Справа № 280/5401/18
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2019-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

14 травня 2019 року м. Дніпросправа № 280/5401/18

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Добродняк І.Ю. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Семененка Я.В.,

за участю секретаря судового засідання Кязимової Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 25 лютого 2019 року (головуючий суддя Сацький Р.В.)

у справі № 280/5401/18

за позовом ОСОБА_1

до Голови Запорізької обласної державної адміністрації в особі Бриль Костянтина Івановича

про визнання дій протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Голови Запорізької обласної державної адміністрації в особі Бриль Костянтина Івановича, в якому просив визнати протиправними дії суб`єкта владних повноважень - голови Запорізької обласної державної адміністрації Бриля Костянтина Івановича щодо поширення конфіденційної інформації про приватне життя ОСОБА_1 на пленарному засіданні 30 сесії Запорізької обласної ради сьомого скликання 30.08.2018. Зобов`язати голову Запорізької обласної державної адміністрації Бриля Костянтина Івановича утриматися від поширення конфіденційної інформації про приватне життя ОСОБА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем у своєму публічному виступі поширено інформацію про кількість виїздів за кордон позивача упродовж 2017 року без його згоди, чим на думку позивача порушено норми Закону України «Про інформацію», «Про захист персональних даних».

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 25.02.2019 в задоволенні позовної заяви відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що відомості, які поширені відповідачем, не містять персональних даних, оскільки не містять жодних ідентифікаторів, за якими особа може бути ідентифікована. Суд встановив, що відповідач не є розпорядником жодної конфіденційної інформації щодо позивача.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги. В апеляційній скарзі зазначає, що інформація про перетин особою державного кордону є закритою та стосується приватного життя особи, тому може надаватись лише на запит самої особи чи на запит правоохоронних органів, отже її незаконне збирання та розповсюдження забороняється.

Відповідачем до суду надано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що інформація про кількість перетину державного контролю позивачем отримана з відкритих джерел та офіційних сайтах. Відповідач не є розпорядником персональної інформації стосовно позивача, тому посилання позивача на порушення ним Закону України «Про захист персональних даних» не обґрунтовані та безпідставні.

В судовому засіданні представники сторін підтримали правові позиції, якими обґрунтовані їх вимоги та заперечення.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду, в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, 30.08.2018 під час тридцятої сесії Запорізької обласної ради, голова Запорізької обласної державної адміністрації Бриль К.І. в ході свого виступу, який також транслювався у засобах масової інформації, поширив інформацію про виїзди народного депутата ОСОБА_1 за кордон упродовж 2017 року.

Згідно витягу з стенографічного звіту пленарного засідання (а.с.111) відповідач дослівно зокрема, вказав: «В мене немає 48 виїздів за кордон, як у Вас в прошлому році».

Позивач вважаючи такі дії відповідача протиправними звернувся до суду з позовом за захист свої прав.

З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, апеляційний погоджується з судом першої інстанції про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.

Відносини щодо створення, збирання, одержання, зберігання, використання, поширення, охорони, захисту інформації регулюються Законом України «Про інформацію» від 02 жовтня 1992 року №2657-XII.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 вказаного Закону №2657-XII кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.

Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб (ч. 2 ст. 5 Закону №2657-XII).

Згідно ст.11 вказаного Закону інформація про фізичну особу (персональні дані) - відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована.

Не допускаються збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та захисту прав людини. До конфіденційної інформації про фізичну особу належать, зокрема, дані про її національність, освіту, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров`я, а також адреса, дата і місце народження.

Кожному забезпечується вільний доступ до інформації, яка стосується його особисто, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до ст.21 Закону №2657-XII, ч.1 ст.6 Закону України «Про доступ до публічної інформації» № 2939-VI інформацією з обмеженим доступом є конфіденційна, таємна та службова інформація.

Конфіденційною є інформація про фізичну особу, а також інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб`єктів владних повноважень. Конфіденційна інформація може поширюватися за бажанням (згодою) відповідної особи у визначеному нею порядку відповідно до передбачених нею умов, а також в інших випадках, визначених законом (ч.2 ст.21 Закону №2657-XII).

За правилами ч. 1 ст. 29 Закону №2657-XII інформація з обмеженим доступом може бути поширена, якщо вона є суспільно необхідною, тобто є предметом суспільного інтересу, і право громадськості знати цю інформацію переважає потенційну шкоду від її поширення.

Згідно ч. 2 ст. 29 Закону №2657-XII предметом суспільного інтересу вважається інформація, яка свідчить про загрозу державному суверенітету, територіальній цілісності України; забезпечує реалізацію конституційних прав, свобод і обов`язків; свідчить про можливість порушення прав людини, введення громадськості в оману,шкідливі екологічні та інші негативні наслідки діяльності(бездіяльності) фізичних або юридичних осіб тощо.

Відповідно до ч. 1 ст.1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» № 2939-VI публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом (ч.2 ст. 1 цього Закону).

Згідно частин 1, 2 статті 7 Закону України «Про доступ до публічної інформації» № 2939-VI конфіденційна інформація - інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб`єктів владних повноважень, та яка може поширюватися у визначеному ними порядку за їхнім бажанням відповідно до передбачених ними умов.

Не може бути віднесена до конфіденційної інформація, зазначена в частині першій і другій статті 13 Закону № 2939-VI. Розпорядники інформації, визначені частиною першою статті 13 цього Закону, які володіють конфіденційною інформацією, можуть поширювати її лише за згодою осіб, які обмежили доступ до інформації, а за відсутності такої згоди - лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Статтею 2 Закону України «Про захист персональних даних» визначено, що персональні дані - відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована. Згода суб`єкта персональних даних - добровільне волевиявлення фізичної особи (за умови її поінформованості) щодо надання дозволу на обробку її персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки, висловлене у письмовій формі або у формі, що дає змогу зробити висновок про надання згоди. Суб`єктом персональних даних є фізична особа, персональні дані якої обробляються.

В спірному випадку, з огляду на наведену відповідачем на пленарному засіданні Запорізької обласної ради інформацію про численні виїзди позивача за кордон та її форму і обсяг ця інформація не є персональними даними в розумінні наведеного Закону, жодним чином не дає змоги ідентифікувати особу позивача, крім того, відповідач не є розпорядником персональних даних стосовно позивача, тому законодавчо встановлені застереження щодо її використання на спірні правовідносини не розповсюджуються.

При цьому, як встановлено судом, використана відповідачем інформація щодо виїздів позивача за кордон отримана відповідачем з відкритих джерел, засобів масової інформації, мережі Інтернет.

Також слід зазначити, що відповідно до рішення Конституційного Суду України від 20 січня 2012 року № 2-рп/2012, на який послався суд першої інстанції, інформація про особисте та сімейне життя особи (персональні дані про неї) - це будь-які відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована, а саме: національність, освіта, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров`я, матеріальний стан, адреса, дата і місце народження, місце проживання та перебування тощо, дані про особисті майнові та немайнові відносини цієї особи з іншими особами, зокрема членами сім`ї, а також відомості про події та явища, що відбувалися або відбуваються у побутовому, інтимному, товариському, професійному, діловому та інших сферах життя особи, за винятком даних стосовно виконання повноважень особою, яка займає посаду, пов`язану зі здійсненням функцій держави або органів місцевого самоврядування.

Одночасно, Парламентська Асамблея Ради Європи у своїй Резолюції від 25 грудня 2008 року N 1165 (1998) зазначила, що публічні особи повинні усвідомлювати, що особливий статус, який вони мають у суспільстві, автоматично збільшує рівень тиску на приватність їхнього життя (пункт 6).

Згідно із законодавством України не належать до інформації з обмеженим доступом відомості, зазначені у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, поданій відповідно до Закону України "Про запобігання корупції", крім відомостей, зазначених в абзаці четвертому частини першої статті 47 вказаного Закону (частина шоста статті 6 Закону № 2939-VI); персональні дані, зазначені у декларації про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру, оформленій за формою і в порядку, встановленими Законом України "Про засади запобігання і протидії корупції" (частина третя статті 5 Закону України від 1 червня 2010 року N 2297-VI "Про захист персональних даних") (пункт 3.3 мотивувальної частини вказаного Рішення Конституційного Суду України).

Виходячи з вищенаведеного, зазначена інформація стосовно позивача не підпадає під поняття конфіденційної інформації, тому колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про помилковість тверджень позивача щодо протиправного поширення відповідачем в межах спірних правовідносин такої інформації.

Суд першої інстанції під час розгляду даної справи дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права, які регулюють саме ці правовідносини, зроблені судом першої інстанції висновки відповідають фактичним обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги позивача вказаних вище висновків суду не спростовують.

Передбачені ст.317 КАС України підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення відсутні, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 310, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 25 лютого 2019 року у справі № 280/5401/18 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, може бути оскаржена до касаційного суду в порядку та строки, встановлені ст.ст.328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя І.Ю. Добродняк

суддя Н.А. Бишевська

суддя Я.В. Семененко