Справа № 580/156/19
Суддя: Федотов Ігор В'ячеславович
Дата ухвалення: 2019-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/156/19 Суддя (судді) першої інстанції: В.В. Гаращенко
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Федотова І.В.,

суддів: Ганечко О.М. та Сорочка Є.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2019 року у справі за адміністративним позовом Територіального управління Державної судової адміністрації України в Черкаській області до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області про визнання дій протиправними та скасування постанови, -

ВСТАНОВИЛА:

Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Черкаській області (далі - позивач) звернулось до суду з адміністративним позовом до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області (далі - відповідач) про визнання протиправними дій державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у Черкаській області з накладенням на ТУ ДСА України у Черкаській області штрафу за невиконання судового рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 29.10.2018 №2340/2705/18; скасування постанови про накладення штрафу від 13.12.2018 ВП №57809394.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2019 року адміністративний позов задоволено частково.

Не погоджуючись із судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення місцевого суду та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення було неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, порушено норми матеріального та процесуального права.

У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Сторони у судове засідання не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.315, п.п.1, 4 ч.1 ст.317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Як свідчать обставини справи, на виконанні у державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Лисенка М.А. перебувало виконавче провадження №57809394 з примусового виконання виконавчого листа №2340/2705/18, виданого 28.11.2018 Черкаським окружним адміністративним судом на підставі рішення суду від 29.10.2018 в частині зобов`язання територіального управління Державної судової адміністрації України у Черкаській області нарахувати та виплатити судді Шполянського районного суду Черкаської області Кравчуку Вадиму Миколайовичу суддівську винагороду за червень 2018 року.

Виконавче провадження відкрито постановою від 29.11.2018, копія якої направлена територіальному управлінню Державної судової адміністрації України у Черкаській області.

06.12.2018 територіальне управління Державної судової адміністрації України у Черкаській області звернулось до Черкаського окружного адміністративного суду із заявою про роз`яснення згаданого судового рішення.

Ухвалою судді від 10.12.2018 відмовлено в задоволенні заяви про роз`яснення судового рішення. Копію ухвали отримано територіальним управлінням Державної судової адміністрації України у Черкаській області 13.12.2018.

В цей же день 13.12.2018 державним виконавцем прийнято постанову про накладення штрафу на територіальне управління Державної судової адміністрації України у Черкаській області в розмірі 5100 грн. за невиконання рішення суду. Зобов`язано боржника виконати рішення протягом трьох робочих днів.

Позивач вважаючи, що спірна постанова винесена протиправно, звернувся з даним позовом до суду.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що державний виконавець не перевірив станом на 13.12.2018 поважність причин невиконання територіальним управлінням Державної судової адміністрації України у Черкаській області рішення суду, що потягло за собою безпідставне накладення штрафу на останнє.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне.

Нормативно-правовим актом, який станом на момент виникнення спірних правовідносин регулює питання виконання рішень, є Закон України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець, зокрема, зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно з п. 16 ч. 3 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч. 4 наведеної статті вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Згідно з частини 1 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність (ч. 2 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до ч. 1 ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Як свідчать обставини справи, постанову про відкриття виконавчого провадження №57809394 від 29.11.2018 позивач отримав 03.12.2018 та 05.12.2018 звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду із заявою про роз`яснення судового рішення, одночасно направивши державному виконавцю повідомлення від 06.12.2018 №1915-03/18 про таке звернення.

Відповідно до частини четвертої статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України подання заяви про роз`яснення судового рішення зупиняє перебіг строку, встановленого судом для виконання судового рішення, а так само строку, протягом якого судове рішення може бути подане для примусового виконання.

Питання про роз`яснення судового рішення вирішено судом ухвалою від 10.12.2018.

Частиною першої ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження» наведено вичерпний перелік підстав для зупинення вчинення виконавчих дій. Так, зокрема, підставою для зупинення вчинення виконавчих дій є надання судом, який видав виконавчий документ, відстрочки виконання рішення.

При цьому, наведена норма Закону не містить таких підстав для зупинення виконавчого провадження як звернення боржника до суду за роз`ясненням судового рішення.

Більш того, колегія суддів звертає увагу, що станом на час прийняття оскаржуваної постанови державний виконавець не був повідомлений про звернення позивача до суду із заявою про роз`яснення судового рішення. Таке повідомлення, як зазначено вище, було направлено відповідачу 06.12.2018, в той час, як строк для добровільного виконання постанови закінчився 05.12.2018.

Наведене свідчать, що відповідачем доведено суду відсутність протиправних дій з його боку та правомірність оскаржуваної постанови.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що твердження позивача про наявність поважних причин невиконання судового рішення у встановлені для цього строки не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду справи, отже, виходячи із заявлених предмету та підстав позову, оскаржувана постанова про накладення штрафу від 13.12.2018 є правомірною та винесеною відповідачем у межах наданих останньому повноважень.

У резолюції Парламентської асамблеї Ради Європи 1787 (2011) від 26 листопада 2011 року підкреслюється, що Україна повинна терміново прийняти комплексну стратегію щодо вирішення ситуації, за якої значна кількість остаточних судових рішень залишається невиконаною, а також упровадити ефективні внутрішні засоби правового захисту у відповідь на пілотне рішення у справі «Іванов проти України».

Відповідно до практики Європейського суду, виконання судових рішень розглядається як невід`ємна частина судового розгляду в розумінні статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Європейський суд з прав людини неодноразово робив висновок, що це право стало б ілюзорним у разі, коли б правова система держави допускала, щоб остаточне, обов`язкове судове рішення залишалося невиконаним. Це призводить до ситуації, несумісної з принципом верховенства права (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Васерман проти Росії» від 18 листопада 2004 року, «Шмалько проти України» від 20 липня 2004 року, «Сулягіч проти Боснії і Герцеговіни» від 03 листопада 2009 року, «Козачок проти України» від 07 грудня 2006 року, «Акашев проти Росії» від 12 червня 2008 року).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України» встановлено, що для цілейстатті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод виконання рішення, ухвалене будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду. Це створює для держави обов`язок створити систему виконання рішень, яка була б ефективна як в теорії, так і на практиці і гарантувала виконання без неналежних затримок (рішення Європейського суду з прав людини від 07 червня 2005 року у справі «Фуклев проти України»).

Саме на державу покладений обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення Європейського суду з прав людини від 15 жовтня 2009 року у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України»).

Таким чином, фактичних та правових підстав для визнання протиправною та скасування спірної постанови немає, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Відтак, доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції в наведеній частині, викладені в оскаржуваному рішенні, прийнятому з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також за неповного з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Враховуючи вищевикладене та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було неповно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи та є підставою для скасування рішення суду і ухвалення нової постанови про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 310, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області задовольнити.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2019 року скасувати та ухвалити постанову якою у задоволенні позову Територіального управління Державної судової адміністрації України в Черкаській області до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області про визнання дій протиправними та скасування постанови, відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя:

Судді: