об`єктів рекреаційного призначення під розміщення культурно-оздоровчого комплексу та човнового причалу) та, як наслідок, можливість протиправної її передачі у майбутньому в користування через земельні торги, оскільки ці землі у первинному їх стані, як землі водного фонду не можуть бути забудовані, на відміну від земель рекреаційного призначення.

Відповідно до Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» здійснення державного контролю за використанням та охороною земель усіх категорій та форм власності покладено на Держсільгоспіспекцію України. У вказаного державного органу відсутні повноваження щодо звернення до суду з цим позовом про скасування рішення, оскільки згідно з нормами вказаного Закону має право на звернення до суду лише з позовом про відшкодування втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, а також повернення самовільно чи тимчасово зайнятих земельних ділянок, строк користування якими закінчився.

В даному випадку, прокурор звертається до суду у зв`язку з виконанням ним функцій нагляду за додержанням вимог чинного законодавства (у формі представництва) органом місцевого самоврядування, який порушив вимоги Земельного кодексу України при наданні земельної ділянки, а орган, який здійснює контроль за використанням і охороною земель усіх категорій не наділений правом звернення до суду. На думку прокурора, вказана обставина унеможливлює здійснення цим органом захисту інтересів держави у даній сфері, а тому пред`явив цей позов в інтересах держави як позивач.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для здійснення представництва заступником керівника Черкаської місцевої прокуратури інтересів держави в даній справі.

Згідно ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатись на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних причин.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими, а вимоги такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч. 2 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Враховуючи відсутність витрат у суб`єкта владних повноважень, пов`язаних із залученням свідків та проведенням експертиз, суд доходить висновку, що судові витрати не підлягають стягненню

Керуючись ст.ст. 6, 9, 14, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Свидівоцької сільської ради від 21.08.2018 №53-18 Про затвердження Свидівоцькій сільській раді технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для розміщення культурно-оздоровчого комплексу та човнового причалу в межах с. Свидівок Черкаського району.

Визнати недійсною державну реєстрацію земельної ділянки, площею 6,5001 га, розташованої на АДРЕСА_1 . АДРЕСА_2 (кадастровий номер : НОМЕР_4 : НОМЕР_5 :0331).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду. Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 24.05.2019.

Суддя В.П. Тимошенко