Справа № 826/14544/18
Суддя: Шевченко Н.М.
Дата ухвалення: 2019-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

27 травня 2019 року № 826/14544/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Шевченко Н.М., розглянувши у письмовому порядку за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Служби безпеки України, третя особа - Голова Служби безпеки України Грицак Василь Сергійович, про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії,

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Служби безпеки України (далі по тексту - відповідач, СБУ), третя особа - Голова Служби безпеки України Грицак Василь Сергійович (далі по тексту - третя особа, Грицак В.С. ), у якому, з урахуванням збільшених позовних вимог, просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ №956-ос від 27.07.2018 в частині звільнення ОСОБА_1 з посади офіцера з особливих доручень IV категорії (полковник), що перебуває у розпорядженні начальника департаменту контррозвідувального захисту інтересів держави у сфері інформаційної безпеки Служби безпеки України;

- поновити ОСОБА_1 на посаді офіцера з особливих доручень IV категорії (полковник), що перебуває у розпорядженні начальника департаменту контррозвідувального захисту інтересів держави у сфері інформаційної безпеки Служби безпеки України з дати звільнення, 27.07.2018;

- стягнути з Служби безпеки України на користь ОСОБА_1 середній заробіток у розмірі середньомісячного розміру грошового забезпечення за весь час вимушеного прогулу, починаючи з дати звільнення;

- стягнути з Служби безпеки України на користь ОСОБА_1 суму нарахованого, але не виплаченого грошового забезпечення у розмірі 263 264,13 грн.;

- стягнути із Служби безпеки України на користь ОСОБА_1 компенсацію за невикористані останнім 45 днів відпустки;

- стягнути із Служби безпеки України на користь ОСОБА_1 суму протиправно не нарахованого та не виплаченого грошового забезпечення у розмірі 329 246, 87 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив про протиправність наказу Голови Служби безпеки України №956-ос від 27.07.2018 в частині його звільнення, вважає його таким, що прийнятий з порушенням норм чинного законодавства, а тому підлягає скасуванню із поновленням ОСОБА_1 на посаді та з виплатою йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили суд задовольнити їх в повному обсязі.

Відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, в якому він заперечує проти позовних вимог та просить суд відмовити в їх задоволенні, з огляду на те, що СБУ та Голова СБУ діяли на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачений чинним законодавством, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 є безпідставними, і такими, що не ґрунтуються на приписах нормативно-правових актів.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення адміністративного позову.

Третя особа подала суду письмові пояснення на адміністративний позов, у яких підтримала позицію відповідача, викладену у відзиві, а також зазначила, що Законом України «Про очищення влади» передбачено імперативну і безумовну норму про очищення влади для осіб, які були штатними працівниками чи негласними агентами в КДБ СРСР, КДБ УРСР, КДБ інших союзних республік колишнього СРСР, а тому, проходження позивачем військової служби на штатних посадах в КДБ УРСР є підставою для припинення державної служби та підтверджує законність оскаржуваного наказу.

Відповідно до ч. 3 ст. 194 Кодексу адміністративного судочинства України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів. Представники сторін заявили клопотання про продовження розгляду справи у порядку письмового провадження.

Так, на підставі положень ч. 3 ст. 194 КАС України суд перейшов до розгляду справи в порядку письмового провадження.

Вивчивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, суд зазначає наступне.

Як убачається з матеріалів справи, наказом Голови Служби безпеки України Грицаком В. С. №956-ос від 27.07.2018 ОСОБА_1 звільнено з військової служби з дня виключення зі списків особового складу за підпунктом «а» пункту 61 та підпунктом «з» (у зв`язку із застосуванням заборони, передбаченої частиною третьою або четвертою статті 1 Закону України «Про очищення влади») пункту 2 частини 6 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у запас Служби безпеки України, який перебував у розпорядженні начальника департаменту по посаді офіцера з особливих доручень IV категорії (полковник) за підпунктом «ж» (застосування до військовослужбовця заборон, передбачених Законом України «Про очищення влади» - до завершення особливого періоду, якщо інше не передбачено законодавством) пункту 48, з правом носіння військової форми одягу, виключивши його зі списків особового складу, з 27.07.2018.

Досліджуючи питання правомірності звільнення позивача на підставі вимог Закону України «Про очищення влади», суд виходить із наступних міркувань.

За визначенням частини першої статті 1 Закону України «Про очищення влади» очищення влади (люстрація) - це встановлена цим Законом або рішенням суду заборона окремим фізичним особам обіймати певні посади (перебувати на службі) (далі - посади) (крім виборних посад) в органах державної влади та органах місцевого самоврядування.

Відповідно до частини третьої статті Закону України «Про очищення влади» протягом десяти років з дня набрання чинності цим Законом посади, щодо яких здійснюється очищення влади (люстрація), не можуть обіймати особи, зазначені у частинах першій, другій, четвертій та восьмій статті 3 цього Закону, а також особи, які не подали у строк, визначений цим Законом, заяви, передбачені частиною першою статті 4 цього Закону.

У свою чергу згідно з пунктом 3 частини 4 статті 3 Закону України «Про очищення влади» заборона, передбачена частиною третьою статті 1 цього Закону, застосовується до осіб, які були штатними працівниками чи негласними агентами в КДБ СРСР, КДБ УРСР, КДБ інших союзних республік колишнього СРСР, Головному розвідувальному управлінні Міністерства оборони СРСР, закінчили вищі навчальні заклади КДБ СРСР (крім технічних спеціальностей).

Частина перша статті 5 Закону України «Про очищення влади» встановлює, що органом, уповноваженим на забезпечення проведення перевірки, передбаченої цим Законом, є Міністерство юстиції України.

Згідно з розпорядженням Центрального управління СБУ від 22.09.2015 № 348 «Про деякі питання проведення в СБУ перевірки, передбаченої статтею 5 Закону України «Про очищення влади», підготовленим на підставі листа-роз`яснення Мін`юсту від 02.09.2015 №11.0.2/1674, під терміном «штатний працівник КДБ СРСР, КДБ УРСР, КДБ інших союзних республік колишнього СРСР», застосованим у пункті 3 частини 4 статті 3 Закону, розуміють військовослужбовців, робітників і службовців.

Вказану вище позицію покладено відповідачем в основу висновку відносно ОСОБА_1 від 12.11.2015 про результати перевірки достовірності відомостей, передбачених пунктом 1 частини 5 статті 5 Закону України «Про очищення влади» та довідки про результати перевірки, передбаченої Законом України «Про очищення влади» від 12.11.2015.

За результатами проведеної перевірки на підставі матеріалів особової справи встановлено, що ОСОБА_1 :

- з 22.02.1986 до 01.03.1986 - перебував у розпорядженні Вищих курсів військової контррозвідки КДБ СРСР;

- з 01.03.1986 до 02.03.1987 - слухач Вищих курсів військової контррозвідки КДБ СРСР;

- з 02.03.1987 до 04.09.1989 - оперуповноважений особливого відділу КДБ СРСР по 28 мотострілковій дивізії Одеського військового округу;

- з 04.09.1989 до 04.08.1991 - старший оперуповноважений особливого відділу КДБ СРСР по 28 мотострілковій дивізії Одеського військового округу;

- з 04.08.1991 до дня зарахування до Служби національної безпеки України - старший оперуповноважений особливого відділу КДБ СРСР по 90 танковій дивізії 20 загальновійськової армії Західної групи військ.

Таким чином, вищенаведене свідчить про те, що ОСОБА_1 у період проходження військової служби в КДБ УРСР мав статус військовослужбовця, а, відтак, був штатним працівником КДБ УРСР у розумінні пункту 3 частини 4 статті 3 Закону України «Про очищення влади» та виконував завдання, безпосередньо пов`язані із функціями КДБ УРСР. Також, позивач закінчив вищий навчальний заклад КДБ CPСР - Вищі курси військової контррозвідки КДБ СРСР, де пройшов повний курс підготовки оперативного складу особливих відділів КДБ.

Отже, враховуючи вказані вище дані відносно позивача, Головою Служби безпеки України Грицаком В.С. видано наказ №1223-0с, яким зараховано у розпорядження за підпунктом «ж» пункту 48 (у зв`язку із застосуванням до військовослужбовця заборон, передбачених Законом України «Про очищення влади») з 13.11.2015 начальника Департаменту контррозвідувального захисту інтересів держави у сфері інформаційної безпеки полковника ОСОБА_1 по посаді офіцера з особливих доручень IV категорії (полковник) зі збереженням раніше встановлених розмірів надбавки згідно з пунктом 2.3.2, надбавки згідно з підпунктом 2.3.3.1, надбавки згідно з пунктом 2.3.5, надбавки згідно з пунктом 2.3.8 та преміювання згідно з пунктом 2.3.24 Інструкції про грошове забезпечення та виплати компенсаційного характеру військовослужбовців Служби безпеки України, затвердженої наказом Служби безпеки України №35/ДСК-2008, звільнивши його з посади офіцера з особливих доручень і IV категорії (полковник) Департаменту контррозвідувального захисту інтересів держави у сфері інформаційної безпеки.

У подальшому, наказом Голови Служби безпеки України Грицаком В.С. №956-ос від 27.07.2018 ОСОБА_1 звільнено з військової служби з дня виключення зі списків особового складу за підпунктом «а» пункту 61 та підпунктом «з» (у зв`язку із застосуванням заборони, передбаченої частиною третьою або четвертою статті 1 Закону України «Про очищення влади») пункту 2 частини 6 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у запас Служби безпеки України, який перебував у розпорядженні начальника департаменту по посаді офіцера з особливих доручень IV категорії (полковник) за підпунктом «ж» (застосування до військовослужбовця заборон, передбачених Законом України «Про очищення влади» - до завершення особливого періоду, якщо інше не передбачено законодавством) пункту 48, з правом носіння військової форми одягу, виключивши його зі списків особового складу, з 27.07.2018.

Так, правовідносини з питань зарахування військовослужбовців СБУ в розпорядження начальників (командирів) регламентовано п. 48 Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України, затвердженого Указом Президента України від 27 грудня 2007 року № 1262/2007 (далі по тексту - Положення №1262) та пунктами 4.9-4.15 Інструкції про організацію виконання Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України, затверджена наказом СБУ від 14.10.2008 №772 та зареєстрована в Мін`юсті України 31.12.2008 за №1323/16014 (далі по тексту - Інструкція №772).

Відповідно до пп. «ж» п. 48 Положення №1262 Зарахування військовослужбовців Служби безпеки України у розпорядження прямих начальників (командирів), а за рішенням Голови Служби безпеки України - у розпорядження його першого заступника чи заступника, начальника (командира) іншого функціонального підрозділу Центрального управління, органу, закладу, установи Служби безпеки України або штабу Антитерористичного центру при Службі безпеки України допускається у разі застосування до військовослужбовця заборон, передбачених Законом України «Про очищення влади» - до завершення особливого періоду, якщо інше не передбачено законодавством.

Пунктом 4.9 Інструкції №772 визначено, що зарахування військовослужбовців у розпорядження відповідних начальників (пункт 48Положення) - це визначення їх тимчасового службово-посадового становища, коли вони проходять військову службу у підпорядкуванні відповідних начальників, але без призначення на конкретні посади.

Аналізуючи вказані вище норми чинного законодавства, суд дійшов висновку, про те, що ОСОБА_1 наказом Голови Служби безпеки України Грицаком В.С. від 13.11.2015 №1223-0с з 13.11.2015 звільнений з посади офіцера з особливих доручень IV категорії ДКІБ та зарахований у розпорядження начальника Департаменту контррозвідувального захисту інтересів держави у сфері інформаційної безпеки за пп. «ж» п. 48 Положення №1262, тоді як оскаржуваний наказ підтверджує звільнення позивача саме з військової служби.

Отже, суд зауважує, що на день звільнення позивач з військової служби в СБУ не займав жодної посади в СБУ, у тому числі й посади офіцера з особливих доручень IV категорії ДКІБ, перебуваючи в розпорядженні начальника Департаменту контррозвідувального захисту інтересів держави у сфері інформаційної безпеки, тобто проходив військову службу у підпорядкуванні начальника Департаменту контррозвідувального захисту інтересів держави у сфері інформаційної безпеки без призначення на конкретну посаду.

Крім того, з 23.06.2018 Законом України від 05.04.2018 № 2397-VII «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення окремих питань проходження громадянами військової служби» (далі по тексту - Закон України № 2397-VII) унормовано питання звільнення в особливий період військовослужбовців, до яких застосовано заборону, передбачену частинами третьою або четвертою статті 1 Закону України «Про очищення влади», та які зараховані у розпорядження відповідних начальників за підпунктом «ж» п. 48 Положення №1262.

Вказаний вище Закон передбачає, що зазначені військовослужбовці, зокрема, які проходять кадрову військову службу, звільняються з військової служби в особливий період у зв`язку із застосуванням заборони, передбаченої частинами третьою або четвертою статті 1 Закону, за підпунктом «з» пункту 2 частини 6 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Звільнення військовослужбовців за вищезазначеною підставою, передбаченою Законом України № 2397-VII, здійснюється за ініціативою командування на виконання вимог Закону України «Про очищення влади» у разі, якщо стосовно військовослужбовця внесені відомості до Єдиного реєстру осіб, щодо яких застосовано положення Закону України «Про очищення влади».

Таким чином, факт внесення стосовно ОСОБА_1 відомостей до вказаного Єдиного реєстру (порядковий № 46) свідчить про наявність правових підстав для звільнення його з військової служби в СБУ за підпунктом «з» пункту 2 частини 6 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у зв`язку із застосуванням заборони, передбаченої частинами третьою або четвертою статті 1 Закону).

Відносно тверджень ОСОБА_1 про те, що при виданні оскаржуваного наказу відповідач діяв в спосіб не передбачений чинним законодавством та про необхідність попередження його щодо звільнення з військової служби не пізніше ніж за два місяці до подання про звільнення, суд зазначає наступне.

Так, пунктом 7.1 Інструкції №772 установлено, що звільнення військовослужбовців Служби безпеки України з військової служби провадиться відповідно до розділу VII Положення, Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

У даному випадку ОСОБА_1 звільнено з військової служби саме відповідно до Положення №1262 за підпунктом «а» пунктом 61 та підпунктом «з» (у зв`язку із застосуванням заборони, передбаченої частинами третьою або четвертою статті 1 Закону України «Про очищення влади») пункту 2 частини 6 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», про що безпосередньо зазначено в наказі Голови Служби безпеки України 27.07.2018 № 956-ос та що також відповідає вимогам Інструкції №772.

Згідно з п. 7.3 Інструкції №772 перед поданням військовослужбовця до звільнення з військової служби уточнюються дані про проходження ним служби, у разі необхідності документально підтверджуються періоди його служби, що підлягають зарахуванню до вислуги років у календарному обчисленні й окремо на пільгових умовах, і відповідно до чинного законодавства обчислюється вислуга років на пенсію. Обчислена вислуга років оголошується військовослужбовцю під розпис. Заперечення військовослужбовця щодо розрахунку вислуги років розглядаються відповідними підрозділами кадрового забезпечення, фінансовими та юридичними підрозділами, і за ними приймаються рішення перед поданням військовослужбовця до звільнення з військової служби. Також проводиться уточнення використаних днів щорічної основної відпустки.

У зв`язку з наведеним вище, 06.07.2018 за усною вказівкою начальника ДКІБ полковником ОСОБА_4 , заступником начальника ДКІБ та полковником ОСОБА_5, помічником начальника ДКІБ (по роботі з особовим складом), було проведено бесіду з позивачем, під час якої, зокрема, зазначено щодо наявності правових підстав для його звільнення з військової служби за підпунктом «з» (у зв`язку із застосуванням заборони, передбаченої частинами третьою або четвертою ст. 1 Закону України «Про очищення влади») пункту 2 частини 6 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», а також роз`яснено положення актів законодавства з питань соціального захисту військовослужбовців.

Зазначене викладено у листку бесіди від 06.07.2018 №30/к-7277, від ознайомлення з яким під особистий підпис ОСОБА_1 відмовився, що підтверджується актом фіксації відмови від підписання ознайомлення з листком бесіди від 06.07.2018 № 30/к-7274, копії яких наявні в матеріалах справи.

11.07.2018 за усною вказівкою начальника ДКІБ полковником ОСОБА_4 , заступником начальника ДКІБ та полковником ОСОБА_5 , помічником начальника ДКІБ (по роботі з особовим складом) також проведено бесіду з ОСОБА_1 , на початку якої позивачеві було доведено, що він подається до звільнення з військової служби за підпунктом «а» пунктом 61 та підпунктом «з» (у зв`язку із застосуванням заборони, передбаченої частинами третьою або четвертою статті 1 Закону України «Про очищення влади») п. 2 ч. 6 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», що підтверджується листком бесіди від 11.07.2018, який, у свою чергу, спростовує твердження позивача, що під час бесід ОСОБА_1 не повідомлялось про те, що його мають звільнити.

Позивач відмовився від підписання вказаного листка бесіди 11.07.2018, що підтверджується актом фіксації відмови від підписання ознайомлення з цим листком бесіди від 11.07.2018 №30/к-7275.

Від ознайомлення під особистий підпис із розрахунком вислуги років для призначення пенсії ОСОБА_1 також відмовився, про що зазначено в поданні до його звільнення з військової служби.

У подальшому, наказом Голови СБУ від 16.08.2018 №1077-ос внесені зміни до наказу Голови СБУ від 27.07.2018 №956-ос, за якими станом на 27.07.2018 вислуга років ОСОБА_1 складає: календарна - 37 років 11 місяців 22 дні, пільгова - 8 років 3 місяці 7 днів, загальна - 46 років 2 місяці 29 днів.

Також позивач стверджує, що подання до звільнення його з військової служби складено з порушенням вимог чинного законодавства, наведене твердження ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що у поданні до звільнення його з військової служби не зазначено клопотання про вид заохочення та необхідність виплати грошової компенсації за невикористані дні відпустки.

Відповідно до абзацу першого п. 1.3 Інструкції №772 на військовослужбовців, які подаються до присвоєння військового звання (пониження у військовому званні, позбавлення військового звання, поновлення у військовому званні), призначення на посади (крім призначення на рівні посади без зміни профілю службової діяльності) або звільнення з військової служби, в органах, підрозділах, закладах, установах Служби безпеки України оформляються подання на бланках (додатки 1-5 до цієї Інструкції).

Бланк подання до звільнення військовослужбовця з військової служби в СБУ передбачено додатком 5 до Інструкції №772.

При цьому слід наголосити, що зазначений бланк подання до звільнення з військової служби є універсальним та використовується в усіх без винятку випадках звільнення військовослужбовців з військової служби в СБУ, тобто, за усіма без винятку підставами звільнення зі служби, у тому числі й у разі звільнення особи, обумовленого порушенням службово-військової дисципліни.

Згідно з частиною 4 статті 13 Дисциплінарного статуту Збройних Сил країни (затверджений Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV, чинність якого поширюється у тому числі й на СБУ) заохочення має бути заслуженим.

Слід зазначити, що клопотання про вид заохочення вказується у поданні до звільнення військової служби лише у тому разі, коли військовослужбовець заслуговує на це, оскільки таке заохочення є правом, а не обов`язком начальника.

Також слід вказати, що ОСОБА_1 відмовився від ознайомлення під особистий підпис із поданням до звільнення з військової служби, що підтверджується актом фіксації відмови від підписання ознайомлення з поданням звільнення з військової служби від 16.07.2018 № 30/к-7276, а тому не відповідають дійсності твердження позивача про порушення СБУ вимог, які містяться у додатку 5 до Інструкції №772.

Щодо стягнення із відповідача на користь ОСОБА_1 компенсації за не використані 45 днів відпустки, суд зазначає наступне.

Так, відповідно до абзацу 3 пункту 14 статті 10-1 Закону України «Про соціальний правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», абзацу 4 пункту 56 Положення №1262 у рік звільнення військовослужбовців, які, зокрема, звільняються з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям, які мають дітей.

Таким чином, право військовослужбовців, які звільняються з військової служби саме у зв`язку із застосуванням заборон, передбачених Законом України «Про очищення влади», на отримання грошової компенсації за всі невикористані дні відпусток на сьогодні законодавством не передбачено, про що було зазначено ОСОБА_1 під час проведення з ним вказаних вище бесід.

На підставі наказу Голови СБУ від 27.07.2018 №956-ос ОСОБА_1 виплачено грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно у розмірі 31 928,38 грн.

Крім того, є безпідставним посилання позивача на положення статей 83, 116, 117 Кодексу законів про працю України, якими передбачено права працівників підприємств, установ, організацій, які звільняються з роботи.

Так, відповідно до частини першої ст. 19 Закону України «Про Службу безпеки України» кадри СБУ складають: співробітники-військовослужбовці, працівники, які уклали трудовий договір із СБУ, а також військовослужбовці строкової служби.

Законодавством України про працю регулюються трудові відносини працівників, які уклали трудовий договір із СБУ (ст. 21 вказаного Закону).

Умови і порядок виконання своїх обов`язків співробітниками - військовослужбовцями СБУ визначаються укладеним контрактом. На них, а також військовослужбовців строкової служби поширюється порядок проходження військової служби у Збройних Силах України, визначений законодавством.

ОСОБА_1 проходив військову службу в СБУ та мав військове звання «полковник», що підтверджується наданими СБУ до суду документами.

При цьому він не укладав трудовий договір із СБУ, не перебував у трудових відносинах із СБУ та не мав статусу працівника СБУ, а тому на нього не поширювалося законодавство про працю.

Крім того, відповідно до ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям виплачується саме грошове забезпечення. Виплата військовослужбовцям заробітної плати (заробітку) чинним законодавством не передбачена.

Щодо стягнення із відповідача на користь ОСОБА_1 суми нарахованого, але не виплаченого грошового забезпечення у розмірі 263 264,13 грн., а також стягнення із СБУ на користь ОСОБА_1 суми протиправно не нарахованого та не виплаченого грошового забезпечення у розмірі 329 246,87 грн., суд зазначає наступне.

Так, відповідно до наданої відповідачем довідки від 07.05.2019 №21/2/2-595 Фінансово-економічне управління Служби безпеки України повідомляє про те, що полковник ОСОБА_1 наказом Голови СБУ від 27.07.2018 №956-ОС звільнений з військової служби за пп. «а» п. 61, пп. «з» п. 2 ч. 6 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у запас СБУ, з виключення із списків особового складу з 27.07.2018. Станом на 01.02.2019 заборгованість по виплаті грошового забезпечення та інших компенсаційних виплат відсутня.

Також, у судовому засіданні позивач підтвердив, що дійсно на його банківську картку надходили кошти, однак ним не проведено вірність розрахунку виплат відповідачем коштів грошового забезпечення.

Таким чином, враховуючи вказані вище дані, підстав для задоволення позову в частині стягнення із відповідача на користь ОСОБА_1 сум грошового забезпечення не убачається.

З урахуванням наведених норм чинного законодавства та встановлених обставин справи, суд дійшов висновку про те, що оскаржуваний наказ від 27.07.2018 №956-ос про звільнення позивача з військової служби з дня виключення зі списків особового складу за підпунктом «а» пункту 61 та підпунктом «з» (у зв`язку із застосуванням заборони, передбаченої частиною третьою або четвертою статті 1 Закону України «Про очищення влади»), пункту 2 частини 6 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у запас Служби безпеки України, який перебував у розпорядженні начальника департаменту по посаді офіцера з особливих доручень IV категорії (полковник) за підпунктом «ж» (застосування до військовослужбовця заборон, передбачених Законом України «Про очищення влади» - до завершення особливого періоду, якщо інше не передбачено законодавством) пункту 48, з правом носіння військової форми одягу, виключивши його зі списків особового складу, з 27.07.2018, прийнятий відповідачем на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені законами України, відтак взаємопов`язані позовні вимоги про визнання протиправним та скасування такого наказу, поновлення на посаді з підстав, викладених у позовній заяві, а також стягнення з відповідача середнього заробітку у розмірі середньомісячного розміру грошового забезпечення за весь час вимушеного прогулу, починаючи з дати звільнення задоволенню не підлягають.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем доведено правомірність своїх дій з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 77, 90, 241 - 247, 255, 293, 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В :

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Служби безпеки України, третя особа - Голова Служби безпеки України Грицак Василь Сергійович, про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 255 КАС України та може бути оскаржене за правилами, встановленими ст. ст. 293 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно.

Суддя Н.М. Шевченко