Справа № 120/1226/19-а
Суддя: Шаповалова Тетяна Михайлівна
Дата ухвалення: 2019-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

29 травня 2019 р. Справа № 120/1226/19-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Шаповалової Тетяни Михайлівни,

за участю:

секретаря судового засідання: Дмитрука Віктора Володимировича,

представника позивача: ОСОБА_1 ,

представника відповідача: Жердєва Олександра Андрійовича,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу:

за позовом: ОСОБА_3 (РНКОПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 )

до: Головного управління ДФС у Вінницькій області (, місцезнаходження: 21100, м. Вінниця, вул. Хмельницьке шосе, 7)

про: визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки),

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2019 року ОСОБА_3 звернулася до суду з адміністративним позовом, у якому просила суд визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДФС у Вінницькій області про сплату боргу (недоїмки) № Ф-309678-50-У від 14.11.2018 року у сумі 15 819,54 грн.; стягнути на її користь витрати зі сплати судового збору у сумі 768,40 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Вінницькій області.

Обґрунтовуючи позовні вимоги зазначила, що 29.03.2019 року ознайомившись з матеріалами виконавчого провадження вона дізналась про наявність вимоги відповідача про сплату боргу (недоїмки) від 14.11.2018 року в сумі 15 819,54 грн. та в цей же день отримала копію оскаржуваної вимоги.

Однак позивач вважає, що оскаржувана податкова вимога є протиправною та підлягає скасуванню, оскільки прийнята не у порядку та не у спосіб, що передбачені Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску від 20.04.2015 № 449 (у редакції наказу Міністерства фінансів України № 469 від 04.05.2018 року). Так, позивачу не надсилалось жодного документу, яким нараховувався єдиний соціальний внесок, не проводилося відповідних перевірок органами доходів та зборів.

Тому позивач вважає протиправною винесену вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-309678-50-У від 14.11.2018 року та просить її скасувати.

12.04.2019 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін в порядку ст. 262 КАС України, а також встановлено відповідачу строк на подання відзиву на позовну заяву.

06.05.2019 року представником відповідача подано відзив на адміністративний позов, в якому відповідач заперечує проти позовних вимог та вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Так, відповідач зазначає, що ОСОБА_3 зареєстрована фізичною особою підприємцем з 12.06.2007 року на загальній системі оподаткування. Згідно з п.4 ч. 2 ст. 6 Закону України від 08 липня 2010 року № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» зі змінами і доповненнями (далі - Закон № 2464) платники єдиного внеску зобов`язані подавати звітність по єдиному внеску згідно порядку та у строки визначені законодавством.

У разі якщо платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник зобов`язаний самостійно визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої зазначеним Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску (п. 2 частини першої ст. 7 Закону N 2464 в редакції Закону України від 06 грудня 2016 року). Тобто незалежно від того, чи здійснювалась підприємницька діяльність позивачем вона зобов`язана була сплачувати єдиний внесок в розмірі розмір мінімального страхового внеску.

Відповідач також вказує на те, що ОСОБА_3 відповідні звіти не подавала та не сплачувала єдиний соціальний внесок. Наявність заборгованості зі сплати єдиного внеску та фінансових санкцій є самостійною підставою для направлення платникові вимоги про сплату недоїмки, без проведення додаткових перевірок. Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи фіскального органу платника у випадку, зокрема, якщо такий платник має на кінець календарного періоду недоїмку зі сплати єдиного внеску. Акт перевірки не є виключною підставою для формування контролюючим органом вимоги про сплату боргу (недоїмки).

Враховуючи зазначене, представник відповідача вважає, вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-309678-50 -У від 14.11.2018 року правомірною, а тому просить відмовити в задоволенні позову.

06.05.2019 року представником відповідача подано до суду заяву про залишення позову без розгляду, оскільки позивачем пропущено 10-денний строк звернення до суду, який встановлений Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» № 2464. Вимога направлялася за адресою реєстрації позивачу 20.11.2018 року, а 27.11.2018 року лист повернуто з довідкою, у якій зазначено: « за зазначеною адресою не проживає». Але в силу положень Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску від 20.04.2015 № 449 (далі - інструкція №449) вимога вважається врученою платнику єдиного внеску якщо надіслана на адресу (місцезнаходження юридичної особи або його відокремленого підрозділу, місце проживання або останнього відомого місця перебування фізичної особи) платника єдиного внеску рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручена платнику єдиного внеску або його законному чи уповноваженому представникові.

15.05.2019 року представником позивача подано клопотання про поновлення строку звернення до суду, посилаючись на те, що лише 29.03.2019 року позивач, ознайомившись з матеріалами виконавчого провадження, дізналась про наявність оскаржуваної вимоги, а тому 05.04.2019 року нею подано позовну заяву до суду. Вимогу не отримувала поштою, оскільки за адресою реєстрації не проживає з 2016 року. До клопотання додано довідку Ворошилівської сільської ради Тиврівського району Вінницької області, про те, що позивач проживає в селі Ворошилівка з 2016 року без реєстрації місця проживання.

В судовому засіданні судом усною ухвалою із внесенням до протоколу судового засідання поновлено строк звернення до суду з адміністративним позовом.

У судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила адміністративний позов задовольнити, надавши пояснення, що відтворюють зміст позовної заяви.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти позовних вимог та просив відмовити у задоволенні адміністративного позову, з підстав вказаних у відзиві на адміністративний позов.

Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, заслухавши пояснення сторін та оцінивши інші докази, суд приходить до переконання, що у задоволенні заявлених позовних вимог слід відмовити з огляду на таке.

Встановлено, що 24.05.2007 року ОСОБА_3 зареєстрована фізичною особою - підприємцем на загальній системі оподаткування(а.с. 23).

Головним управлінням ДФС у Вінницькій області винесено вимогу про сплату боргу(недоїмки) № Ф-309678-50-У від 14.11.2018 року у сумі 15 819,54 грн. (а.с. 10).

15.03.2019 року проведено державну реєстрацію припинення діяльності фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (а.с. 24).

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд керується такими мотивами.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначені Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно із п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Взяття на облік осіб, зазначених у пунктах 1, 4, 5 та 5-1 частини 1 статті 4 цього Закону, здійснюється органом доходів і зборів шляхом внесення відповідних відомостей до реєстру страхувальників (абз. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування").

Зняття з обліку платників єдиного внеску, зазначених в абзацах другому, п`ятому та сьомому пункту 1 та пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, здійснюється органами доходів і зборів на підставі відомостей з реєстраційної картки, наданих державним реєстратором, платників єдиного внеску - фізичних осіб - підприємців, - на підставі відомостей з реєстраційної картки, наданих державним реєстратором, після проведення передбачених законодавством перевірок платників та проведення остаточного розрахунку (абз. 7 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування").

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок (абз. 3 ч. 8 ст. 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування").

Відповідно до п.2 ч.1 ст.7 Закону для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, єдиний внесок нараховується на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Процедуру нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування страхувальниками, визначеними Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів органами доходів і зборів, визначено Інструкцією Про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженою Наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 № 449 (далі - Інструкція №449).

Так, положеннями п. 1 Розділу VI Інструкції №449 визначено, що до платників, які не виконали визначені Законом обов`язки щодо нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, застосовуються заходи впливу та стягнення.

У разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VІІ цієї Інструкції (абз. 2 п. 2 Розділу VI Інструкції №449).

Відповідно до п. 3 Розділу VI Інструкції №449, органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо:

- дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів;

- платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску;

- платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

У випадку, передбаченому абзацом другим цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) приймається відповідним органом доходів і зборів протягом 10 робочих днів з дня, що настає за днем вручення платнику акта перевірки, а за наявності заперечень платника єдиного внеску до акта перевірки приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки.

Орган доходів і зборів надсилає (вручає) вимогу про сплату боргу (недоїмки) платнику єдиного внеску протягом трьох робочих днів з дня її винесення.

У випадках, передбачених абзацами третім та/або четвертим цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) надсилається (вручається):

- платникам, зазначеним у підпунктах 1, 2 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, протягом 10 робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій);

- платникам, зазначеним у підпунктах 3, 4, 6 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, протягом 15 робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій).

П.4 Розділу VI Інструкції №449 передбачено, що вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач зазначає, що жодних перевірок позивача щодо првильності нарахування та сплати ЄСВ відповідач не проводив, актів перевірок не вручав. У вимозі зазначено, що її сформовано на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів, однак з наданої відповідчем облікової картки не вбачається на підставі яких документів внесено дані до інформаційної системи. Крім того, представник позивача в судовому засіданні зазначила, що у вимозі від 14 листопада 2018 року, зазначено про заборгованість станом на 01.02.2019 року.

Разом із тим, суд критично оцінює наведені вище посилання позивача, адже необхідність направлення платнику єдиного внеску акта перевірки, а також необхідність врахування заперечень такого платника при формуванні вимоги про сплату недоїмки, виникає у податкового органу лише у випадках, визначених абз. 2 пункту 3 Розділу VI Інструкції №449, тобто, у разі коли вимога надсилається за наслідками документальних перевірок, дані яких свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів.

В даному ж випадку, оскаржувана вимога сформована та направлена позивачу з огляду на те, що на кінець календарного періоду у неї була наявна недоїмка зі сплати єдиного внеску.

Таким чином, жодних документальних перевірок в даному випадку не проводилось, а тому необхідність у направленні позивачу акта перевірки у відповідача була відсутня.

Позивач не виконала обов`язок щодо самостійного нарахування єдиного внеску відповідно до п.2 ч.1 ст.7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" та подання відповідних звітів, що не відміняє її обов`язок сплатити єдиний внесок.

Враховуючи, що позивачем самостійно не нараховано та не сплачено єдиний внесок за 2017-2018 роки, відповідних звітів не подано, в інформаційній системі органів доходів в автоматичному режимі сформовано вимогу, виходячи з розміру мінімального страхового внеску визначеного законом.

В той же час, суд погоджується, що оскаржувана у даній справі вимога направлена відповідачем із порушенням строків, адже мала б бути надіслана протягом 15 робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску.

Що стосується посилення на те, що у вимозі від 14 листопада 2018 року зазначено про заборгованість станом на 01.02.2019 року, то судом досліджено корінець вимоги, який додано до відзиву відповідачем (зворотній бік а.с.26), де зазначено, що у вимозі вказано суму недоїмки станом на 31 жовтня 2018 року. Зазначена сума боргу підтверджується також обліковою карткою платника (а.с.27-28).

Суд звертає увагу, що в межах даної справи позивач не оспорює факт наявності чи відсутності у неї обов`язку щодо сплати недоїмки з єдиного внеску, визначено у вимозі, а вказує лише на допущенні відповідачем процедурні порушення, такі як її несвоєчасне направлення та винесення без проведення відповідної перевірки.

Проте, суд звертає увагу на те, що несвоєчасне направлення контролюючим органом податкової вимоги на адресу платника не свідчить про його звільнення від обов`язку сплачувати відповідні зобов`язання.

Крім того, положеннями ч. 16 ст. 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" визначено, що строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів та нарахованої пені не застосовується.

Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що несвоєчасне направлення відповідачем вимоги про сплату недоїмки не може бути самостійною підставою для її скасування за умови, якщо позивачем вчинено порушення вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з частиною першою статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Дослідивши письмові та інші докази у їх сукупності та надавши їм відповідну оцінку, суд дійшов висновку, що відповідач, який є суб`єктом владних повноважень, при прийнятті оскаржуваного рішення діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та Законами України, відтак підстави для задоволення позову відсутні.

В силу положень ст. 139 КАС України, судові витрати на користь позивача у даній справі не присуджуються.

Керуючись ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_3 (РНКОПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 );

Відповідач: Головне управління ДФС у Вінницькій області (, місцезнаходження: 21100, м. Вінниця, вул. Хмельницьке шосе, 7).

Рішення у повному обсязі виготовлене: 31.05.2019

Суддя Шаповалова Тетяна Михайлівна