Справа № 160/8082/18
Суддя: Кучма Костянтин Сергійович
Дата ухвалення: 2019-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 квітня 2019 року Справа № 160/8082/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Кучми К.С.
при секретарі судового засідання - Чорній М.В.
за участю: представника позивача - Шаровка В.П. представника відповідача - Бузунової К.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРСПЕЦХЕМ» до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -
Позивач звернувся до адміністративного суду з вищевказаним позовом, в якому з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просив:
В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала повністю та просила суд позов задовольнити з викладених у ньому підстав, з урахуванням додаткових пояснень та уточненої заяви по справі.
У відзиві на позов відповідач, а його представник в судовому засіданні зазначили, що ТОВ «УКРСПЕЦХЕМ» мало фінансово-господарські взаємовідносини з ПП «Фірма Сокай». Згідно з базою даних АІС «Податковий Блок», ПП «Фірма Сокай» останню податкову звітність подано за липень 2015 року, звіт про фінансові результати суб`єкта малого підприємництва за 2015 рік не подано, тому не можливо встановити наявність основних засобів. Відповідно до бази даних ЄРПН ПП «Фірма Сокай» протягом 2015 року не купувало послуг перевезення, транспортно-експедиційних послуг. Аналізом ЄРПН в розрізі номенклатурних позицій протягом 2015 року ПП «Фірма Сокай» встановлено, що підприємство здійснює придбання великої кількості ТМЦ, що мають різноманітні характеристики та потребують застосування особливих умов їх транспортування та зберігання. ПП «Фірма Сокай» придбано: ковбасу, сосиски, пшеницю, фарбу, монокуляри, фрези, філе куряче, фари, котлети, оливу та інше, а реалізовано: транспортно-експедиційні послуги, консультаційні послуги, свердла, будівельні роботи та інше. Згідно з даними Реєстру облікових карток суб`єктів фіктивного підприємництва АІС «Податковий блок» по ПП «Фірма Сокай» встановлено ознаку фіктивності - зареєстровано (переєстровано) у органах держреєстрації з подальшою передачею (оформленням) у володіння чи управління підставним (неіснуючим), померлим, безвісти зниклим особам або таким особам, що не мали наміру провадити фінансово-господарську діяльність або реалізовувати повноваження.
Крім того, перевіркою встановлено, що ТОВ «УКРСПЕЦХЕМ» придбавало послуги навчання (підвищення кваліфікації) від нерезидента Hansa Business School, Шотландія згідно з умовами договору від 19.02.2015 р. № Н-5120-109 «порядок надання послуг визначається Школою самостійно з повідомленням Підприємства. Незалежно від способу та порядку надання послуг місцем надання послуг є місцезнаходження Школи. Послуги можуть надаватися дистанційно, у тому числі, але не виключно за допомогою он-лайн трансляцій, семінарів, тренінгів». При цьому, згідно з наданими до перевірки табелями робочого часу відсутня інформація щодо відряджень до Шотландії співробітників ТОВ «УКРСПЕЦХЕМ» протягом періоду навчання. Перевіркою зроблено висновок, що у зв`язку з тим, що фактичне споживання послуг здійснювалось посадовими особами - резидентами на території України, то як наслідок місце постачання послуг є територія України, та, відповідно, платником є резидент. Тому згідно із п.3.1.2.1 акту перевірки, в порушення п.208.2, п.208.3 ст.208 ПК України, ТОВ «УКРСПЕЦХЕМ» занижено у 2015 році суму податкових зобов`язань з ПДВ від суми послуг отриманих від нерезидента Hansa Business School LP на суму ПДВ 205 740 грн. За таких обставин, представник відповідача просила суд у задоволенні позову відмовити.
Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.
1) п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134, п.135.1 ст.135 Податкового кодексу України від 02.12.2010 р. №2755-VI (зі змінами та доповненнями) в результаті чого занижено податок на прибуток в періоді, що перевірявся, на загальну суму 8 655 грн.;
2) п.44.1 ст.44, п.198.1 п.198.2 п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України від 02.12.2010 р. №2755-VI (зі змінами та доповненнями) в результаті чого занижено податок на додану вартість який підлягає сплаті в бюджет в періоді, що перевірявся, на загальну суму 8550 грн., у тому числі за: липень 2015 року у сумі 8 550 грн.;
3) пп.185.1 (б) ст.185, пп.186.2.3, 186.4 ст.186, ст.180, пп.187.8 ст.187, пп.190.2 ст.190 пп.208.2, 208.3 ст.208 Податкового кодексу України від 02.12.2010 р. №2755-VI, внаслідок чого занижено податок на додану вартість який підлягає сплаті в бюджет в періоді, що перевірявся, на загальну суму 205 740 грн. у т.ч.:
за березень 2015 року на суму 114 794 грн.;
за червень 2015 року на суму 48 123 грн.;
за липень 2015 року на суму 42 823 грн.;
4) пп.164.2.17 п.164.2 ст.164, пп.164.5 ст.164, пп.168.1.1 п.168.1 ст.168, пп.176.2.а п.176.2. ст.176 Податкового кодексу України за результатами перевірки донараховано податок на доходів фізичних осіб в сумі 254 359,40 грн.;
5) пп.1.2 п.16-1 розділу XX Перехідних положень Податкового кодексу України донараховано військового збору на суму 16 550,15 грн.;
6) п.51.1 ст.51, п.176.2.6 ст.176 Податкового кодексу України податкові розрахунки за формою 1ДФ за ІІ квартал 2015 р., III квартал 2015 р., надані до Західно-Донбаської ОДПІ (Васильківське відділення) з інформацією не в повному обсязі.
Аналізуючи виниклі між сторонами правовідносини, суд приходить до наступного.
Приписами п.14.1. ст.14 ПК України визначено, що господарською діяльністю є діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами (14.1.36.); доходами є загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі у виключній (морській) економічній зоні, так і за їх межами (14.1.56.); постачанням товарів є будь-яка передача права на розпоряджання товарами як власник, у тому числі продаж, обмін чи дарування такого товару, а також постачання товарів за рішенням суду (14.1.191.); розумною економічною причиною (ділова мета) є причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності (14.1.231.).
Згідно з п.185.1. ст.185, п.187.1. ст.187, п.188.1. ст.188 ПК України, об`єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку, окрім іншого, з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України. Датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: або дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, або дата відвантаження товарів. База оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, але не нижче звичайних цін, з урахуванням загальнодержавних податків та зборів.
Відповідно до п.201.1., 201.4., 201.6. ст.201 ПК України платник податку зобов`язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, складену за вибором покупця (отримувача) в один із способів, визначених п.201.1. ст.201 ПК України; податкова накладна складається у двох примірниках у день виникнення податкових зобов`язань продавця. Один примірник видається покупцю, а другий залишається у продавця. У разі складання податкової накладної у паперовому вигляді покупцю видається оригінал, а копія залишається у продавця; податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов`язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.
Пунктом 200.1. ст.200 ПК України встановлено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. В свою чергу, право на віднесення сум податку до податкового кредиту, згідно з п.198.1. ст.198 виникає, окрім іншого, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.
При цьому, відповідно до п.198.2., 198.3., 198.6. ст.198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: або дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг, або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною. Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за встановленою ставкою, протягом такого звітного періоду, окрім іншого, у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст.201 Кодексу).
З аналізу наведених законодавчих приписів вбачається, що необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість до податкового кредиту та витрат, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування податком на прибуток, є факт придбання товарів (послуг) з метою їх використання в господарській діяльності, який має бути фактично здійсненим і підтвердженим належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.
При цьому, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.
Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.
Відповідно до п.123.1 ст.123 ПК України у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов`язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.
Натомість чинне законодавство не дає підстав робити висновок щодо не підтвердження фінансово-господарських взаємовідносин ТОВ «УКРСПЕЦХЕМ» з ПП «Фірма Сокай» на підставі лише факту внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань кримінального провадження щодо протиправної діяльності ПП «Фірма Сокай».
Наявність кримінального провадження не є беззаперечним аргументом для визнання операцій з ПП «Фірма Сокай» та з ТОВ «УКРСПЕЦХЕМ» фіктивними, а лише потребує додаткової перевірки наявності чи відсутності дефектності наданих ТОВ «УКРСПЕЦХЕМ» документів у підтвердження чи то спростування відповідних фактів. Позивач не повинен нести відповідальність за протиправні дії свого контрагента, які навіть не доведені під час перевірки, при відсутності у нього умислу на вчинення таких дій.
Під час перевірки, що також відображено в акті перевірки позивачем були надані первинні бухгалтерські документи, які підтверджують господарські взаємовідносини ТОВ «УКРСПЕЦХЕМ» та ПП «Фірма Сокай». Будь-які зауваження щодо форми, повноти, змісту, достовірності вказаних документів з боку контролюючого органу в акті перевірки відсутні.
Відповідно до договору № Н-5120-109 від 19.02.2015 р. даний договір регулює відносини, пов`язані з підвищенням кваліфікації (навчання) співробітників ТОВ «УКРСПЕЦХЕМ» у стратегічному маркетингу, методів вивчення ринку, організації продаж. Форма проведення навчальних семінарів - формі вебінара по програмі підвищення кваліфікації « В2В Маркетинг».
Суд критично ставиться до висновку відповідача про те, що плата за навчання працівників є іншою виплатою і винагородою, які нараховуються платнику у зв`язку з трудовими відносинами і є додатковим благом в не грошовій формі, у зв`язку із тим, що згідно із п.п.165.1.21. п.165.1. ст.165 ПК України до загального місячного (річного) доходу платника податку не включається сума, сплачена будь-якою юридичною особою або фізичною особою на користь вітчизняних вищих та професійно-технічних навчальних закладів за здобуття освіти, за підготовку чи перепідготовку платника податку, але не вище трикратного розміру мінімальної заробітної плати.
Під час проведення перевірки встановлено, що згідно обліково-сальдових відомостей по Д-т рахунку 632 (розрахунки з іноземними постачальниками), К-т рахунку 31 (рахунки в банках) у березні 2015 р., червні 2015 р., липні 2015 р. встановлено, перерахування підприємством ТОВ «УКРСПЕЦХЕМ» грошових коштів за навчання найманих працівників Hansa Business School LP в розмірі 43 964,80 EUR. Також, під час перевірки встановлено, що навчальні семінари згідно договору про надання послуг № Н-5120-109 від 19.02.2015 р. проводились за участю співробітників ТОВ «УКРСПЕЦХЕМ» дистанційно у формі вебінарів.
Перевіркою також встановлення укладання сторонами договору актів наданих послуг: від 13.06.2015 р. згідно якого Школа надала, а Підприємство прийняло та частково сплатило послуги по підвищенню кваліфікації співробітників, а саме дистанційний навчальний семінар та навчальні матеріали, програмне забезпечення та тестові завдання по програмі підвищення кваліфікації у розмірі 24 938,30 євро; від 17.08.2015 р. згідно якого Школа надала, а Підприємство прийняло та частково сплатило послуги по підвищенню кваліфікації співробітників, а саме дистанційний навчальний семінар та навчальні матеріали, програмне забезпечення та тестові завдання по програмі підвищення кваліфікації у розмірі 19 026,50 євро.
Відповідно до роз`яснення ДФС, розміщених в «ЗІР» (категорія 103.04): «Щодо участі працівника у семінарах та конференціях. У визначенні Українського юридичного термінологічного словника семінар - це форма групової роботи за участю запрошених, мета якої - обмін інформацією з певної теми. Конференція - це великі засідання тривалістю один чи декілька днів, присвячені одному ключовому питанню або темі, поділеним на вужчі питання. Участь у семінарах (конференціях) передбачає отримання інформаційно-консультаційних послуг на підставі укладеного договору з організатором семінару (конференції). Отже, у разі якщо запрошеною стороною семінару (конференції) та за умовами договору отримувачем інформаційно-консультаційних послуг є юридична особа (роботодавець), інтереси якої представляє працівник, то сума сплачена юридичною особою (роботодавцем) за участь у семінарі (конференції) не є доходом такого працівника та об`єктом оподаткування податком на доходи фізичних осіб. Водночас, якщо за умовами договору запрошеною стороною та отримувачем інформаційно-консультаційних послуг є працівник, то сума, сплачена юридичною особою (роботодавцем) за участь у семінарі (конференції) за такого працівника, слід розглядати як дохід, отриманий таким працівником у вигляді додаткового блага, який включається до складу загального місячного (річного) оподатковуваного доходу та оподатковується за ставкою 1,8 відсотків».
Так, в акті перевірки не вказано документа, з змісту якого видно, що запрошеною стороною та отримувачем інформаційно-консультаційних послуг за договором №Н-5120-109 від 19.02.2015 р. є працівник.
В матеріалах перевірки, не вказані конкретні фізичні особи-платники податків, на користь яких надавались послуги. Контролюючим органом в акті перевірки зроблений висновок, щодо кола працівників, які проходили навчальні семінари. Доказів, які б підтверджували отримання послуг фізичними особами - платниками податку, які визначені в акті перевірки як отримувачі додаткового блага (начальник відділу постачання Хорошаєва М.С., менеджер з постачання Гнилицький О.Ю. , менеджер зі збуту Кіпря О.О., менеджер з зовнішньоекономічної діяльності Попова Я.І.,) в акті перевірки не зазначено.
Визначальною ознакою доходу платника податку, як об`єкта та бази оподаткування податком з доходу фізичних осіб, в тому числі у вигляді додаткового блага, є приріст показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Та обставина, що в результаті надання особі оплачених благ у певній мірі задовольняються особисті потреби такої особи, не є достатньою для висновку про належність таких благ до додаткового блага. Додаткове благо пов`язане із виробничими силами і яке не має економічну мету в якості задоволення особистих потреб фізичної особи, а по суті є витратами на утримання підприємства не підпадає під оподаткування податком з доходів фізичних осіб, військовим збором та на нього не нараховується єдиний соціальний внесок.
За наслідками перевірки з посиланням на пп.1.2 п.16-1 розділу XX Перехідних положень Податкового кодексу України донараховано військового збору на суму 16 550,15 грн. Зазначене суперечить вимогам пп.1.2 п.16-1 розділу XX Перехідних положень Податкового кодексу України, згідно із яким об`єктом оподаткування військовим збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу, тобто загальний (місячний) річний оподатковуваний дохід. Проте, сума сплачена юридичною особою (роботодавцем) за участь у семінарі (конференції) не є доходом такого працівника.
Відповідно до п.86.8. ст.86 ПК України податкове повідомлення-рішення приймається керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків, його представнику або особі, яка здійснювала розрахункові операції, акта перевірки у порядку, передбаченому статтею 58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень, а за наявності заперечень посадових осіб платника податків до акта перевірки та/або додаткових документів, поданих у порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу, приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки та/або додаткових документів - протягом трьох робочих днів, наступних за днем розгляду заперечень та/або додаткових документів і надання (надсилання) письмової відповіді платнику податків.
Згідно із п.5 розділу II Порядку складання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України № 1204 від 28.12.2015 р. якщо за результатами адміністративного або судового оскарження грошове зобов`язання, зменшення (збільшення) суми податкових зобов`язань та/або податкового кредиту та/або зменшення бюджетного відшкодування з податку на додану вартість та/або зменшення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість, штрафна (фінансова) санкція (штраф) та пеня в тому числі за порушення норм іншого законодавства, зазначені у податковому повідомленні-рішенні, зменшуються, то шляхом опрацювання інформації підрозділів правової роботи щодо прийнятих рішень за результатами розгляду скарг в адміністративному та/або судовому порядку складається податкове повідомлення-рішення, яке містить зменшену суму грошового зобов`язання, зменшену суму зменшення (збільшення) податкових зобов`язань та/або податкового кредиту та/або бюджетного відшкодування з податку на додану вартість та/або зменшення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість, штрафної (фінансової) санкції (штрафу) та пені в тому числі за порушення норм іншого законодавства.
Пунктом 7 розділу II Порядку складання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень встановлено, що податкові повідомлення-рішення згідно з пунктами 4-6 цього розділу складаються контролюючим органом, який склав попереднє податкове повідомлення-рішення, протягом 3 робочих днів з дня, що настає за днем отримання таким контролюючим органом рішення за результатами адміністративного, судового оскарження або іншого рішення про скасування раніше прийнятого податкового повідомлення-рішення.
Відповідно до положень ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
В силу ч.1 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факт здійснення господарської операції. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Згідно із ч.2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Відповідно до ст.3 Господарського кодексу України, під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямованих на виготовлення та реалізацію продукції виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку є підприємництвом.
Із зазначених доводів та наданих на їх підтвердження доказів слідує, що позивачем укладались та виконувались договори з іншими суб`єктами господарювання і такі договори носили реальних характер, тобто їх сторони прагнули до настання обумовлених договорами наслідків.
У тому випадку, якщо відповідач вбачає певні порушення у діяльності контрагентів позивача за господарськими договорами, то такі порушення не можуть бути підставою для притягнення до відповідальності позивача. Законодавством України не передбачена відповідальність юридичної особи за зобов`язаннями іншої юридичної особи, в тому числі за податковими зобов`язаннями.
Відповідно до ч.5 ст.203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Однак при цьому зазначені вище договори між позивачем та вказаними контрагентами були спрямовані на реальне настання обумовлених ними правових наслідків і такі наслідки настали, що підтверджується актами виконаних робіт.
Згідно із ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Відповідно до ст.204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Договори між позивачем та зазначеними контрагентами не є нікчемними, вони не визнані недійсними судом, а значить є правомірними та дійсними.
Ніхто не в праві застосовувати наслідки недійсності договору без визнання такого договору недійсним. Зважаючи на викладене, відповідач не надав належних обґрунтувань та доказів, які вказувати б на правомірність його дій при винесенні оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.
Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Частиною 1 ст.9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно із частинами 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до ч.3 ст.90 КАС України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд зазначає, що відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів правомірність своїх дій. Натомість, позивачем доведено та підтверджено належними доказами обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.
Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Враховуючи, що позов задоволено, сплачений судовий збір в розмірі 5 721,54 грн., підлягає поверненню.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.8, 9, 72, 77, 132, 139, 241-246, 250 КАС України, суд, -
Присудити за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Дніпропетровській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРСПЕЦХЕМ» судові витрати по справі у розмірі 5 721,54 грн.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 КАС України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 КАС України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень КАС України.

Повний текст рішення складений 06.05.2019 року.

Суддя К.С. Кучма