Справа № 387/449/19
Суддя: Цоток В. В.
Дата ухвалення: 2019-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 387/449/19
Номер провадження по справі 2-а/387/10/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2019 року смт. Добровеличківка

Добровеличківський районний суд Кіровоградської області в складі :

головуючого судді Цоток В. В.

при секретарі Придатченко О.О.

за участі представника позивача Бабенка О.О.

відповідача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Добровеличківського районного суду Кіровоградської області адміністративну справу за позовами Управління Державної міграційної служби України в Кіровоградській області до громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 про примусове видворення за межі території України та затримання з метою його ідентифікації і забезпечення примусового видворення, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача про примусове видворення за межі території України, в якому зазначив, що 03.08.2018 року завідувачем Добровеличківського районного сектору Управління ДМС України в Кіровоградській області Бабенко О.О. прийнято рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та зобов`язано його покинути територію України у термін до 04.09.2018 року. Однак, відповідач порушив законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства не виконав у встановлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення. У зв`язку з цим, позивач просить прийняти рішення про примусове видворення за межі території України громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 та зборонити йому подальший в`їзд в Україну строком на п`ять років. З огляду на те, що є обґрунтовані підстави вважати, що відповідач ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, про що свідчить його ухилення від добровільного виїзду, відсутність родичів на території України, які б могли надати допомогу у поверненні до країни походження, а також коштів на повернення, документів, просив прийняти рішення про затримання відповідача з метою його ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України.

Представник позивача в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав у повному обсязі та обґрунтував їх обставинами, викладеними в позовній заяві . Додав, що відповідач перебував на території України на законних підставах починаючи з 11.06.2013 року. Однак, по спливу визначеного Законом строку не порушував питання про продовження строку свого перебування, в зв`язку з чим, 03.08.2018 року, був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.203 КУпАП. 06.08.2018 року позивачем було прийнято рішення про примусове повернення ОСОБА_1 до країни похоження або третьої країни та зобов`язано останнього залишити територію України в строк до 04.09.2018 року. На момент розгляду спору, відповідач зазначене вище рішення не оскаржив та не виконав. Представник позивача стверджував, що ОСОБА_1 не відноситься до категорії осіб, які не можуть бути примусово видворені з України.

Відповідач у судовому засіданні не оспорював обставин справи, які були зазначені позивачем. Додав, що після закінчення встановленого терміну перебування в Україні він не вживав заходів щодо легалізації свого становища, оскільки не придавав цьому значення. До моменту розгляду спору проживав у будинку співмешканки , що знаходиться у АДРЕСА_1 . Після прийняття рішення про його примусове повернення в країну походження чи третю країну, він не залишив територію України у визначений строк, оскільки не мав коштів, втратив паспорт та не бажав залишати територію України. Просив суд відмовити в задоволенні позову.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав позицію свого довірителя.

Дослідивши заяву по суті спору, письмові докази, заслухавши усні пояснення сторін, суд вважає, що позов обґрунтований з наступних підстав.

З ксерокопії паспорта громадянина Республіки Узбекистан НОМЕР_1 , виданого 23.05.2013 року , встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином Республіки Узбекистан (а.с. 4).

Постановою про накладення адміністративного стягнення серії ПН МКВ №046327 від 03.08.2018 року, завідувач Добровеличківського РС УДМС України в Кіровоградській області Бабенко О.О . притягнув до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 КУпАП ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та наклав на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 1700 гривень за те , що останній, 06.08.2018 року, являючись громадянином Республіки Узбекистан, ухиляється від виїзду із України після закінчення відповідного терміну перебування ( а.с.7 ).

З квитанції № 77 від 07.08.2018 року виданої ТББВ № 10018/0125 встановлено , що ОСОБА_1 сплатив зазначений вище штраф (а.с.8 ).

06.08.2018 року завідувач Добровеличківського РС УДМС України в Кіровоградській області Бабенко О.О . прийняв рішення № 117 про примусове повернення в країну походження чи третю країну громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та зобов`язав його покинути територію України у термін до 04.09.2018 року ( а.с.9 ).

З рішенням ОСОБА_1 ознайомився 06.08.2018 року та не оскаржував його. Про прийняте рішення було повідомлено начальника Добровеличківського відділу Новоукраїнської місцевої прокуратури ( лист № 18/1186 від 06.08.2018 року ( а.с.10).

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України встановлює Закон України №3773-VI від 22.09.2011 "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" ( далі по тексту Закон ).

За приписами частини 1 статті 26 Закону, іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Згідно ч. 5 ст. 26 Закону , іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Статтею 30 Закону, визначено, що центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави. Іноземцям та особам без громадянства, зазначеним у цій статті, забороняється подальший в`їзд в Україну строком на п`ять років. Строк заборони щодо подальшого в`їзду в Україну обчислюється з дня винесення такого рішення та додається до строку заборони в`їзду в Україну, який особа мала до цього.

Отже, із змісту наведеної норми слідує, що примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства передують дві обставини:

1) прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове повернення;

2) ухилення від виїзду після прийняття рішення про повернення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.

Тобто, обов`язковим є попереднє прийняття компетентними органами рішення про примусове повернення.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на території України з 11.06.2013 року. За порушення правил перебування іноземців в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні, 03.08.2018 року був притягнутий до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 203 КУпАП . Відповідно до прийнятого рішення про примусове повернення, яке він не оскаржував, іноземець повинен був самостійно залишити територію України, тобто виїхати до будь-якої країни світу, в строк, зазначений у рішенні - не пізніше 04.09.2018 року. Однак, громадянин Республіки Узбекистан ОСОБА_1 рішення в установлений строк без поважних причин не виконав та не вчиняв будь-яких дій щодо легалізації свого становища.

При вирішенні питання про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства судом враховано, що особа в будь-якому разі не підлягає видворенню, якщо підпадає під захист статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статті 31 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", відповідно до якої іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворенні або видані чи передані до країн: де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; де їх життю або здоров`ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуація міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

Відповідно до положень ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на вказане, суд вважає доведеними ті обставини, що громадянин Республіки Узбекистан ОСОБА_1 : досяг 18-річного віку; порушив законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства ; не виконав в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення; не має документів на право перебування на території України; не відноситься до осіб, яким надано статус біженця і не є особою, яка потребує додаткового захисту.

Підстави вважати, що відповідач підпадає під захист статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статті 31 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" відсутні.

З огляду на вказане, є підстави для примусового видворення відповідача з України, а тому позов в цій частині слід задовольнити.

Відповідно до ст. 289 КАС України, за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності у іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України може бути подано позов (заявлено позовну вимогу) про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів: 1. затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України; 2. затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; 3. взяття іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації; 4. зобов`язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.

Слід зазначити, що УДМС України в Кіровоградській області не зверталось з клопотанням про зобов`язання громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 , внести заставу та з клопотанням про взяття даної особи на поруки підприємства, установи чи організації, в зв`язку з тим, що внесення застави полягає у внесенні іноземцем, особою без громадянства або іншою фізичною чи юридичною особою (заставодавцем) коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, тобто існує імперативний обов`язок Кабінету Міністрів прийняти такий Порядок.

На даний час, Кабінетом Міністрів України, на виконання ст. 289 КАС України не прийнято порядок внесення коштів на спеціальний рахунок у разі застосування судом застави як заходу до іноземця, який застосовується адміністративним судом в порядку КАС України.

Вказане свідчить про відсутність механізму реалізації судом положень ст. 289 КАС України при застосуванні до іноземця застави, тобто про неможливість практичного застосування судом застави до іноземця.

Згідно з ч. 11 ст. 289 КАС України строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Відповідно до ч. 13 ст. 289 КАС України, умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є: 1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації; 2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

На момент розгляду спору відповідач не має паспортного документу, не має власного житла та стабільних доходів, в період з 06.08.2018 по 27.05.2019 ухилявся від виконання рішення про примусове повернення у країну походження чи третю країну, що вказує на наявність підстави вважати, що відповідач ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення та існує ризик його втечі, а тому вимоги позивача про затримання ОСОБА_1 з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, підлягають задоволенню.

Стосовно звернення рішення суду до негайного виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 371 КАС України суд, який ухвалив рішення, за заявою учасників справи або з власної ініціативи може ухвалою в порядку письмового провадження або зазначаючи про це в рішенні звернути до негайного виконання рішення про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства.

Враховуючи вказане вище, суд вважає, що рішення підлягає негайному виконанню.

На підставі ст.ст.26,30,31 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", керуючись ст.ст. 9, 19, 77, 90, 139, 246, 271, 288, 289, 371 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити повністю .

Примусово видворити за межі території України громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт Республіки Узбекистан № НОМЕР_1 , виданий 23.05.2013 року та заборонити йому подальший в`їзд в Україну строком на п`ять років.

Затримати громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні терміном до шести місяців.

Рішення суду звернути до негайного виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження та може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду на протязі десяти днів з дня його проголошення .

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Суддя

Добровеличківського районного суду

Кіровоградської області Цоток В. В.