Справа № 160/4376/19
Суддя: Захарчук-Борисенко Наталія Віталіївна
Дата ухвалення: 2019-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2019 року Справа № 160/4376/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Захарчук-Борисенко Н.В., розглянувши у письмовому провадження у м.Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Металургійного відділу Державної виконавчої служби м.Кривого Рогу про скасування арешту з майна,-
В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що відповідно до Свідоцтва про право власності від 08 січня 2019 року, ОСОБА_1 є власником автомобіля Деу Сенс ОСОБА_2 , д.н. НОМЕР_1 . Отримавши Свідоцтво про право власності, позивачка звернулась до Сервісного центру МВС для реєстрації даного транспортного засобу у зв`язку з наявним арештом, який було накладено Постановою про арешт майна боржника від 22 квітня 2008 року державним виконавцем Мяч Тетяною Сергіївною. Даний автомобіль був у власності чоловіка позивачки ОСОБА_3 , який був боржником у виконавчому провадженні за судовим наказом №34/454, виданим Господарським судом Дніпропетровської області від 15.10.2007. Однак, чоловіком позивачки заборгованість була погашена в повному обсязі, проте ані Постанову про закінчення виконавчого провадження, ані Постанову про зняття арешту на домашню адресу ОСОБА_3 надіслано не було. Звернувшись до Металургійного відділу Державної виконавчої служби м.Кривого Рогу для зняття арешту з автомобіля, позивачка отримала відмову від відповідача у зв`язку з тим, що завершені виконавчі провадження знищені у зв`язку зі строком їх зберігання. Постанову про зняття арешту ОСОБА_1 отримано, а тому позивачка вважає, що вищезазначеними діями відповідачем були порушені норми Закону України «Про виконавче провадження», що і стало підставою для звернення до суду з даною позовною заявою.
15.05.2019 ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду було відкрито провадження та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи.
У судовому засіданні 28.05.2019 представник позивача Лисиця ОСОБА_4 . позовні вимоги підтримала, просила позовну заяву задовольнити та розглядати справу №160/4376/19 в порядку письмового провадження.
Представник відповідача Гольськов ОСОБА_5 . ОСОБА_6 . у судовому засіданні 28.05.2019 надав письмові пояснення, позовні вимоги визнав, проти розгляду справи в порядку письмового провадження не заперечував.
Враховуючи наведене, суд ухвалив подальший розгляд справи здійснювати в порядку письмового провадження за наявними у справі письмовими доказами.
Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, з наступних підстав.
22.04.2008 за № 6173 Дзержинським відділом державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції на підставі ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» на адресу ОСОБА_7 надіслано Постанову про арешт майна та оголошення заборони його відчудження, а саме на транспортний засіб марки Деу Сенс ТВПО, державний номер НОМЕР_1 , легковий седан-В, 2006 р.в., що зареєстрований за ОСОБА_3 , Дз-В5-1824 (07) для виконання (відома).
12.11.2017 ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 від 14.11.2017.
З матеріалів справи вбачається, що для державної реєстрації даного автомобіля позивачка звернулась до Металургійного відділу Державної виконавчої служби м.Кривого Рогу для зняття арешту з автомобіля, на що 27.03.2019 відповідачем відмовлено у знятті арешту з автомобіля у зв`язку з тим, що завершені виконавчі провадження у 2009, 2011 роках знищенні через закінчення строків їх зберігання, а тому на даний час згідно з ст.59 Закону України Про виконавче провадження» у державного виконавця відсутні підстави для зняття арешту з майна боржника.
Позивачка вважає безпідставним накладення арешту на належне їй майно, не погоджується із вказаною відмовою відповідача про зняття арешту з автомобіля, що і стало підставою для звернення з даним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Умови та порядок примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб) визначаються Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404 (далі Закон №1404).
Відповідно до статті 1 Закону №1404 виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 3 Закону №1404 підлягають примусовому виконанню рішення на підставі, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
Відповідно до частини першої статті 5 Закону № 1404 примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
В силу вимог частини першої статті 59 Закону № 1404 особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.
Частиною четвертою статті 59 Закону № 1404 передбачені вичерпні підстави для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини. Зокрема:
1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;
2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;
3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;
4) наявність письмового висновку експерта, субєкта оціночної діяльності - субєкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у звязку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;
5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;
6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;
7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;
8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.
У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду (частина пята статті 59 Закону № 1404).
Судом встановлено, що Постанова ВДВС у Дзержинському районі м.Кривого Рогу від 22.04.2008 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, яка виписана вручну, винесена на підставі Наказу №34/454, виданого 15.10.2007 Господарським судом Дніпропетровської області про стягнення з ОСОБА_3 на користь ТОВ «Аверс К» суми боргу, що складає 6587,70 грн.
При цьому, суд зазначає, що статтею 38 Закону України від 21 квітня 1999 року N 606-XIV "Про виконавче провадження" (в редакції, чинній на момент прийняття постанови, далі - Закон N 606-XIV) передбачені наслідки завершення виконавчого провадження.
Так, відповідно до частини першої статті 38 Закону N 606 у разі закінчення виконавчого провадження згідно із статтею 37 цього Закону, крім направлення виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; повернення виконавчого документа стягувачу згідно із статтею 40 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, згідно із статтею 40-1 цього Закону, припиняється чинність арешту майна боржника, скасовуються інші здійснені державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку з завершенням виконавчого провадження.
Якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем був накладений арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про скасування арешту, накладеного на майно боржника (частина друга статті 38 Закону № 606).
Наведеними правовими нормами покладено на державного виконавця обов`язок скасувати вжиті заходи примусового виконання рішення у разі закінчення виконавчого провадження з підстав повернення виконавчого документа стягувачу.
Така ж норма продовжує діяти згідно пункту 1 частини першої статті 40 Закону №1404, якою передбачено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.
Суд зазначає, що відповідно до п.1 розділу Х Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 07.06.2017 року №1823/5 завершені виконавчі провадження та виконавчі провадження, за якими виконавчий документ повернуто без прийняття до виконання, підлягають передачі до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця не пізніше 01 серпня поточного року та 01 лютого наступного року.
Згідно з пунктом п.1 розділу ХІ Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 07.06.2017 року №1823/5 передані до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця справи та виконавчі провадження, строк зберігання яких закінчився, підлягають знищенню.
Згідно з пунктом п.2 розділу ХІ Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 07.06.2017 року №1823/5, строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, становить три роки, крім виконавчих проваджень за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить один рік.
Таким чином, знищенню підлягають лише завершені виконавчі провадження.
Враховуючи наведені норми та зважаючи на те, що виконавче провадження, у межах якого було прийнято постанову, якою накладено арешт на майно боржника, знищено, суд дійшов висновку, що відповідачем при завершенні виконавчого провадження не застосовано наслідки, встановлені статтею 38 Закону № 606-XIV.
Таким чином, враховуючи вищевикладене та те, що виконавче провадження знищено, суд вважає чинність арешту, накладеного Постановою про арешт майна боржника від 22 квітня 2008 року державним виконавцем Металургійного відділу Державної виконавчої служби м.Кривого Рогу Мяч Тетяною Сергіївною безпідставною та підлягає скасуванню.
Згідно з частинами 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно до ч.1 ст.189 КАС України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач -визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.
Таким чином, враховуючи також визнання позову представником Металургійного відділу Державної виконавчої служби м.Кривого Рогу, суд доходить висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню.
Згідно ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до ч.1 ст.132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем ОСОБА_1 при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позовної заяви до суду в розмірі 768,40 грн., що підтверджується квитанцією №81 від 08.04.2019, яка міститься в матеріалах справи.
Враховуючи, що позовну заяву задоволено в повному обсязі, сплачений позивачем судовий збір за подачу позовної заяви до суду в сумі 768,40 грн. підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Металургійного відділу Державної виконавчої служби м.Кривого Рогу .
Керуючись ст.ст. 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, -
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Захарчук-Борисенко