Справа № 140/224/19
Суддя: Улицький Василь Зіновійович
Дата ухвалення: 2019-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2019 рокуЛьвів№ 857/4285/19

Колегія суддів Восьмого апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді: Улицького В.З.

суддів: Кузьмича С.М., Шавеля Р.М.

при секретарі судового засідання: Герман О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 14.03.2019 року (рішення ухвалене м. Луцьку судом у складі головуючого судді Денисюка Р.С.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціальної політики Луцької міської ради про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2019 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Департаменту соціальної політики Луцької міської ради про визнання дій протиправними щодо відмови у встановленні статусу інваліда війни та видачі посвідчення інваліда війни та зобов`язання відповідача прийняти рішення щодо встановлення статусу інваліда війни та видати відповідне посвідчення.

Позивач позовні вимоги мотивував тим, що позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та має статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1), та з 25.04.2018 встановлено ІІ групу інвалідності у зв`язку з захворюванням пов`язаним з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. У 1987-1988 роках був безпосередньо зайнятий на будівництві моста через р. Прип`ять а/д Славутич - Чорнобиль. 30 км. зона - м. Чорнобиль, куди був направлений на роботу вахтовим методом з Мостобудівельного загону №60, який є структурним підрозділом ПАТ Мостобуд. В свою чергу ПАТ Мостобуд брав участь в ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи у складі формувань Цивільної оборони. Просив позов задоволити.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 14.03.2019 року у задоволені адміністративного позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції оскаржив ОСОБА_1 . Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов задоволити.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України, тому відповідно до ч.4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу апелянта слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 189 цього Кодексу.

Згідно ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та відповідно має статус особи, яка постраждала внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС, категорії 1, що підтверджується копією вкладки №030126 до посвідчення громадянина який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи серія НОМЕР_1 .

З 25.04.2018 позивачу встановлено ІІ групу інвалідності у зв`язку із захворюванням пов`язаним з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується експертним заключенням Львівської регіональної міжвідомчої експертної ради по встановленню причинного зв`язку та інвалідністю з роботами по ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС та їх професійного характеру №93 від 20.08.1991 та довідкою МСЕК серія 12ААА №758967.

У 1987-1988 роках ОСОБА_2 С. був безпосередньо зайнятий на будівництві моста через р. Прип`ять а/д Славутич - Чорнобиль. 30 км. зона - м. Чорнобиль, куди був направлений на роботу вахтовим методом з Мостобудівельного загону №60, який є структурним підрозділом ПАТ Мостобуд, що також підтверджується довідками ПАТ Мостобуд від 22.11.2018 за №8-ВК та №27-ВК.

Разом з тим, у грудні 2018 року позивач звернувся до Департаменту соцполітики Луцької міської ради зі зверненням про надання статусу особи з інвалідністю внаслідок війни та отримання посвідчення інваліда війни.

Проте листом №11.8-8/17630 від 04.12.2018 відповідач відмовив ОСОБА_1 в наданні статусу особи з інвалідністю внаслідок війни та видачі відповідного посвідчення, оскільки подані заявником документи не містять інформації, зокрема розпорядчих документів щодо залучення останнього до складу формувань Цивільної оборони.

Частиною 2 ст. 4 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту до ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.

Згідно п. 9 ч. 2 ст. 7 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту до інвалідів війни відносять осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювань, пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Таким чином, однією з необхідних умов для встановлення статусу інваліда війни відповідно до пункту 9 частини другої статті 7 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, є залучення цієї особи до складу формувань Цивільної оборони.

Відтак, не всі особи, які виконували роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС підпадають під дію наведеної статті.

Статус інвалідів війни розповсюджено на осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, на підставі Закону України «Про внесення змін до статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Як вбачається з пояснювальної записки до проекту даного закону до категорії осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, законодавець запропонував відносити вузьку категорію осіб (1300 чоловік), які з перших днів аварії разом з військовослужбовцями виконували роботи у 30-тикілометровій зоні найвищого радіоактивного забруднення у складі мобільних загонів спецзахисту формувань Цивільної оборони, що знаходилися в структурі Міністерства оборони колишнього Союзу РСР, діяли за його статутом та підпорядковувалися військовому командуванню.

Разом з тим, апеляційним судом встановлено, що позивач не брав участь у загонах спецзахисту формувань Цивільної оборони, що знаходилися в структурі Міністерства оборони колишнього Союзу РСР.

Пунктом 2 Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків інвалідів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1994 №302, передбачено, що посвідчення є документом, що підтверджує статус осіб, на яких поширюється дія Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту.

Згідно з пунктом 10 Положення №302, посвідчення інваліда війни видається на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про групу та причини інвалідності.

Відповідно до пункту 7 Положення № 302, посвідчення інваліда війни видаються пенсіонерам, які отримують пенсії в органах Пенсійного фонду, органами праці та соціального захисту населення, іншим пенсіонерам - органами, в яких вони перебувають на обліку для призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання.

Право встановлювати статус інваліда війни та видавати посвідчення відноситься до повноважень відповідних органів праці та соціального захисту населення.

Для забезпечення заходів з цивільної оборони, захисту населення і територій від наслідків надзвичайних ситуацій та проведення спеціальних робіт у міністерствах, інших центральних органах виконавчої влади, місцевих державних адміністраціях, на підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності і підпорядкування створюються спеціалізовані служби цивільної оборони: енергетики, захисту сільськогосподарських тварин і рослин, інженерні, комунально-технічні, матеріального забезпечення, медичні, оповіщення і зв`язку, протипожежні, торгівлі і харчування, технічні, транспортного забезпечення та інші. Для проведення евакуаційних заходів в умовах надзвичайних ситуацій на базі місцевих державних адміністрацій створюються евакуаційні комісії.

Положенням про Цивільну оборону СРСР, затвердженим постановою КПРС і Ради Міністрів СРСР від 18.03.1976 №1111, та Положенням про невоєнізовані формування Цивільної оборони СРСР, затвердженим наказом начальника ІДО СРСР від 06.06.1975 №90, формування Цивільної оборони, в тому числі і невоєнізовані, створювались для виконання заходів по ліквідації аварій, катастроф, стихійних лих, великих пожеж, та їх наслідків, а також при ліквідації аварій, катастроф, стихійних сил, великих пожеж, та їх наслідків, а також при застосуванні засобів масового ураження (у воєнний час), захисту і організації життєзабезпечення населення. Виконання завдань виробничого характеру на них не покладалось.

Судова колегія апеляційного суду звертає увагу, що крім формувань Цивільної оборони, у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС брали участь інші формування, які створювались в іншому порядку ніж невоєнізовані формування цивільної оборони та направлялись у райони виконання робіт згідно розпорядження керівників відповідних органів, відомств, організацій, установ та підприємств.

Відтак, формування Цивільної оборони, в т.ч. невоєнізовані, створювались саме з метою виконання робіт по ліквідації наслідків аварій, катастроф та стихійних лих. Громадяни, які виконували роботи по ліквідації Чорнобильської катастрофи (аварії на Чорнобильській АЕС та її наслідків) залучались до виконання цих робіт саме у складі формувань Цивільної оборони.

Верховний Суд у постанові від 07.06.2018 (справа № 377/797/17, провадження №К/9901/5706/17) висловив правову позицію стосовно того, що при вирішенні подібних спорів обставина щодо безпосередньої участі особи у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи саме в складі формувань Цивільної оборони є істотною, позаяк в протилежному випадку статус інваліда війни на підставі пункту 9 частини другої статті 7 Закону № 3551-ХІІ поширюватиметься на всіх, хто належить до категорії осіб, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС і її наслідків, і відповідно мають статус ліквідатора наслідків аварії на Чорнобильській АЕС згідно підпункту 1 частини першої статті 9 Закону № 796-ХІІ.

Таким чином, довідка ПАТ МОСТОБУД від 22.11.2018 №27-ВК, а також копії наказу Міністерства транспортного будівництва від 06.05.1986 № 144/15с «Про залучення персоналу організацій Мінтрансбуду до виконання робіт з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС», наказу Мостобуду № 1 від 21.11.1996 № 686 та лист Міністерства транспортного будівництва від 03.07.1986 № 9-ДСС не є доказами, що свідчать про участь позивача у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи у складі саме формувань Цивільної оборони, оскільки не підтверджують самого факту залучення його до складу формувань Цивільної оборони.

Зазначені обставини свідчать про те, що на позивача як на особу, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи поширюються пільги, гарантії і компенсації, передбачені Законом України Про статус і соціальний захист осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Разом з тим, для набуття статусу інваліда війни, з підстав, встановлених пунктом 9 частини другої статті 7 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, окрім як факту настання в особи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, зазначений Закон містить також умову, щоб така особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС саме у складі формувань Цивільної оборони.

Узагальнюючи наведене, суд апеляційної інстанції переконаний, що судом першої інстанції надано належну оцінку наявним у справі доказам, а їх достатня кількість та взаємний зв`язок у сукупності дали змогу суду першої інстанції зробити вірний висновок про наявність підстав для відмови у задоволені адміністративного позову.

Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

З наведеного вбачається, що доводи апеляційної скарги являються безпідставними та необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції, правова оцінка доказів дана вірно, а відтак у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 243 ч. 3, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 14.03.2019 року у справі №140/224/19 без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття.

На Постанову протягом тридцяти днів з моменту набрання нею законної сили може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В. З. Улицький
судді С. М. Кузьмич
Р. М. Шавель
Повне судове рішення складено 29.05.2019 року