Справа № 200/14346/18-а
Суддя: Міронова Галина Михайлівна
Дата ухвалення: 2019-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2019 року справа № 200/14346/18-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд колегією суддів у складі: головуючого судді: Міронової Г.М., суддів: Геращенка І.В., Сіваченка І.В., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради Донецької області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 18 березня 2019 року (у повному обсязі складено 18 березня 2019 року у м. Слов`янськ Донецької області) у справі № 200/14346/18-а (головуючий І інстанції суддя Дмитрієв В.С.) за позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради Донецької області про скасування рішень №№ 01/1479, 01/1480, 01/1481 від 03 серпня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) 21.12.2018 року звернулася до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради Донецької області (далі - відповідач) про скасування рішень №№ 01/1479, 01/1480, 01/1481 від 03 серпня 2017 року (а.с. 5-7).

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначала, що до початку проведення АТО у 2014 році мешкала у Тельманівському районі Донецької області, що підтверджується медичними документами, у 2012 році іноді перебувала у м. Маріуполі, де працював та мешкав її чоловік. З початком бойових дій у квітні 2014 року була вимушена покинути постійне місце проживання та переїхати до м. Маріуполя, де разом з дітьми стала на облік внутрішньо переміщених осіб, отримавши відповідні довідки. У 2017 році відповідач скасував довідки про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб, у зв`язку з посиланням на надання завідомо недостовірних відомостей, відповідне рішення надано позивачу тільки у червні 2018 року. Вважає рішення відповідача протиправними та необґрунтованими, оскільки вони не мають посилання на обставини, які б підтверджували факт надання недостовірних відомостей щодо покинутого місця проживання на момент виникнення обставин, визначених частиною 1 статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб».

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 18 березня 2019 року у справі № 200/14346/18-а позовні вимоги було задоволено, внаслідок чого: скасовано рішення начальника управління соціального захисту населення Кальміуського району Маріупольської ради від 3 серпня 2017 року № 01/1479; скасовано рішення начальника управління соціального захисту населення Кальміуського району Маріупольської ради від 3 серпня 2017 року № 01/1480; скасовано рішення начальника управління соціального захисту населення Кальміуського району Маріупольської ради від 3 серпня 2017 року № 01/1481 (а.с. 70-72).

Відповідач із таким судовим рішенням не погодився, звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі (а.с. 75-77).

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначає, що позивач у квітні 2012 року подала до УПСЗН Жовтневого району заяву встановленої форми для отримання допомоги на дитину інваліда віком до 18 років та на надбавку на догляд за дитиною інвалідом віком до 6 років, в якій вказала постійне місце проживання м. Маріуполь, АДРЕСА_1 , до заяви була надана довідка про склад сім`ї за зазначеною адресою. З метою підтвердження фактичного місця проживання соціальними інспекторами УПСЗН Центрального (Жовтневого) району у квітні 2012 року та у квітні 2013 року були здійснені виходи за місцем проживання ОСОБА_1 та складені відповідні акти обстеження умов проживання сім`ї, з яких убачається, що позивачка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 всією родиною з дітьми та їх батьком, що підтверджено її підписом. Вказане свідчить про те, що фактично ОСОБА_1 разом з родиною з 2012 року по теперішній час, тобто до та після початку бойових дій, постійно мешкали на території підконтрольній України. Частиною 2 статті 4 «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» визначено, що підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 Закону, на момент їх виникнення. Оскільки позивач разом із родиною з 2012 року по теперішній час, постійно мешкали на території підконтрольній Україні в м. Маріуполі і нікуди не переїжджали, тобто відсутній сам факт переміщення, рішенням Управління соціального захисту населення Кальміуського району Маріупольської міської ради довідки внутрішньо перемішених осіб ОСОБА_1 та членів її родини були скасовані на підставі п.п. 5 п. 1 статті 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» через подання завідомо недостовірних відомостей.

Сторони в судове засідання не прибули, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційної скарги, встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянка України, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 (а.с. 13).

Відповідно до свідоцтва про народження серія НОМЕР_2 , виданого 11 січня 2017 року Волноваським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Згідно свідоцтва про народження серія І- НОМЕР_3 , виданого 6 липня 2017 року Кальміуським районним у м. Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 14, 15).

23 грудня 2014 року УПСЗН Жовтневого району Маріупольської міської ради позивачу видано тимчасове посвідчення № НОМЕР_5 про те, що вона має на утриманні дитину-інваліда ОСОБА_3 . Відповідно до посвідчення № НОМЕР_4 від 25 червня 2018 року, виданого Департаментом соціального захисту населення Маріупольської міської ради, ОСОБА_3 має інвалідність з дитинства підгрупи «А» (а.с. 18, 19).

8 жовтня 2015 року ОСОБА_1 видана довідка № про взяття особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України, районів проведення антитерористичної операції та населених пунктів, розташованих на лінії зіткнення, яка прибула 29 серпня 2014 року разом з особами, які не досягли 18 - річного віку: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про те, що вона постійно проживала у Волноваському районі Донецької області, сел. Мирне, вул АДРЕСА_2 та перемістилася з тимчасово окупованої території до АДРЕСА_1 (а.с. 12).

19 квітня 2017 року позивачу видана довідка № про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, у якій визначено зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_5 (а.с. 34).

Також 19 квітня 2017 року та 11 липня 2017 року позивачу видані довідки № та № про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб, дітей позивача, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відповідно (а.с. 32-33).

Рішенням начальника управління соціального захисту населення Кальміуського району Маріупольської ради від 3 серпня 2017 року № 01/1479 скасовано дію довідки від 19 квітня 2017 року № про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи позивача, оскільки на підставі матеріалів особової справи державної допомоги інвалідам УСЗН Центрального району Маріупольської міської ради, було з`ясовано, що ОСОБА_1 мешкає у м. Маріуполі з 2012 року. Також на цій підставі рішенням від 3 серпня 2017 року № 01/1480 скасовано дію довідки від 19 квітня 2017 року № про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_2 та рішенням від 3 серпня 2017 року № 01/1481 скасовано дію довідки від 11 липня 2017 року № про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_3 (а.с. 45).

Тобто, управлінням соціального захисту населення Кальміуського району Маріупольської ради були скасовані довідки тимчасово переміщених осіб у зв`язку із наявністю інформації про подання особою завідомо неправдивих відомостей.

Згідно заяви про призначення усіх видів соціальної допомоги позивача від 11 квітня 2012 року адресою реєстрації та мешкання було зазначено АДРЕСА_1 . У довідці про склад сім`ї від квітня 2012 року зазначено, що позивач разом з дітьми проживає (без реєстрації) за адресою АДРЕСА_1 . Згідно акта обстеження матеріально-побутових умов сім`ї позивача від 18 квітня 2012 року та від 1 квітня 2013 року позивач не є власником майна, орендує квартиру, про що свідчить підпис позивача та соціального інспектора (а.с. 40-43).

Про скасування довідок про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб позивачу стало відомо з листа Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради Донецької області від 13 червня 2018 року № 4-1412-289 щодо припинення виплати щомісячної адресної допомоги на покриття витрат на проживання позивачу, яке отримано 21 червня 2018 року (а.с. 8-9).

Спірним у даній справі є правомірність рішень начальника управління соціального захисту населення Кальміуського району Маріупольської ради, якими скасовані дії довідок внутрішньо переміщеним особам.

Статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено, що громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом.

Законом України від 20 жовтня 2014 року № 1706-VII «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (далі - Закон № 1706-VII) закріплені гарантії для внутрішньо переміщених осіб.

Частиною 1 статті 1 Закону № 1706-VII передбачено, що внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, який постійно проживає в Україні, якого змусили або який самостійно покинув своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, масових порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Зазначені обставини вважаються загальновідомими і такими, що не потребують доведення, якщо інформація про них міститься в офіційних звітах (повідомленнях) Верховного Комісара Організації Об`єднаних Націй з прав людини, Організації з безпеки та співробітництва в Європі, Міжнародного Комітету Червоного Хреста і Червоного Півмісяця, Уповноваженого Верховної України з прав людини, розміщених на веб-сайтах зазначених організацій, або якщо щодо таких обставин уповноваженими державними органами прийнято відповідні рішення.

Згідно абзацу 1 частини 1 статті 4 Закону № 1706-VII VII факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Кожна дитина, у тому числі яка прибула без супроводження батьків, інших законних представників, отримує довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

За унормуванням статті 7 цього Закону Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв`язання проблем, пов`язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. Громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина з інвалідністю та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.

Статтею 14 Закону № 1706-VII передбачено, що внутрішньо переміщені особи користуються тими ж правами і свободами відповідно до Конституції, законів та міжнародних договорів України, як і інші громадяни України, що постійно проживають в Україні. Забороняється їх дискримінація при здійсненні ними будь-яких прав і свобод на підставі, що вони є внутрішньо переміщеними особами.

Частиною 1 статті 5 цього Закону встановлено, що довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону.

Приписами пункту 5 частини 1 статті 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» передбачено, що підставою для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб є обставини, за яких внутрішньо переміщена особа подала завідомо недостовірні відомості.

За змістом абзацу 7 частини 1 статті 12 Закону № 1706-VII рішення про скасування дії довідки приймається керівником структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за місцем проживання особи та надається внутрішньо переміщеній особі протягом трьох днів з дня прийняття такого рішення.

Порядок оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 509 (далі - Порядок № 509).

Пунктом 2 Порядку № 509 визначено, що для отримання довідки повнолітня або неповнолітня внутрішньо переміщена особа звертається особисто, а малолітня дитина, недієздатна особа або особа, дієздатність якої обмежена, - через законного представника із заявою про взяття на облік, форму якої затверджує Мінсоцполітики, до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи).

За диспозицією пункту 3 Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної, заява про взяття на облік повинна містити таку інформацію про заявника, зокрема, відомості про зареєстроване та фактичне місце проживання.

Пунктом 7-1 Порядку № 509 визначено, що у разі наявності підстав, передбачених статтею 12 Закону, МВС, Національна поліція, ДМС, СБУ, Адміністрація Держприкордонслужби, Мінфін подають уповноваженому органу відповідну інформацію для прийняття рішення щодо зняття з обліку внутрішньо переміщених осіб.

Рішення про скасування дії довідки відповідно до статті 12 Закону приймається керівником уповноваженого органу за місцем проживання особи та надається їй протягом трьох днів з дати прийняття такого рішення або надсилається на адресу місця проживання, зазначену в довідці.

Уповноважений орган на підставі прийнятого рішення невідкладно вносить до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб запис про скасування дії довідки.

З наведених вище положень законодавства слідує, що підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення, зокрема, залишення свого місця проживання з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту.

Наявний в матеріалах справи медичний висновок № 229/1193 від 29 листопада 2013 року ЛКК Комунального закладу охорони здоров`я «Тельманівський центр первинної медичної допомоги» щодо встановлення групи інвалідності дитині - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (мати - ОСОБА_1 ), де зазначене місце проживання: АДРЕСА_2 та медичні картки дітей позивача, в яких містяться записи лікаря Тельманівського центру первинної медико-санітарної допомоги за 2013 рік, дає підстави вважати, що позивач проживав за місцем реєстрації.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що рішенням виконавчого комітету Маріупольської міської ради від 20 грудня 2018 року № 547 надано дітям позивача, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , статус дітей, які постраждали внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів, що зазнали психологічного насильства (а.с. 69).

Таким чином, зазначене вище підтверджує, що позивач та його діти до квітня 2014 року проживали у АДРЕСА_2, тобто, у населеному пункті, які включений до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, тому позивач підпадає під ознаки, наведенні у статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», яка визначає поняття внутрішньо переміщеної особи.

Стосовно наявних в матеріалах справи актів обстеження матеріально-побутових умов сім`ї, колегія суддів зазначає, що звернення позивача до УСЗН м. Маріуполя було здійснено з метою отримання соціальної допомоги згідно Закону України «Про державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства», при цьому нагляд за станом здоров`я здійснювався медичним закладом за місцем реєстрації позивача, що не спростовує факту проживання позивача за місцем реєстрації.

Колегія суддів вважає, що відповідачем не надано беззаперечних доказів відсутності права позивача та її дітей на отримання статусу внутрішньо переміщених осіб.

Європейський Суд з прав людини у рішенні від 14 жовтня 2010 року (справа «Щокін проти України») зазначив, що відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості і точності порушує вимогу «якості закону». В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, а тому судом першої інстанції правомірно задоволено позов.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 23, 33, 292, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради Донецької області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 18 березня 2019 року у справі № 200/14346/18-а - залишити без задоволення.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 18 березня 2019 року у справі № 200/14346/18-а - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст складений 29 травня 2019 року.

Головуючий суддя Г.М. Міронова

Судді І.В. Геращенко

І.В. Сіваченко