Справа № 826/16553/18
Суддя: Літвіна Наталія Миколаївна
Дата ухвалення: 2019-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Літвіної Н.М.

суддів Коротких А.Ю.

Федотова І.В.

при секретарі Мідянці А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції України в Київській області на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 березня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України в Київській області про скасування наказів, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції України в Київській області у якому просив:

- визнати протиправним та скасувати п. 1 наказу від 13 серпня 2018 року № 1701 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників ГУНП в Київській області» в частині звільнення зі служби в поліції капітана поліції ОСОБА_1 , оперуповноваженого відділу боротьби з міжнародними та етнічними організованими групами і злочинними організаціями управління карного розшуку Головного управління Національної поліції в Київській області;

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Київській області від 29 серпня 2018 року № 444 о/с в частині звільнення зі служби в поліції капітана поліції ОСОБА_1 , оперуповноваженого відділу боротьби з міжнародними та етнічними організованими групами і злочинними організаціями управління карного розшуку Головного управління Національної поліції в Київській області;

- поновити капітана поліції ОСОБА_1 на службі в поліції на посаді оперуповноваженого відділу боротьби з міжнародними та етнічними організованими групами і злочинними організаціями управління карного розшуку Головного управління Національної поліції в Київській області;

- стягнути з Головного управління Національної поліції в Київській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 11 вересня 2018 року по день поновлення на службі в поліції.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 березня 2019 року адміністративний позов задоволено повністю.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач - Головне управління Національної поліції України в Київській області, подав апеляційну скаргу, у якій, зазначаючи про порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи та неповне з`ясування судом обставин справи, просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. У апеляційній скарзі скаржник зазначає, що підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності стало вчинення проступку, який ганьбить звання працівника поліції, нівелює всі попередні заслуги поліцейського, оскільки дискредитує не лише особу поліцейського, а й поліцію в цілому, як орган, що служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Скаржник зазначає, що у діях ОСОБА_1 вбачається порушення ст.7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України в частині дотримання законодавства, а саме: вимог п. 3 ст. 11 розділу II Закону України «Про національну поліцію», що виразилося у вчиненні діяння, яке викликало суспільний резонанс та негативно впливає на довіру громадян до органів та підрозділів поліції.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просить суд відмовити в задоволенні скарги, посилаючись на законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції. Представник позивача зазначає, що оскільки станом на час притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності було розпочате досудове розслідування у кримінальному провадженні № 008030, і позивачу висунуто підозру, наступні дії його роботодавця стосовно застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення позивача зі служби мають похідний характер. Крім того, представник позивача наполягає на безпідставності оскаржуваних наказів з огляду на недоведеність вини ОСОБА_1 в установленому порядку, а саме відсутність судового рішення (вироку), яким би підтверджувались обставини, що ставляться йому в провину та покладені в основу висновку відповідача про вчинення ним дисциплінарного проступку.

У відповідності до ст. 308 КАС України, справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників учасників справи, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та поданого письмового відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прийнятий на службу до органів внутрішніх справ з липня 2009 року на посаду оперуповноваженого по боротьбі з незаконним обігом наркотиків Луганського міського управління Головного управління МВС України у Луганській області.

На підставі наказу Головного управління Національної поліції України в Київській області від 17 листопада 2017 року №711 о/с «По особовому складу» капітана поліції ОСОБА_1 , який перебував за переведенням з Головного управління Національної поліції в Одеській області, призначено оперуповноваженим відділу боротьби з міжнародними та етнічними організованими групами і злочинними організаціями управління карного розшуку Головного управління Національної поліції України в Київській області.

Відповідно до наказу Головного управління Національної поліції в Київській області № 1701 від 13 серпня 2018 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників ГУНП в Київській області», оперуповноваженого відділу боротьби з міжнародними та етнічними організованими групами і злочинними організаціями управління карного розшуку Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції.

Згідно з наказом Головного управління Національної поліції в Київській області № 444 о/с від 29 серпня 2018 року «По особовому складу», оперуповноваженого відділу боротьби з міжнародними та етнічними організованими групами і злочинними організаціями управління карного розшуку Головного управління Національної поліції України в Київській області ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції згідно з п. 6 (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію».

Вважаючи вказані накази протиправними, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що одні й ті ж самі дії особи можуть бути кваліфіковані або як дисциплінарний проступок, або як кримінальне правопорушення (за умови наявності відповідного вироку суду), тоді як оцінка відповідних дій позивача має бути кваліфікована лише в межах однієї з цих процедур. Суд зазначив, що за відсутності відповідного судового вироку, що набув законної сили, особа вважається невинною, і її дії, що були предметом оцінки у кримінальній справі, не можуть бути кваліфіковані як протиправні іншими особами.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України, затвердженим Законом України від 22 лютого 2006 року № 3460-IV (надалі - Дисциплінарний статут), Законом України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року № 580-VIII (далі - Закон №580-VIII).

Обов`язки поліцейського, визначені ст. 18 Закону № 580-VIII, відповідно до вимог якої поліцейський зобов`язаний: 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; 3) поважати і не порушувати прав і свобод людини; 4) надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я; 5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків; 6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Поліцейський на всій території України незалежно від посади, яку він займає, місцезнаходження і часу доби в разі звернення до нього будь-якої особи із заявою чи повідомленням про події, що загрожують особистій чи публічній безпеці, або в разі безпосереднього виявлення таких подій зобов`язаний вжити необхідних заходів з метою рятування людей, надання допомоги особам, які її потребують, і повідомити про це найближчий орган поліції.

Згідно з положеннями ст. 19 Закону № 580-VIII у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Сутність службової дисципліни, обов`язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень визначає Дисциплінарний статут.

Відповідно до ст. 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Згідно зі ст. 2 названого статуту, дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

За вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом (ст. 5 Дисциплінарного статуту).

В силу вимог ст. 12 Дисциплінарного статуту звільнення з органів внутрішніх справ є одним з видів дисциплінарних стягнень, які можуть накладатися на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни.

Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

З метою з`ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування (ст. 14 Дисциплінарного статуту).

Як убачається з п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону № 580-VIII поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Відповідно до п. 8.1 Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженої наказом МВС від 13 березня 2013 року № 230 (чинної на дату виникнення спірних відносин; далі - Інструкція) підсумковим документом службового розслідування є висновок службового розслідування, який складається зі вступної, описової та резолютивної частин.

Згідно з пунктом 2.1. Інструкції підставами для проведення службового розслідування є порушення особами РНС службової дисципліни, у тому числі скоєння кримінальних або адміністративних правопорушень, знищення або втрата службових документів, доручених або охоронюваних матеріальних цінностей, вчинення особами РНС діянь, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, інші події, пов`язані із загибеллю (смертю) осіб РНС чи їх травмуванням (пораненням), а також події, які сталися за участю осіб РНС і можуть викликати суспільний резонанс.

Згідно з пунктом 8.2 Інструкції в описовій частині висновку службового розслідування викладаються встановлені при проведенні службового розслідування відомості про:

обставини, за яких особа (особи) РНС скоїла (и) дисциплінарний проступок або які стали підставою для призначення службового розслідування, а також те, чи мали вони місце взагалі;

час, місце, спосіб, мотив та мету вчинення дисциплінарного проступку, його наслідки (їх тяжкість), що настали у зв`язку з цим; посаду, звання, прізвище, ім`я та по батькові, персональні дані (дата та місце народження, освіта, період служби в органах внутрішніх справ і на займаній посаді - з дотриманням вимог Закону України «Про захист персональних даних»), характеристику особи (зокрема, про наявність або відсутність у неї діючих дисциплінарних стягнень), винної в учиненні дисциплінарного проступку, та осіб, дії чи бездіяльність яких сприяли вказаним обставинам;

наявність причинного зв`язку між неправомірними діяннями особи РНС та їх наслідками;

умови, що передували скоєнню дисциплінарного проступку або спонукали до цього;

вимоги законодавства або посадові обов`язки, які було порушено;

наявність вини особи (осіб) РНС, обставини, що пом`якшують чи обтяжують ступінь відповідальності, а також ставлення до скоєного.

Разом з тим, текст службового розслідування від 18 липня 2018 року не містить відомостей про: час, місце, спосіб, мотив та мету вчинення саме дисциплінарного проступку, а не кримінального правопорушення про яке зазначено у висновку, його наслідки (їх тяжкість), що настали у зв`язку з цим; наявність причинного зв`язку між неправомірними діяннями позивача та їх наслідками; наявність вини особи у вчиненні дисциплінарного правопорушення, обставини, що пом`якшують чи обтяжують ступінь відповідальності, а також ставлення до скоєного.

Як вбачається з матеріалами справи, в тексті висновку службового розслідування від 18 липня 2018 року зазначено: «Таким чином аналізуючи матеріали службового розслідування, можливо зробити висновок, що інформація щодо затримання оперуповноважених відділу боротьби з міжнародними та етнічними організованими групами і злочинними організаціями УКР ГУНП в Київській області капітана поліції Рєзнікова О.В. та старшого лейтенанта поліції Даценка А.В. у рамках кримінального провадження, внесеного до ЄРДР 16 вересня 2014 року за №008030 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 146, ч. 2 ст. 147, ч. 4 ст. 18, ч. 1 ст. 289, ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 256, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 187, ч. 5 ст. 185, ч. 4 ст. 369, ч. 1 ст. 377 КК України знайшла своє підтвердження».

Крім того, у висновку вказано: «У діях оперуповноважених відділу боротьби з міжнародними та етнічними організованими групами і злочинними організаціями УКР ГУНП в Київській області капітана поліції ОСОБА_1 та старшого лейтенанта поліції ОСОБА_2 вбачаються порушення ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, в частині дотримання законодавства: а саме п. 3 ст. 11 Закону України «Про національну поліцію», що виразилось у вчиненні дій, які викликають суспільний резонанс та як наслідок зменшують довіру населення до поліції і впливає на оцінку ефективності діяльності органів і підрозділів поліції».

Водночас, вказані обставини свідчать про те, що висновок службового розслідування за фактом затримання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 18 липня 2018 року ґрунтуються лише на матеріалах кримінального правопорушення. Жодних обставин, які б доводили вину позивача у вчиненні дисциплінарного проступку відповідач не встановив.

Тобто, дисциплінарним проступком в даному випадку визнано дії, які кваліфіковані органом досудового розслідування як такі, що містять ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 146, ч. 2 ст. 147, ч. 4 ст. 18, ч. 1 ст. 289, ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 256, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 187, ч. 5 ст. 185, ч. 4 ст. 369, ч. 1 ст. 377 КК України, і наявність чи відсутність яких щодо позивача є предметом досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні.

Аналізуючи матеріали службового розслідування щодо позивача, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що комісією, яка проводила службове розслідування не вжито необхідних заходів для повного та всебічного встановлення обставин події, у зв`язку з якою проводилось службове розслідування, часу, місця, способу вчинення порушення, наявності в діях позивача ознак дисциплінарного проступку.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що вчинення особою - поліцейським дій, за які передбачено одночасно різні види юридичної відповідальності, зокрема дисциплінарну, кримінальну та/або адміністративну, не у всіх випадках ставить їх у залежність одне від одного. Разом з тим, притягнення до різних видів юридичної відповідальності передбачає дотримання відмінних і самостійних (окремих) процедур, які передують ухваленню рішення що накладення певного виду стягнення.

Зокрема, питання про наявність підстав для накладення на поліцейського дисциплінарного стягнення з`ясовується під час службового розслідування. Правова оцінка правильності рішення про притягнення поліцейського до дисциплінарної відповідальності повинна фокусуватися насамперед на тому, чи таке рішення прийнято у межах повноважень, у порядку та спосіб, встановлені Конституцією України та законами України, чи дійсно в діях поліцейського є встановлені законом підстави для застосування до нього дисциплінарного стягнення, відтак можна робити висновки про правомірність спірного рішення.

В аспекті спірних правовідносин треба зауважити, що з`ясування обставин, які слугували приводом для службового розслідування (скоєння кримінального правопорушення), не може обмежуватися лише проміжними офіційними результатами досудового розслідування.

Крім того, в межах дисциплінарного провадження не можна встановити наявність чи відсутність події, що може бути кваліфікована як кримінальне правопорушення, і, відповідно, встановити, що вказана подія (за умови підтвердження її наявності) є правопорушенням.

Невиконання чи неналежне виконання поліцейським своїх посадових обов`язків та дотримання законодавства під час виконання посадових обов`язків можуть бути кваліфіковані як дисциплінарний проступок у тих межах, у яких відповідні дії не можуть бути визнані адміністративним чи кримінальним правопорушенням, що віднесено до компетенції інших органів.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач фактично у своєму висновку за результатами службового розслідування відтворив виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які у своїй сукупності дали органам досудового розслідування підстави допускати, що ОСОБА_1 вчинив кримінальне правопорушення та надати йому правову кваліфікацію. Тобто, відповідач фактично посилався на відомості, які стали підставою для повідомлення позивача про підозру у вчиненні злочину.

Разом з тим, повідомлення про підозру є тільки формальним (офіційним) припущенням органу (посадової особи), який проводить досудове розслідування, про те, що конкретна особа причетна до злочину. Таке припущення ґрунтується на неостаточних (неповних) результатах досудового розслідування і кримінально-правова кваліфікація поставленого їй за провину діяння може бути змінена. З часу оголошення цієї підозри особа набуває статусу підозрюваного, однак її вину у вчиненні злочину ще потрібно довести, принаймні на цій стадії кримінального провадження твердити про її винуватість як доведений факт не можна.

Водночас, дисциплінарна відповідальність є окремим (самостійним) видом юридичної відповідальності і вирішення питання про правомірність притягнення особи до дисциплінарної відповідальності передбачає необхідність з`ясувати склад дисциплінарного проступку в його діях, незалежно від того яку кримінально-правову кваліфікацію ті самі дії особи-поліцейського отримали в рамках кримінального провадження та які наслідки, у підсумку, настали чи можуть настати для такої особи.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 08 травня 2019 року у справі № 807/196/17.

Однак, в матеріалах службового розслідування відсутні відомості щодо дослідження комісією, що здійснювала службове розслідування інших відомостей, крім тих, які були підставою для оголошення позивачу підозри у вчиненні злочину та надійшли від Головного управління національної поліції в Київській області 16 травня 2018 року.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що п. 10 ч. 1 ст. 77 Закону № 580-VIII передбачає в якості окремої підстави для припинення служби у поліції набрання законної сили рішенням суду щодо кримінального правопорушення.

Згідно ч. 3 ст. 70 Закону № 580-VIII поліцейський, щодо якого здійснюється кримінальне провадження, може бути відсторонений від посади в порядку, визначеному Кримінальним процесуальним кодексом України.

Водночас, вказані заходи відповідачем вжиті не були, натомість, за відсутності підстав (вироку суду) позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності та звільнено без з`ясування обставин щодо вчинення ним дисциплінарного проступку.

З досліджених судовою колегією матеріалів справи вбачається, що в даному випадку, причетність ОСОБА_1 до вчинення кримінального правопорушення, яке внесено до ЄДР 16 вересня 2014 року за № 0008030 була встановлена під час досудового розслідування.

Вказані дії позивача кваліфіковані відповідачем також як порушення ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, в частині дотримання законодавства: а саме п. 3 ст. 11 Закону України «Про національну поліцію», що виразилось у вчиненні дій, які викликають суспільний резонанс та як наслідок зменшують довіру населення до поліції і впливає на оцінку ефективності діяльності органів і підрозділів поліції.

Разом з тим, висновок службового розслідування не містить конкретизації того, які саме дії позивача дискредитують його як поліцейського та становлять суспільний резонанс та як наслідок зменшують довіру населення до поліції і впливає на оцінку ефективності діяльності органів і підрозділів поліції.

Отже, матеріалами службового розслідування не доведено вчинення позивачем проступку, який є підставою для застосування визначених відповідачем заходів дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення із служби.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що при прийнятті рішень про накладення на позивача найсуворішого виду дисциплінарного стягнення, а саме звільнення зі служби в поліції, відповідачем не доведено належними і допустимими доказами факт вчинення позивачем дисциплінарного проступку за який його було притягнуто до дисциплінарної відповідальності.

Відповідно, оскаржувані позивачем накази є неправомірними та підлягають скасуванню, що свідчить про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Доводи апеляційної скарги зазначених висновків суду не спростовують.

Враховуючи, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 286, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції України в Київській області залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 березня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст. 329 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Н.М. Літвіна

Судді А.Ю. Коротких

І.В. Федотов

Повний текст постанови виготовлено 27 травня 2019 року.