Справа № 826/13253/18
Суддя: Василенко Ярослав Миколайович
Дата ухвалення: 2019-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач - Василенко Я.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Василенка Я.М.,

суддів Кузьменка В.В., Шурка О.І.,

при секретарі Баглай О.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 29.10.2018 у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Авіаційна компанія «Роза Вітрів» до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

ТОВ «Авіаційна компанія «Роза Вітрів» звернулось до суду першої інстанції з позовом, в якому просило:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України від 05.06.2018 № .

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 29.10.2018 позов задоволено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби України звернувся із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення, як таке, що прийняте із порушенням норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що зазначена апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що Офісом великих платників податків Державної фіскальної служби України в період з 28.02.2018 по 05.05.2018 року було проведено документальну планову виїзну перевірку товариства з обмеженою відповідальністю «Авіаційна компанія «Роза Вітрів» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 по 31.12.2017 та правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 по 31.12.2017, відповідно до затвердженого плану (переліку питань) документальної перевірки.

За результатами перевірки складений акт планової документальної виїзної перевірки № 1199/28-10-14-01/32657656 від 11.05.2018 (далі - акт перевірки).

Пунктом четвертим висновку акта перевірки встановлено порушення ТОВ «Авіаційна компанія «Роза Вітрів» пп.11, 12 гл.2 «Положення про ведення касових, операцій у національній валюті в Україні», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 № 637 (із змінами і доповненнями), а саме, п.2.11 - звітування за одержані під звіт готівкові кошти (на відрядження) з перевищенням встановлених строків їх використання, в сумі 350 487,00 грн.

В додатку № 13 до акта перевірки перевірки наведено перелік працівників ТОВ «Авіаційна компанія «Роза Вітрів», які несвоєчасно звітували за видані кошти на відрядження, зокрема:

- ОСОБА_1 повернувся з відрядження у понеділок 15.06.2015, подав звіт п`ятницю 19.06.2015, тобто на четвертий банківський день, що настав за днем завершення відрядження;

- ОСОБА_2 повернувся з відрядження у вівторок 16.06.2015, подав звіт у вівторок 23.06.2015, тобто на п`ятий банківський день;

- ОСОБА_3 повернувся з відрядження у середу 01.07.2015, подав звіт у середу 08.07.2015, тобто на п`ятий банківський день;

- ОСОБА_4 повернувся з відрядження у п`ятницю 10.07.2015, подав звіт у четвер 16.07.2015, тобто на четвертий банківський день;

- ОСОБА_5 повернувся з відрядження у неділю 19.07.2015, подав звіт у п`ятницю 24.07.2015, тобто на п`ятий банківський день;

- ОСОБА_6 повернувся з відрядження у суботу 19.12.2015, подав звіт у четвер 24.12.2015, тобто на четвертий банківський день;

- ОСОБА_7 повернувся з відрядження у четвер 21.01.2016, подав звіт у середу 27.01.2016, тобто на четвертий банківський день;

- ОСОБА_8 повернувся з відрядження у неділю 28.02.2016, подав звіт у четвер 03.03.2016, тобто на четвертий банківський день;

- ОСОБА_3 повернувся з відрядження у неділю 28.02.2016, подав звіт у четвер 03.03.2016, тобто на четвертий банківський день;

- ОСОБА_9 повернувся з відрядження у суботу 19.03.2016, подав звіт у п`ятницю 25.03.2016, тобто на п`ятий банківський день.

Не погодившись з висновками викладеними в акті перевірки позивач надіслав відповідачу заперечення до вказаного акта, однак листом від 31.05.2018 відповідач не погодився з запереченнями позивача.

05.06.2018, на підставі висновків вищевказаного акта перевірки, Офісом великих платників податків Державної фіскальної служби України прийнято податкове повідомлення-рушення № , у відповідності з яким до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції у сумі 87 621,75 грн. за перевищення встановлених строків використання виданої під звіт готівки. Відповідно до доданого розрахунку розмір штрафних санкцій становить 25 % виданих під звіт сум (350 487,0 грн. х 25 %).

Не погоджуючись з таким податковим повідомленням-рушенням позивач звернувся до суду першої інстанції з даним позовом за захистом своїх прав та інтересів.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що з огляду на відсутність порушення ТОВ «Авіаційна компанія «Роза Вітрів» пп.11, 12 гл.2 «Положення про ведення касових, операцій у національній валюті в Україні», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 № 637, відповідачем оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийнято протиправно, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню.

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що в даному випадку необхідно керуватися п. 170.9.3 ст. 170 ПК України, яка передбачає подання звітів протягом трьох банківський днів.

Колегія суддів вважає доводи апелянта необґрунтованими та погоджується з рішенням суду першої інстанції, враховуючи наступне.

В оскаржуваний період діяло Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затверджене Постановою Національного банку України № 637 від 15.12.2004р. (далі - Положення № 637), яке втратило чинності згідно з постановою Правління Національного банку України від 29.12.2017 № 148.

Відповідно до п. 2.11. Положення № 637 (в редакції чинній на перевіряємий період) видача готівкових коштів під звіт або на відрядження (далі - під звіт) здійснюється відповідно до законодавства України. Видача готівкових коштів під звіт на закупівлю сільськогосподарської продукції та заготівлю вторинної сировини, крім металобрухту, дозволяється на строк не більше 10 робочих днів від дня видачі готівкових коштів під звіт, а на всі інші виробничі (господарські) потреби на строк не більше двох робочих днів, уключаючи день отримання готівкових коштів під звіт. Якщо підзвітній особі одночасно видана готівка як на відрядження, так і для вирішення в цьому відрядженні виробничих (господарських) питань (у тому числі для закупівлі сільськогосподарської продукції у населення та заготівлі вторинної сировини), то строк, на який видана готівка під звіт на ці завдання, може бути продовжено до завершення терміну відрядження. Видача відповідній особі готівкових коштів під звіт проводиться за умови звітування нею у встановленому порядку за раніше отримані під звіт суми. Звітування за одержані під звіт готівкові кошти здійснюється відповідно до законодавства України.

Згідно з 2.12. Положення № 637 (в редакції чинній на перевіряємий період) фізичні особи - довірені особи підприємств (юридичних осіб), які відповідно до законодавства України одержали готівку з поточного рахунку із застосуванням корпоративного електронного платіжного засобу або особистого електронного платіжного засобу, використовують її за призначенням без оприбуткування в касі. Зазначені довірені особи подають до бухгалтерії підприємства звіт про використання коштів разом із підтвердними документами в установлені строки і порядку, що визначені для підзвітних осіб законодавством України, а також документи про одержання готівки з поточного рахунку (чек банкомата, копія видаткового ордера, довідки за встановленими формами, сліп, квитанція торговельного термінала тощо) разом з невитраченим залишком готівки.

Відповідно до п.п 170.9.2. п. 170.9 ст. 170 Податкового кодексу України (далі - ПК України) звіт про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт, подається за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, до закінчення п`ятого банківського дня, що настає за днем, у якому платник податку:

а) завершує таке відрядження;

б) завершує виконання окремої цивільно-правової дії за дорученням та за рахунок особи, що видала кошти під звіт.

За наявності надміру витрачених коштів їх сума повертається платником податку в касу або зараховується на банківський рахунок особи, що їх видала, до або під час подання зазначеного звіту.

Згідно п.п 170.9.3. п. 170.9 ст. 170 ПК України дія цього пункту поширюється також на витрати, пов`язані з відрядженням чи виконанням деяких цивільно-правових дій, що були оплачені з використанням корпоративних платіжних карток, дорожніх, банківських або іменних чеків, інших платіжних документів, з урахуванням таких особливостей:

а) у разі якщо під час службових відряджень відряджена особа - платник податку отримав готівку з застосуванням платіжних карток, він подає звіт про використання виданих на відрядження коштів і повертає суму надміру витрачених коштів до закінчення третього банківського дня після завершення відрядження;

б) у разі якщо під час службових відряджень відряджена особа - платник податку застосував платіжні картки для проведення розрахунків у безготівковій формі, а строк подання платником податку звіту про використання виданих на відрядження коштів не перевищує 10 банківських днів, за наявності поважних причин роботодавець (самозайнята особа) може його продовжити до 20 банківських днів (до з`ясування питання в разі виявлення розбіжностей між відповідними звітними документами).

В пункті 3.3.3.3. розділу 3.3.3 акта перевірки, де описане виявлене порушення, зазначено, що до перевірки не надані підтверджуючі документи про одержання підзвітними особами (додаток № 13) готівки з поточного рахунку (чек банкомата, копія видаткового ордера, довідка за встановленою формою, сліп, квитанція торгівельного термінала, тощо).

Таким чином, лише з цієї обставини відповідачем було зроблено висновок про отримання відрядженими особами позивача готівки із застосуванням платіжних карток та поширення у даному випадку триденного строку, передбаченого п.п 170.9.3. п. 170.9 ст. 170 ПК України.

Однак, колегія суддів зазначає, що приписи п.п 170.9.3. п. 170.9 ст. 170 ПК України передбачають, що дія цього пункту поширюється зокрема на витрати, пов`язані з відрядженням чи виконанням деяких цивільно-правових дій, що були оплачені з використанням корпоративних платіжних карток, дорожніх, банківських або іменних чеків, інших платіжних документів.

Однак, відповідачем не надано доказів того, що ТОВ «Авіаційна компанія «Роза Вітрів» при відрядженні працівників, перелічених в додатку № 13 до акта перевірки, використовували саме корпоративні платіжні картки.

Поняття корпоративна платіжна картка та особиста платіжна картка чітко визначені у Законі України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» від 05.04.2001р. №2345-111 та у Положенні про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затверджене постановою Правління НБУ від 05.11.2014 р. № 705.

Відповідно до п. 1.27 вказаного Закону платіжна картка - електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

Отже, платіжна картка - це електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку. Метою такого переказу може бути: оплата вартості товарів і послуг; перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб; отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати; здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

Банк, який є учасником платіжної системи і здійснює емісію платіжних карток, може надавати такі картки як фізособам, так і суб`єктам господарювання. Картки, які надаються суб`єктам господарювання, - це корпоративні електронні платіжні засоби, або ж КПК (п. 2 розд. ІІ Положення № 705).

Особисті платіжні картки - особисті ЕПЗ (далі - ОПК) - емітуються для фізичних осіб за операціями, не пов`язаними з веденням підприємницької діяльності.

Корпоративні платіжні картки - корпоративні ЕПЗ (далі - КПК) - емітуються для суб`єктів господарювання (юридичних осіб і фізичних осіб - підприємців).

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що відповідач у даному випадку помилково застосував інший підпункт ПК України - п.п. 170.9.3., який не підлягав до застосування в даному випадку, адже він встановлює спеціальні строки подання звітності, в окремих, чітко зазначених в цьому підпункті випадках, а саме його дія поширюється на витрати, пов`язані з відрядженням чи виконанням деяких цивільно-правових дій, що були оплачені з використанням корпоративних платіжних карток, дорожніх, банківських або іменних чеків, інших платіжних документів, доказів чого відповідачем, як суду першої інстанції, так і суду апеляційної інстанції, надано не було.

Колегія суддів зазначає, що саме податковий орган відповідно до принципу офіційності повинен доводити в суді обставини, що стали підставою для нарахування платнику податків спірних податкових зобов`язань, та правомірність прийняття свого рішення, вчинення дій чи допущення бездіяльності шляхом неухильного виконання судових рішень про витребування доказів.

Згідно з нормами пп. 2.12 Положення про ведення касових операцій, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 № 637, довірені особи підприємств, які одержали готівку з карткового рахунка із застосуванням корпоративної платіжної картки або особистої платіжної картки, використавши кошти, подають до бухгалтерії підприємства звіт про використання коштів разом із підтвердними документами, а також документи про одержання готівки з карткового рахунка (чек банкомата, копія видаткового ордера, довідки за встановленими формами, сліп, квитанція торговельного термінала тощо) разом із невитраченим залишком готівки.

При цьому, податковим органом не надано доказів одержання працівниками підприємства під час відряджень готівки з карткового рахунка із застосуванням саме корпоративної платіжної картки - чека банкомата, копію видаткового ордера, довідки за встановленими формами, сліпу, квитанції торговельного термінала тощо.

З огляду на вищевказане, колегія суддів приходить до висновку про відсутність порушення ТОВ «Авіаційна компанія «Роза Вітрів» пп.11, 12 гл.2 «Положення про ведення касових, операцій у національній валюті в Україні», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 № 637.

Абзацом 5 пункту 1 Указу Президента України "Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки" встановлено, що у разі порушення юридичними особами всіх форм власності, фізичними особами - громадянами України, іноземними громадянами та особами без громадянства, які є суб`єктами підприємницької діяльності, а також постійними представництвами нерезидентів, через які повністю або частково здійснюється підприємницька діяльність, норм з регулювання обігу готівки у національній валюті, що встановлюються Національним банком України, до них застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу, зокрема за перевищення встановлених строків використання виданої під звіт готівки, а також за видачу готівкових коштів під звіт без повного звітування щодо раніше виданих коштів - у розмірі 25 відсотків виданих під звіт сум.

При цьому, колегія суддів зазначає, що зазначені фінансові санкції за своєю правовою природою є адміністративно-господарськими санкціями у розумінні статей 238, 239 Господарського кодексу України, які можуть застосовуватися виключно у межах строків, визначених статтею 250 цього Кодексу, а саме - протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніше як через один рік з дня порушення цим суб`єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом.

Колегія суддів звертає увагу, що застосування штрафних санкцій в сумі 87 621,75 грн. за порушення норм з регулювання обігу готівки здійснено відповідачем 05.06.2018, тобто після закінчення одного року з дня встановлених відповідачем фактів порушення позивачем порядку видачі готівки під звіт за період з 15.06.2015 по 25.03.2016, що свідчить про порушення відповідачем строків застосування штрафних санкцій, встановлених ст. 250 ГК України, а тому це є окремою підставою для скасування оспорюваного рішення, що вірно було встановлено судом першої інстанції.

Стосовно посилань апеляційної скарги, то колегія суддів критично оцінює такі з огляду на їх необґрунтованість, та зазначає, що згідно п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Апелянт не надав до суду належні докази, що підтверджують факт протиправності рішення суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 244, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 29.10.2018 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Василенко Я.М.

Судді: Кузьменко В.В.

Шурко О.І.

Повний текст постанови виготовлений 27.05.2019.