Справа № 579/816/19
Суддя: Моргун О. В.
Дата ухвалення: 2019-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 579/816/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2019 року Кролевецький районний суд Сумської області

у складі головуючого судді Моргуна О.В.,

за участі секретаря судового засідання Сергієнко Ж.М.,

з участю позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача Білогруда О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Кролевець адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Кролевецького районного сектору Управління Державної міграційної служби України в Сумській області про визнання незаконним та скасування рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом до Кролевецького районного сектору Управління Державної міграційної служби України в Сумській області, мотивуючи свої вимоги тим, що він народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Кролевець Сумської області. Будучи повнолітнім він проживав в м.Мурманськ Російської Федерації, має громадянство РФ. У 2008 році він приїхав в Україну та став проживати у своєї матері ОСОБА_3 по АДРЕСА_1 , де проживає і на даний час.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 померла, місцем смерті є АРК. Будучи спадкоємцем першої черги за законом, він має намір прийняти спадщину після смерті матері. Оскільки термін дії його паспорту закінчився, за власною ініціативою він звернувся до Кролевецького районного сектору Управління Державної міграційної служби України в Сумській області з проханням вирішити дане питання, де головним спеціалістом ОСОБА_4 йому була обіцяна допомога.

Однак 12 квітня 2019 року головним спеціалістом Кролевецького районного сектору Управління Державної міграційної служби України в Сумській області Возняк А.П. було прийнято рішення про примусове повернення його до країни походження РФ, яке 12.04.2019 року затверджене завідувачем Кролевецького районного сектору Управління Державної міграційної служби України в Сумській області Білогруд О.М.

18 квітня 2019 року йому було вручено постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст.203 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 1700 грн., який ним сплачено в день вручення постанови.

Зазначеними діями він був поставлений в скрутне матеріальне становище, став звертатись за наданням правової допомоги. На даний час він не працює, коштів не має.

Вважає що дане питання можливо вирішити мирним шляхом, він буде проживати в Україні, де народився, де має спадщину, має житло. З лютого 2008 року він постійно проживає в м.Кролевець, за місцем проживання характеризується позитивно, що не суперечить інтересам забезпечення безпеки України чи охорони громадського порядку, захисту прав і законних інтересів громадян України.

Згідно зі ст.31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» забороняється примусово повертати і примусово видворяти іноземця до країн, де їх життю або здоров`ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини.

В Російській Федерації він не має місця проживання, роботи, протягом тривалого часу, більше 10 років, він проживав в Україні, де народився. В м.Мурманську житла він не має, як і не має житла в іншому місті. Повернувшись до РФ, яка анексувала території України, він стане об`єктом насильства, що є вкрай небезпечно для нього, як особи, яка підтримує позицію України.

Посилаючись на викладене, позивач просить суд визнати незаконним та скасувати рішення №3 від 12 квітня 2019 року Кролевецького районного сектору Управління Державної міграційної служби України в Сумській області про примусове повернення ОСОБА_1 до країни походження Російської Федерації як громадянина Російської Федерації.

Відповідачем до суду подано відзив на позов (а.с.20-22). Відповідач заперечує проти позову та просить відмовити в його задоволенні, виходячи з наступного. Так, 12.04.2019 р. працівниками Кролевецького РС Управління ДМС України в Сумській області стосовно позивача складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 203 КУпАП та постановою про накладення адміністративного стягнення від 12.04.2019 р. застосовано стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1700 грн., який сплачено. Зі слів позивача встановлено, що в Україну він в`їхав в 2015 р., з того часу за її межі не виїжджав, проживав без документів та не звертався до консульства РФ у м.Харків, оскільки не мав можливості. 12.04.2019 р. уповноваженою особою Кролевецького РС Управління ДМС України в Сумській області прийнято рішення № 3 про примусове повернення з України позивача, яким йому надано строк для виїзду з України у термін до 10.05.2019 року. Позивач рішення не виконав. Підпункт 2.2. пункту 2 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 лютого 2012 р. № 150 встановлює, що іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території: не більш як 90 днів протягом 180 днів у разі в`їзду іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в`їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України. У разі виявлення перевищення іноземцем дозволеного йому строку перебування на території України посадова особа ДМС діє відповідно до Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення Державною міграційною службою України, затвердженої наказом МВС від 28 серпня 2013 року № 825, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 25 вересня 2013 року за № 1654/24186. Позивач знаходився без документів на право проживання в Україні з 2015 р., перевищив дозволений термін перебування іноземця, який є громадянином держави з безвізовим порядком в`їзду, 90 днів протягом 180 днів. Відтак, 12.04.2019 працівниками Кролевецького РС Управління ДМС України в Сумській області стосовно позивача складено протокол про адміністративне правопорушення та постановою про накладення адміністративного стягнення від 12.04.2019 застосовано стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1700 грн. 00 коп. 12.04.2019 р. уповноваженою особою Кролевецького РС Управління ДМС України в Сумській області прийнято рішення № 3 про примусове повернення з України позивача, яким останньому надано строк для виїзду з України у термін до 10.05.2019 року. З зазначеним рішенням позивач ознайомився 12.04.2019 р., що підтверджується його власним підписом на документі. Позивач рішення не виконав. Крім того, відповідач зазначає, що протягом строку перебування в Україні з питання продовження строку перебування на території України чи оформлення документів, що підтверджують право проживання в Україні до підрозділів Державної міграційної служби позивач не звертався, підстав для отримання статусу біженця чи притулку в Україні ніколи не мав, що також ним особисто підтверджено підписом ІНФОРМАЦІЯ_3 року. Таким чином, приймаючи рішення від 12.04.2019 № 3 про примусове повернення з України громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 відповідач діяв на підставі, в порядку і межах встановлених Конституцією України та чинного законодавства України.

В судовому засіданні 16.05.2019 року задоволено клопотання позивача, розгляд справи відкладено на 21.05.2019 року.

В судовому засіданні 21.05.2019 року задоволено клопотання представника позивача, розгляд справи відкладено на 22.05.2019 року.

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечував та просив суд відмовити в його задоволенні.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно свідоцтва про народження позивач ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Кролевець Сумської області (а.с.6).

ОСОБА_1 є громадянином Російської Федерації (а.с.5). За даними імміграційної картки громадянин РФ ОСОБА_1 прибув в Україну у 2008 році (а.с.5).

В судовому засіданні ОСОБА_1 пояснив, що прибув в Україну в 2015 році, так він повідомляв працівникам Кролевецького РС Управління ДМС України в Сумській області.

Відповідно до ч.3 ст.3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Частиною 3 ст.9 вказаного Закону визначено, що строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Згідно п.2 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.02.2012 року № 150 - іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території не більш як 90 днів протягом 180 днів у разі в`їзду іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в`їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України.

Рішенням головного спеціаліста Кролевецького районного сектору Управління Державної міграційної служби України в Сумській області Возняк А.П. від 12.04.2019 року №3, затвердженим завідувачем Кролевецького районного сектору Управління Державної міграційної служби України в Сумській області Білогруд О.М., вирішено примусово повернути до країни походження або третьої країни громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та зобов`язано його покинути територію України у термін до 10.05.2019 року (а.с.7-8, 25).

Підставою для прийняття вказаного рішення стали висновки органу міграційної служби про незаконне перебування громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що складено протокол від 12.04.2019 року про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.203 КУпАП (а.с.23), і винесено постанову від 12.04.2019 року серії ПН МСМ 047904 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.203 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1700 грн (а.с.9, 24).

Частиною 1 статті 203 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за порушення іноземцями правил перебування в Україні, тобто ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування після в`їзду в Україну у визначений строк.

За змістом постави про накладення адміністративного стягнення від 12.04.2019 року серії ПН МСМ 047904 громадянин ОСОБА_1 станом на 12.04.2019 року порушив правила перебування іноземців в Україні, після закінчення 90 днів перебування на території України ухилився від виїзду з України після закінчення терміну перебування, зі слів, заїхав на територію України в 2015 році, що є порушенням п.п.2 п.2 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого Постановою КМУ від 15.02.2012 р. №150 (а.с.24).

Постанова про накладення адміністративного стягнення від 12.04.2019 року набрала законної сили і є доказом того, що позивач ухилився від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування після в`їзду до даної держави. Постанова позивачем не оскаржувалась, адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1700 грн. позивачем сплачено добровільно (а.с.10), що свідчить про те, що він згоден з обставинами, викладеними у постанові про накладення адміністративного стягнення від 12.04.2019 року серії ПН МСМ 047904.

Таким чином, судом встановлено, що громадянин РФ ОСОБА_1 , прибувши до України у 2008 році, про що він підтвердив у судовому засіданні, порушив термін перебування в Україні, встановлений п.п.2 п.2 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого Постановою КМУ від 15.02.2012 р. №150, а саме: не виїхав за межі України у встановлений законом строк, тобто перевищив термін тимчасового перебування на її території.

Підставою для прийняття Кролевецьким районним сектором Управління Державної міграційної служби України в Сумській області рішення №3 від 12 квітня 2019 року є порушення позивачем строку перебування на території України.

Разом з цим, при прийняття оскаржуваного рішення органом міграційної служби враховано, що у період дозволеного строку перебування громадянин РФ ОСОБА_1 з питань продовження строку перебування на території України чи оформлення документів, що підтверджують право проживання в Україні до підрозділів Державної міграційної служби України не звертався та підстав для отримання статусу біженця чи притулку в Україні не надавав.

Рішення Кролевецького районного сектору Управління Державної міграційної служби України в Сумській області №3 від 12 квітня 2019 року прийняте на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Не погоджуючись із рішенням відповідача, посилаючись на його упередженість, завчасність та протиправність, позивач звернувся до суду із даним позовом, в якому ставиться питання про його скасування.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Особливості провадження у справах за адміністративними позовами з приводу примусового повернення чи примусового видворення іноземця або осіб без громадянства за межі території України врегульовано ст. 288 КАС України.

Порядок регулювання суспільних відносин у сфері примусового повернення чи примусового видворення іноземця або осіб без громадянства за межі території України визначається Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Відповідно до ч. 3 ст.25 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» рішення про добровільне повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частинах першій і другій цієї статті, приймається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції за заявою іноземця та особи без громадянства про добровільне повернення.

Порядок провадження за заявами іноземців та осіб без громадянства про добровільне повернення визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 1 ст.26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України).

Відповідно до ч. 5 ст.26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Відповідно до ч.1 ст. 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворені або видані чи передані до країн: де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; де їх життю або здоров`ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

Згідно до п. 14 ст.1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

Відповідно до п. 1 ст. 1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» від 08.07.2011року № 3671-VI біженець - особа, яка не є громадянином України і внаслідок обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань.

Згідно із п. 13 ч. 1 ст. 1 Закону України від 08.07.2011року № 3671-VI особа, яка потребує додаткового захисту - особа, яка не є біженцем відповідно до Конвенції про статус біженців 1951 року і Протоколу щодо статусу біженців 1967 року та цього Закону, але потребує захисту, оскільки така особа змушена була прибути в Україну або залишитися в Україні внаслідок загрози її життю, безпеці чи свободі в країні походження через побоювання застосування щодо неї смертної кари або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність поводження чи покарання або загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини і не може чи не бажає повернутися до такої країни внаслідок зазначених побоювань.

Згідно з Конвенцією про статус біженців 1951 року і Протоколом щодо статусу біженця 1967 року поняття «біженець» включає в себе 4 основних підстави, за наявності яких особі може бути наданий статус біженця: 1) особа повинна знаходиться за межами країни своєї національної належності або, якщо особа не має визначеного громадянства, - за межами країни свого колишнього місця проживання; 2) неможливість або побоювання користуватися захистом країни походження; 3) особа повинна мати цілком обґрунтовані побоювання стати жертвою переслідувань; 4) побоювання стати жертвою переслідування повинно бути пов`язане з причинами, які вказані в Конвенції про статус біженців, а саме: а) расова належність; б) релігія; в) національність (громадянство); г) належність до певної соціальної групи; д) політичні погляди.

Таким чином, при вирішенні питання щодо визнання або відмови у визнані біженцем, або особою, яка потребує додаткового захисту, мають враховуватися усі чотири підстави, наведені вище.

Пунктом 8 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України визначено процедуру продовження строку перебування на території України іноземців та осіб без громадянства.

У судовому засіданні встановлено, що позивач із заявами про продовження строку перебування на території України, визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту до компетентних органів не звертався, документального підтвердження підстав для подальшого перебування в Україні та документів на право проживання в Україні не надав.

Відповідно до Положень Керівництва з процедур та критеріїв визначення статусу біженців Управління Верхового комісара ООН у справах біженців (1992 рік), особа повинна вказати переконливу причину, чому вона особисто побоюється стати жертвою переслідування. Для того, щоб вважатися біженцем, особа повинна надати свідчення повністю обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за конвенційними ознаками (п. п. 45, 66).

Згідно з Позицією УВКБ ООН «Про обов`язки та стандарти доказів у біженців» 1998 року, факти в підтвердження заяв біженців визначаються шляхом надання підтвердження або доказів викладеного,які можуть бути як усні, так і документальні.

Загальними правовими принципами доказового права, обов`язок доказу покладається на особу, яка висловлює це твердження. Таким чином, у заяві про надання статусу біженця позивач повинен довести достовірність своїх тверджень і точність фактів, на яких ґрунтується його заява.

Суд зазначає, що єдиним критерієм для набуття міжнародного захисту особою є наявність у неї обґрунтованих побоювань у разі повернення до країни громадянської належності: стати жертвою переслідувань за однією чи кількома ознаками, наведеними у Конвенції про статус біженців 1951 року та у пункті 1 частини першої статті 1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» або зазнати серйозної шкоди, пов`язаної з умовами, зазначеними у статті 3 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Кваліфікаційній Директиві ЄЄ 2011/95/ЕU, та пункті 13 частини першої статті 1 Закону № 3671-VI.

Приписами п. 5 ст. 4 Директиви Ради Європейського Союзу «Щодо мінімальних стандартів для кваліфікації громадян третіх країн та осіб без громадянства як біженців або як осіб, що потребують міжнародного захисту за іншими причинами, а також суті захисту, що надається» від 27 квітня 2004 року №8043/04 передбачено, що заяви є обґрунтованими, якщо виконуються такі умови: - заявник зробив реальну спробу обґрунтувати свою заяву; - усі важливі факти, що були в його розпорядженні, були надані, і було задовільне пояснення відносно будь-якої відсутності інших важливих фактів; - твердження заявника є зрозумілими та правдоподібними і не протирічать конкретній та загальній інформації за його справою; - заявник подав свою заяву про міжнародний захист як можливо раніше, якщо заявник не зможе довести відсутність поважної причини для подання такої заяви; встановлено, що в цілому заявник заслуговує довіри.

Водночас, як вбачається з матеріалів справи та не заперечується учасниками справи, обставини можливості переслідування позивача, побоювання щодо його повернення до країни походження не знайшли свого підтвердження в суді. Доводи ж ОСОБА_1 та його представника про реальний обґрунтований ризик зазнати в країні походження жорстокого та принижуючого поводження не знайшли свого підтвердження в суді.

Доводи позивача про його побоювання повернутись до країни походження є надуманими, а обставини, які б свідчили про обґрунтованість побоювань стати жертвою насильства у разі повернення не підтверджені належними доказами.

Згідно частини 1статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому, в силу положень частини 2 статті 77 вказаного Кодексу в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В даному випадку суд зазначає, що матеріали справи не містять будь-яких доказів наявності підстав для визнання незаконним та скасування рішення №3 від 12 квітня 2019 року Кролевецького районного сектору Управління Державної міграційної служби України в Сумській області про примусове повернення ОСОБА_1 до країни походження Російської Федерації як громадянина Російської Федерації.

Таким чином, з урахуванням встановлених обставин, а також встановленого факту незаконного перебування позивача на території України, суд вважає, що у відповідача були всі підстави для прийняття оскаржуваного рішення і підстави для його скасування відсутні.

Кірм того, Кролевецький районний сектор Управління Державної міграційної служби України в Сумській області є територіальним підрозділом Управління ДМС України в Сумській області, і не має статусу юридичної особи, а тому не може бути відповідачем у даній справі.

Беручи до уваги викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, суд прийшов до висновку, що в позові ОСОБА_1 до Кролевецького районного сектору Управління Державної міграційної служби України в Сумській області про визнання незаконним та скасування рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни необхідно відмовити в повному обсязі за недоведеністю.

Керуючись ст.ст. 2, 6-11, 72-77, 246, 250, 255, 288, 293, 297 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Відмовити повністю в задоволенні позову ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , до Кролевецького районного сектору Управління Державної міграційної служби України в Сумській області, місцезнаходження: поштовий індекс 41300, м.Кролевець Сумської області, вул.Грушевського, 21, про визнання незаконним та скасування рішення №3 від 12 квітня 2019 року Кролевецького районного сектору Управління Державної міграційної служби України в Сумській області про примусове повернення ОСОБА_1 до країни походження Російської Федерації як громадянина Російської Федерації.

Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду, шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Кролевецький районний суд Сумської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 27 травня 2019 року.

Суддя О. В. Моргун