Справа № 604/301/19
Суддя: Сташків Н. Б.
Дата ухвалення: 2019-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 604/301/19
Провадження № 2-а/604/23/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2019 року смт. Підволочиськ

Підволочиський районний суд Тернопільської області

у складі: головуючого судді Сташківа Н.Б.

за участі

секретаря судового засідання Стадніцької З.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Підволочиськ адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до поліцейського сектору реагування патрульної поліції Підволочиського відділу поліції ГУНП в Тернопільській області сержанта поліції Лупу Романа Мар`яновича про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до поліцейського сектору реагування патрульної поліції Підволочиського відділу поліції ГУНП в Тернопільській області сержанта поліції Лупу Романа Мар`яновича , в якій просить визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДПО18 № 497229 від 12 березня 2019 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн; провадження у справі - закрити за відсутністю події адміністративного правопорушення. Крім того просить поновити строк звернення з позовом.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що згідно оскаржуваної постанови 12 березня 2019 року о 12 год 00 хв на автодорозі Підволочиськ-Збараж він керував транспортним засобом Volksvagen Caravelle, номерний знак НОМЕР_1 із механічними пошкодженнями, при перевірці документів у нього не виявилося поліса обов`язкового цивільного страхування, чим порушив п. 2.1 (ґ) ПДР України. Вважає, що дана постанова винесена із порушенням вимог чинного законодавства, не відповідає дійсним обставинам справи, а дії поліцейського при винесенні постанови були незаконними та такими, що грубо порушують його права, оскільки 12 березня 2019 року керував транспортним засобом без механічних пошкоджень, Правил дорожнього руху не порушував, у працівника поліції не було жодних підстав для зупинки керованого ним автомобіля та перевірки документів, а відтак і не було підстав для притягнення до відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП. Поліцейський не з`ясував, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні. Окрім того оскаржувана постанова не містить інформації про те, що не мав водій при собі або не пред`явив для перевірки саме полісу (сертифікату) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, за що передбачена відповідальність ч.1 с. 126 КУпАП. Також постанова не містить інформації про фіксацію правопорушення, не зазначено відомостей про технічний засіб, яким здійснювалось фото або відеозапис правопорушення, чи взагалі таке фіксування проводилось, не надано інших доказів правопорушення. Стверджує, що справу розглянуто у його відсутності, копія постанови не була йому вручена негайно після розгляду справи, що підтверджується відсутністю його підпису у постанові про отримання її копії. Про наявність постанови дізнався лише 25 березня 2019 року, отримавши її поштовим відправленням з Підволочиського ВП ГУНП в Тернопільській області. Враховуючи викладене, просить позов задовольнити.

В судове засідання позивач не з`явився, подав заяву, згідно якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить справу розглянути у його відсутності.

Відповідач - поліцейський сектору реагування патрульної поліції Підволочиського відділення поліції ГУНП в Тернопільській області сержант поліції Лупу Роман Мар`янович в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час і місце судового розгляду, заяв про розгляд справи за його відсутності суду не подав.

Відповідно до ч.3 ст.205 КАС України у разі повторної неявки повідомленого належним чином відповідача в судове засідання, суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів.

Судом прийнято рішення про розгляд справи в порядку письмового провадження у відповідності з вимогами ч.9 ст.205 КАС України.

На підставі ч.4 ст.229 КАС України справу розглянуто без здійснення фіксування судового засідання.

Згідно з ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши докази наявні в матеріалах справи, суд приходить до переконання, що позивачу слід поновити строк звернення до суду за захистом свого порушеного права, а позовні вимоги задоволити частково.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 122 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно із ст.121 ч.1 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Згідно ст. 120 КАС України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день. Строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення позовна заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здано на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв`язку.

Як вбачається з поданих позивачем матеріалів, зокрема поштового відправлення, позивач отримав оскаржувану ним постанову засобами поштового зв`язку 25 березня 2019 року.

29 березня 2019 року позивач звернувся до Підволочиського районного суду із вказаним позовом, а відтак з наведених обставин суд вважає, що строк не вважається пропущеним.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частина 2 статті 2 КАС України передбачає, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційне, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та не чинним нормативно-правового акту чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акту чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Згідно вимог ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до вимог ст.245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності із законом.

Згідно зі ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановленому законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Виходячи з вимог ст.254 КУпАП, про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається у двох екземплярах, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності. Протокол не складається у випадках, передбачених ст.258 цього Кодексу.

Стаття 258 КУпАП передбачає, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення. У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно зі ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний на підставі досліджених доказів з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно статті 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акту, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Відповідно до ч.1 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як вбачається з ч.1 ст.75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Однак всупереч вказаним вимогам закону, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 поза увагою поліцейського, котрий виніс спірну постанову, залишились обставини, які мають суттєве значення для правильного вирішення справи.

Так, постановою серії ДПО18 № 497229 від 12 березня 2019 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, винесеною поліцейським сектору реагування патрульної поліції Підволочиськоговідділу поліції ГУНП в Тернопільській області сержанта поліції Лупу Р.М., Чернія Б.С. притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 425 грн.

Згідно змісту постанови 12 березня 2019 року о12 год 00 хв на автодорозі Підволочиськ-Збараж ОСОБА_1 керував транспортним засобом Volksvagen Caravelle, номерний знак НОМЕР_1 , із механічними пошкодженнями, при перевірці документів в останнього не виявилося поліса обов`язкового цивільного страхування, чим порушив п. 2.1 (ґ) ПДР України.

Таким чином у постанові не розкрито суть адміністративного правопорушення, яка повинна точно відповідати ознакам складу адміністративного правопорушення, зазначеним у частині 1 статті 126 КУпАП, зокрема: не належним чином розкрито об`єктивну сторону вказаного правопорушення, яка виражається у керуванні транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»).

Згідно матеріалів справи поліцейським належним чином не задокументовано та не доведено належними і допустимими доказами факту порушення позивачем ПДР України.

У постанові не зазначено обставин, які мають значення для справи, а саме: в рядку 10. «Копію постанови мною отримано» відсутній підпис особи, притягнутої до адміністративної відповідальності, не зазначено коли саме отримано копію постанови; письмові пояснення свідків, які б стверджували відмову особи від отримання постанови відсутні.

Крім того посадовою особою при розгляді справи про адміністративне правопорушення не з`ясовано чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи підлягає особа адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, зокрема не враховано майновий стан ОСОБА_1 , те що він ніде не працює, має на утриманні хвору матір, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд приходить до наступного висновку.

Згідно пункту 8 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Згідно частини першої та п`ятої статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів. Учасники дорожнього руху зобов`язані, зокрема знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

За приписами ст.16 Закону України «Про дорожній рух» водій зобов`язаний: мати при собі та на вимогу поліцейського, а водії військових транспортних засобів - на вимогу посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до ст.. 35 Закону України Про національну поліцію поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі:

1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху;

2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу;

3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення;

4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку;

5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути;

6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод;

7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху;

8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху;

9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв.

Поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.

Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 затверджені Правила дорожнього руху, які відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Відповідно до п. 1.3. Правил дорожнього руху учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Відповідно до п. 2.1 (ґ) ПДР України, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до п. 21.4 ст. 21 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 1 липня 2004 року, у разі експлуатації транспортного засобу на території України без наявності чинного поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності особа несе відповідальність, встановлену законом.

Пунктом 21.2 ст. 21 вказаного Закону передбачено, що контроль за наявністю договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється відповідними підрозділами Національної поліції при складанні протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригод.

Таким чином, водій зобов`язаний на вимогу поліцейського пред`являти для перевірки страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, зокрема, у разі притягнення водія до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху.

Аналогічний висновок викладено у рішенні ВС/КАС,№ 686/11314/17 від 15.03.19). Суд акцентував увагу на тому , що оскільки позивач порушив ПДР України то поліцейський, що зупинив автомобіль з метою проведення профілактичної бесіди з водієм та роз`яснення водієві про порушення останнім ПДР, відповідно до п. 2 ч. 1ст. 32 Закону України "Про національну поліцію" та п. 2.4 ПДР України мав підставу вимагати у водія пред`явити документи передбачені п. 2.1 ПДР України. Однак оскільки поліцейським не задокументовано і не доведено факту порушення позивачем ПДР України, то його вимоги про пред`явлення страхового полісу (сертифікату) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, є неправомірними.

Частиною 1 ст. 126 КУпАП передбачена відповідальність, у тому числі, за керування транспортним засобом особою, яка не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, у вигляді накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Разом з тим, постанова про адміністративне правопорушення, складена відповідачем, не може оцінюватися судом як належний та допустимий доказ в розумінні ст.72 КАС України, оскільки заперечується позивачем, і інші докази, які б її обґрунтовували вину позивача в матеріалах справи відсутні.

Для підтвердження порушення позивачем пункту 2.1 (ґ) Правил дорожнього руху України відповідач, відповідно до статті 251 КУпАП, мав би надати, зокрема, відеозапис події на якому чітко вбачався б факт правопорушення, а саме керування транспортним засобом із механічними пошкодженнями, надати цьому докази, а у подальшому вимагати документи, що визначені ПДР України.

Проте, будь-яких доказів, що свідчили б про вчинення позивачем ОСОБА_1 адміністративного правопорушення за порушення ПДР України, зокрема за керування транспортним засобом з механічними пошкодженнями, яке пред`являлось позивачу перед прийняттям оскаржуваної постанови, - відповідачем не надано.

В той час, відповідно доч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що відповідачем належним чином не задокументовано та не доведено належними і допустимими доказами факту порушення позивачем ПДР України, не доведено обґрунтованості прийняття оскаржуваної постанови з урахуванням усіх обставин, що мають значення для її прийняття, а отже вимоги посадової особи відповідача до позивача про пред`явлення документів в т.ч. реєстраційного документу на транспортний засіб, є неправомірними, що є підставою для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ст. 126 КУпАП.

Згідно ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Частиною першою ст.293 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді скарги або подання прокурора на постанову в справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови та приймає одне з таких рішень: 1) залишає постанову без зміни, а скаргу або протест без задоволення; 2) скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд; 3) скасовує постанову і закриває справу; 4) змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що адміністративний позов слід задовольнити частково - постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДПО18 № 497229 від 12 березня 2019 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення правопорушення передбаченого за ч.1 ст.126 КУпАП,- скасувати, а справу провадженням закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Разом з тим, у відповідності до ч. 3 ст. 286 КАС за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Таким чином, виходячи з вищенаведеного, у задоволенні позову в частині пред`явленої вимоги про визнання протиправною постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДПО18 № 497229 від 12 березня 2019 року слід відмовити.

Керуючись ст. 251, 254, 258, 283 КУпАП, ст.9, 77, 244, 246 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 , адреса реєстрації АДРЕСА_1 , до поліцейського сектору реагування патрульної поліції Підволочиського відділу поліції ГУ НП в Тернопільській області Лупу Романа Мар`яновича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-задовольнити частково.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДПО18 № 497229 від 12 березня 2019 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення правопорушення, передбаченого за ч.1 ст.126 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн, провадження у справі закрити.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку, визначеному пунктом 15.5 Розділу VII «Перехідні положення» КАС України, до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя - підпис

копія вірна:

Суддя Підволочиського районного суду

Тернопільської області Н.Б.Сташків