Справа № 300/147/19
Суддя: Скільський І.І.
Дата ухвалення: 2019-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"27" травня 2019 р. справа № 300/147/19
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:
судді Скільського І.І.,
за участю секретаря судового засідання Гевак Л.І.,
позивача ОСОБА_1 .,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Калуського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області про визнання протиправними та скасування постанов від 23.11.2018 та від 29.12.2018 у виконавчому провадженні №57763492, -
ВСТАНОВИВ:
01.02.2019 ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Калуського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області про визнання протиправними та скасування постанови головного державного виконавця Калуського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківської області Іванців Г.І. від 23.11.2018 про відкриття виконавчого провадження (ВП №57763492); постанови головного державного виконавця Калуського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківської області Іванців Г.І. від 29.12.2018 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника (ВП №57763492).
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 04.02.2019 відмовлено у відкритті провадженні у цій адміністративній справі.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03.04.2019 скасовано ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 04.02.2019 про відмову у відкритті провадженні у справі, а справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Вказана адміністративна справа надійшла на адресу суду 16.05.2019, що підтверджується витягом з протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 16.05.2019.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17.05.2019 відкрито провадження в даній адміністративній справі та призначено судовий розгляд на 15:30 год., 27.05.2019 року.
Одночасно з поданням 01.02.2019 позовної заяви ОСОБА_1 , подано заяву про забезпечення позову шляхом зупинення дії постанови головного державного виконавця Калуського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області Іванців Г.І., про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 29.12.2018 (ВП №57763492) - до набрання законної сили судовим рішенням в адміністративній справі №300/147/19 (а.с.26-28).
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17.05.2019 вжито заходи забезпечення позову шляхом зупинення дії постанови головного державного виконавця Калуського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області Іванців Галини Іванівни про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 29.12.2018 (ВП №57763492) - до набрання законної сили судовим рішенням в адміністративній справі №300/147/19 (а.с.110-112).
Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем протиправно, в порушення вимог чинного законодавства прийнято оскаржувані постанови.
В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав з мотивів, викладених в адміністративному позові. Суду пояснив, що постановою Івано-Франківського апеляційного суду Івано-Франківської області від 10.10.2018 задоволено частково його апеляційну скаргу, змінено рішення Калуського міськрайонного суду від 07.08.2018 скасувавши його в частині визначення порядку користування квартирою та стягнення судових витрат. Ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , про вселення та визначення порядку користування квартирою АДРЕСА_1 задоволено частково. Виділено ОСОБА_2 у користування кімнату, площею 12,6 кв.м., виділено ОСОБА_1 , кімнату, площею 12,5 кв.м., залишити в спільному користуванні кімнату площею 17,4 кв.м., кухню, ванну кімнату, туалет, коридор. Рішення Калуського міськрайонного суду від 07 серпня 2018 року в частині вселення ОСОБА_2 у квартиру АДРЕСА_1 залишено без змін. Вказав, що не чинив жодних перешкод у виконанні вказаного рішення суду, щодо вселення ОСОБА_2 в спільну квартиру. Після отримання оскаржуваної постанови про відкриття виконавчого провадження 29.11.2018 прийшов до відповідача і повідомив, що він не перешкоджає вселенню ОСОБА_2 у спільну квартиру, що ним виготовлено для ОСОБА_2 дублікати ключів від спільної квартири. Звернув увагу суду на те, що рішення суду на підставі якого було видано виконавчий лист №345/2347/17 від 22.11.2018 виконано ним добровільно у повному обсязі, а тому підстав для примусового виконання вказаного рішення суду та, відповідно, для стягнення з нього виконавчого збору не було. З урахуванням вищевказаних обставин просив позов задовольнити.
Відповідач не скористався правом на подання відзиву, що відповідно до частини 4 статті 159 КАС України кваліфікується судом як визнання позову.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду у відповідності до приписів частини 1 статті 268 КАС України шляхом направлення 20.05.2019 тексту повістки на офіційну електронну адресу відповідача, які отримані ним 20.05.2019 (а.с.122).
Відповідач 27.05.2019 направив на електронну адресу суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з неможливістю забезпечити явку уповноваженого представника в судове засідання (а.с. 124-126).
Суд зазначає, що у клопотанні відповідач не вказав жодних причин неможливості забезпечення явки уповноваженого представника, а також не зазначив та не долучив доказів на підтвердження обґрунтованості заявленого клопотання, а відтак подане відповідачем клопотання є необґрунтованим та таким, що не підлягає до задоволення.
Враховуючи наявність в матеріалах справи достатньої кількості доказів, необхідних для вирішення справи по суті, оскільки згідно положень частини 3 статті 268 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС) України неприбуття в судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи в суді першої інстанції, суд визнав можливим розглянути дану адміністративну справу на підставі наявних у ній доказів за відсутності представника відповідача.
Розглянувши матеріали адміністративної справи, заслухавши пояснення позивача, дослідивши надані позивачем докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково з огляду на таке.
В судовому засіданні встановлено, що постановою Івано-Франківського апеляційного суду Івано-Франківської області від 10.10.2018 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Калуського міськрайонного суду від 07 серпня 2018 року змінено скасувавши його в частині визначення порядку користування квартирою та стягнення судових витрат. В цій частині ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про вселення та визначення порядку користування квартирою АДРЕСА_1 задоволено частково. Виділено ОСОБА_2 у користування кімнату, площею 12,6 кв.м., виділено ОСОБА_1 , кімнату, площею 12,5 кв.м., залишити в спільному користуванні кімнату площею 17,4 кв.м., кухню, ванну кімнату, туалет, коридор. Рішення Калуського міськрайонного суду від 07 серпня 2018 року в частині вселення ОСОБА_2 у квартиру АДРЕСА_1 залишено без змін. Вказане рішення набрало законної сили 10.10.2018 року (а.с. 127-130).
Судом встановлено, що 23.11.2018 року головним державним виконавцем Калуського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області Іванців Галиною Іванівною винесено постанови про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №345/2347/17 виданого 22.11.2018 Калуським міськрайонним судом про вселення ОСОБА_2 у квартиру АДРЕСА_1 .
Згідно вказаної постанови, боржнику необхідно виконати рішення суду протягом 10 робочих днів. Зазначено стягнути з боржника виконавчий збір у розмірі 7446,00 гривень.
Наведену постанову позивач отримав 29.11.2018 року.
30.11.2018 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про закриття виконавчого провадження ВП №57763492 від 23.11.2018 року у зв`язку з відсутністю факту перешкоджання у вселенні ОСОБА_2 в квартиру. У вказаній заяві позивач зазначив, що згідно рішення Івано-Франківського апеляційного суду від 10.10.2018 він зробив дублікати ключів і чекав ОСОБА_2 для вселення. Після отримання постанови про відкриття виконавчого провадження ним завчасно попереджено головного державного виконавця про відсутність з його боку перешкоджання у вселення в квартиру (а.с.55).
30.11.2018 головним державним виконавцем Калуського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області Іванців Галиною Іванівною складено акт державного виконавця яким встановлено, що ОСОБА_2 вселено у квартиру АДРЕСА_1 , шляхом передання ключів від даної квартири. Вказаний акт підписаний головним державним виконавцем, стягувачем, боржником та понятими (а.с.56).
29.12.2018 головним державним виконавцем Калуського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області Іванців Галиною Іванівною винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника у ВП №57763492 (а.с.58).
Суд вважає оскаржувані позивачем рішення протиправними з таких мотивів.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Спірні правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються Законом України «Про виконавче провадження», в редакції, чинній на момент їх виникнення.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення, зокрема, на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Згідно вимог ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Виконавець зобов`язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.
Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: 1) проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; 2) проводити перевірку виконання юридичними особами незалежно від форми власності, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями рішень стосовно працюючих у них боржників; 3) з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; 4) за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у зв`язку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду; 5) безперешкодно входити на земельні ділянки, до приміщень, сховищ, іншого володіння боржника - юридичної особи, проводити їх огляд, примусово відкривати та опечатувати їх; 6) накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; 7) накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей; 8) здійснювати реєстрацію обтяжень майна в процесі та у зв`язку з виконавчим провадженням; 9) використовувати за згодою власника приміщення для тимчасового зберігання вилученого майна, а також транспортні засоби стягувача або боржника за їхньою згодою для перевезення майна; 10) звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз`яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення; 11) приймати рішення про відстрочку та розстрочку виконання рішення (крім судових рішень), за наявності письмової заяви стягувача; 12) звертатися до суду з поданням про розшук дитини, про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває дитина, стосовно якої складено виконавчий документ про її відібрання; 13) звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб; 14) викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні. У разі якщо боржник без поважних причин не з`явився за викликом виконавця, виконавець має право звернутися до суду щодо застосування до нього приводу; 15) залучати в установленому порядку понятих, працівників поліції, інших осіб, а також експертів, спеціалістів, а для проведення оцінки майна - суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання; 16) накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом; 17) застосовувати під час примусового виконання рішень фото- і кінозйомку, відеозапис; 18) вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження; 19) у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів; 20) залучати в разі потреби до проведення чи організації виконавчих дій суб`єктів господарювання, у тому числі на платній основі, за рахунок авансового внеску стягувача; 21) отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком; 22) здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом.
Відповідно до частин 1,2 та 3 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом. За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.
Аналіз наведених норм Закону України «Про виконавче провадження» дає можливість зробити висновок про те, що обов`язковими умовами стягнення виконавчого збору є: 1) фактичне виконання судового рішення; 2) вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішень. Крім того, законодавець чітко визначив, що виконавчий збір стягується з фактично стягнутої суми; розмір виконавчого збору вираховується також з фактично стягнутої суми.
За своїм призначенням виконавчий збір є своєрідною винагородою державному виконавцю за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови, що такі заходи призвели до виконання рішення.
Згідно п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» від 26.12.2003р. № 14 роз`яснено, що витрати виконавчого провадження та виконавчий збір стягуються за постановою державного виконавця з боржника, якщо останній не виконав рішення добровільно в установлений для цього строк і воно було виконане примусово.
В судовому засіданні судом встановлено та підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, що позивачем постанову про відкриття виконавчого провадження № 57763492 від 23.11.2018 отримано 29.11.2018 після чого того ж дня ним було повідомлено в усному порядку державного виконавця про те, що ним не чиниться дій які б перешкоджали виконанню рішення суду у добровільному порядку. 30.11.2018 позивачем подано відповідачу заяву про те, що ним не чиниться перешкод у виконанні рішення суду про вселення ОСОБА_2 в квартиру. Виготовлено дублікати ключів. Позивачем вживалось всіх заходів щодо добровільного виконання рішення суду про вселення ОСОБА_2 в квартиру, а тому підстав для примусового виконання вказаного рішення суду та, відповідно, для стягнення з позивача виконавчого збору не було.
В судовому засіданні позивач неодноразово звертав увагу суду на те, що саме за його ініціативи, в межах строку визначеного в постанові про відкриття виконавчого провадження, було добровільно виконано рішення суду про вселення ОСОБА_2 в квартиру, шляхом передачі їй ключів від вхідних дверей, коридору загального користування та домофону.
Матеріали справи не містять доказів того, що рішення суду виконувалось у примусовому порядку. Також відсутні докази вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання рішення, не було накладено штраф за невиконання виконавчого листа.
У п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
Відповідно до ст. 9 КАС України розгляд та вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ч. 1 ст. 72 та ч. 1 ст. 73 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.
Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Проте відповідач відзив на позов та жодного доказу, що спростовують доводи позивача суду не надав, що судом розцінюється як визнання позову.
Згідно ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Під час перевірки правомірності оскаржуваних рішень суд керується критеріями закріпленими у ст. 2 КАС України, які повною мірою відображають принципи адміністративної процедури.
На підставі вищевикладеного суд вважає, що оскаржувана постанова про відкриття провадження від 23.11.2018 в частині стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 7446, 00 гривень та постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника - ОСОБА_1 від 29.12.2018 у ВП №57763492 є протиправними винесеними, без врахування всіх обставин справи.
Враховуючи наведене вимоги позивача є підставними, а позов таким, що підлягає до часткового задоволення.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 241-246, 250, 268, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
Позов задовольнити частково.
Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Калуського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківської області Іванців Галини Іванівни від 23.11.2018 про відкриття виконавчого провадження (ВП №57763492) в частині стягнення з боржника - ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 7446, 00 гривень.
Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Калуського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківської області Іванців Галини Іванівни від 29.12.2018 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника - ОСОБА_1 у ВП №57763492.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів, з дня його проголошення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Строк подання апеляційної скарги не може бути поновлено.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ), АДРЕСА_2 .

Відповідач Калуський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області (ідентифікаційний код юридичної особи 38472755), проспект Лесі Українки, 1, м. Калуш, Івано-Франківська область, 77300.

Суддя /підпис/ Скільський І.І.