Справа № 640/4000/19
Суддя: Кузьменко А.І.
Дата ухвалення: 2019-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

07 травня 2019 року 15:05 № 640/4000/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючої судді Кузьменко А.І., за участю секретаря судового засідання Прокопенко О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕХМ Україна»

до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

за участі представників сторін:

від позивача - Колесник О.В.

від відповідача - Диба Ю.Д.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕХМ Україна» (далі - позивач, ТОВ «ЕХМ Україна») звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (далі - контролюючий орган), в якому просить скасувати податкові повідомлення-рішення від 09 січня 2019 року №2, №2, №2.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що висновки контролюючого органу, викладені в акті від 11 грудня 2018 року №820/26-15-14-02-04/37146367 «Про результати документальної планової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕХМ Україна» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01 січня 2015 року по 30 червня 2018 року, валютного - за період з 01 січня 2015 року по 30 червня 2018 року, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - за період з 01 січня 2015 року по 30 червня 2018 року», не відповідають дійсним обставинам, зроблені без належного дослідження усіх наявних доказів, отже прийняті на підставі такого акту перевірки оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 09 січня 2019 року є неправомірними.

Додаткового позивач вказує, що відповідно до даних бухгалтерського обліку в періоді грудень 2015 року до складу рахунка 947 ним було віднесено витрати в розмірі 5 543 504,87 грн, у тому числі: - 4 814 840,76 грн - списання ТМЦ за результатами інвентаризації, по якому було нараховано умовні податкові зобов`язання з ПДВ; -728 664,11 грн - списання позитивного залишку у вартісному виразі без кількісного виразу. Відповідно умовні податкові зобов`язання з ПДВ не нараховувались, так як нарахування податкових зобов`язань відповідно до пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України по операціям із приведення обліку після зміни облікової політики у відповідність, не передбачено.

Крім того, позивач вказує на порушення контролюючим органом пункту 102.1 статті 102 Податкового кодексу України, оскільки в ході перевірки встановлене заниження податкових зобов`язань, в тому числі і в періодах червень 2015 року та липень 2015 року. Податкові декларації з податку на додану вартість за звітні періоди червень 2015 та липень 2015 було подано до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 16 липня 2015 року № та від 18 серпня 2015 року №. Таким чином, контролюючим органом фактично здійснено перевірку щодо повноти декларування податку на додану вартість за період з 01 січня 2015 року по 30 вересня 2015 року та встановлено заниження податкових зобов`язань за червень 2015 у сумі 851553 грн за липень 2015 у сумі 90085 грн, що відповідно, в свою чергу, вплинуло на висновок щодо завищення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду за червень 2018 року.

Також позивач зазначає, що ним до складу витрат було віднесено суму податку на додану вартість товарно-матеріальних цінностей у зв`язку із виявленням в ході інвентаризації нестачі таких товарно-матеріальних цінностей. Так як в розумінні пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України нестача товарно-матеріальних цінностей являється операцією, що не є господарською діяльністю платника податку, позивачем було донараховано податкові зобов`язання на суму нестачі товарно-матеріальних цінностей та оформлено відповідну податкову накладну.

Серед іншого позивач вказує, що ним відповідно до норм П(с)БО №21 на дату здійснення операцій та на дату балансу визначено курсову різницю по монетарній заборгованості за контрактом №001 від 27 липня 2012 року та відповідно віднесено її до складу інших операційних доходів та витрат.

Оскільки контрагент позивача - нерезидент ЕНМ MAGАZACILIK SANAYIVE ТІСА ARET AS не являється платником податку на прибуток, коригувати фінансові результати по визнаним штрафам відповідно до умов контракту №001 від 27 липня 2012 року згідно вимог пункту140.5.11 статті 140 Податкового кодексу України не потрібно.

Також позивач зазначає, що висновок контролюючого органу про затримку позивачем реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних на 15 і менше календарних днів на суму ПДВ 27594,97 грн ґрунтується на неповному дослідженні документів та неправильному застосуванні норм податкового законодавства, яке діяло на момент податкового періоду, в якому ніби - то було виявлено порушення.

Вказане, на думку позивача, свідчить про протиправність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 березня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог у відзиві на позов представник відповідача вказує, що згідно наданих ТОВ «ЕХМ Україна» до перевірки карток бухгалтерського рахунку 632 «Розрахунки з іноземними постачальниками» по контрагенту ЕНМ MAGAZACILIC SANAYIVE NICARET AS позивачем відображено в бухгалтерському обліку протягом 2015-2017 років нарахування доходу від операційної курсової різниці на загальну суму 28022917 грн та втрати від операційних курсових різниць на загальну суму 71374382 грн. Витрати від курсових різниць, які обліковуються за рахунком 945 «Втрати від операційної курсової різниці» загалом у сумі 71374382 грн повинні були бути віднесені у збільшення іншого додаткового капіталу, а доходи від курсових різниць, які обліковуються за рахунком 714 «Дохід від операційної курсової різниці» загалом у сумі 28022917 грн - у зменшення іншого додаткового капіталу. З огляду на викладене, контролюючий орган вказує на порушення позивачем пункту 44.1 статті 44, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України та заниження фінансового результату до оподаткування на суму 43351465 грн.

Додаткового представник відповідача зазначає, що ТОВ «ЕХМ Україна» не надано до перевірки частини первинних документів, що стосуються проведення інвентаризацій на підприємстві, а здійснені ТОВ «ЕХМ Україна» бухгалтерські записи щодо відображення результатів інвентаризації, не відповідають даним актів інвентаризацій, актів списання, наданим до перевірки. Враховуючи вищевикладене, контролюючий орган вказує на порушення позивачем пункту 44.1 статті 44, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України та завищення інших витрат операційної діяльності всього у сумі 19 773 019 грн. Крім того, представник відповідача вказує, що ТОВ «ЕХМ Україна» віднесено до складу витрат суму у розмірі 997482 грн, що непідтверджена відповідним первинним документом, а саме податковою накладною.

В бухгалтерському обліку ТОВ «ЕХМ Україна» суму штрафу у розмір 4 336 346,94 грн включено в 2017 році до складу інших витрат операційної діяльності. Проте, якщо платник податку на прибуток за порушення виконання умов зовнішньоекономічного договору несе відповідальність у вигляді штрафних санкцій (неустойки), що виплачується на користь нерезидента, такий платник податків згідно з вимогами підпункту 140.5.11 пункту 140.5 статті 140 Податкового кодексу України збільшує фінансовий результат до оподаткування на суму понесених витрат від визнання таких штрафних санкцій (неустойки)

Також, перевіркою дотримання термінів реєстрації податкових накладних, ще підлягають наданню покупцям - платникам податку на додану вартість за період з 01 січня 2015 року по 30 червня 2018 року, встановлено порушення ТОВ «ЕХМ УКРАЇНА» пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України.

Вказане, на думку представника відповідача, свідчить про обґрунтованість оскаржуваних податкових повідомлень-рішень від 09 січня 2019 року №2, №2, №2.

У відповіді на відзив представник позивача вказує на хибність висновків контролюючого органу та на невірне трактування норм Податкового кодексу України.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києві від 02 квітня 2019 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні 07 травня 2019 року представник позивача наполягав на задоволенні позову, представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Головним управлінням Державної фіскальної служби у місті Києві на підставі статей 20, 77, 82 Податкового кодексу України, плану-графіка проведення планових виїзних перевірок суб`єктів господарювання на 2018 рік, відповідно до наказу від 12 жовтня 2018 року №15330 проведено документальну планову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕХМ Україна» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01 січня 2015 року по 30 червня 2018 року, валютного - за період з 01 січня 2015 року по 30 червня 2018 року, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - за період з 01 січня 2015 року по 30 червня 2018 року, за результатом якої складено акт від 11 грудня 2018 року №820/26-15-14-02-04/37146367 (далі - акт перевірки).

Перевіркою встановлено порушення:

- пункту 44.1 статті 44, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті134, підпункту 140.5.11 пункту 140.5 статті 140 Податкового Кодексу України, в результаті чого завищено від`ємне значення об`єкта оподаткування податком на прибуток на загальну суму 68 458 313 грн, в тому числі за півріччя 2018 року в сумі 68 458 313 грн;

- пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено значення рядку 21 декларації з ПДВ (від`ємне значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду) за червень 2018 року у розмірі 1 094 737 грн;

- пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України щодо своєчасності реєстрації податкових накладних та розрахунків коригування;

- пункту 44.1 статті 44, пункту 85.2 статті 85 Податкового Кодексу України;

- підпунктів 1.4, 1.5, 1.6 пункту 16 підрозділу 10 розділу XX, підпунктів 168.1.1, 168.1.2, пункту 168.1 статті 168, пункту 171.22 статті 171, із врахуванням пункту 102.1 статті 102 Податкового кодексу України щодо несвоєчасної сплати в бюджет військового збору за 2016 рік в сумі 8423,02 грн.

На підставі акту перевірки контролюючим органом винесено податкові повідомлення-рішення від 09 січня 2019 року:

-№2, яким позивачу зменшено суму від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток в розмірі 68 458 313 грн;

-№2, яким позивачу зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 1 094 737 грн;

-№ 2, яким позивачу нараховано штрафні санкції в сумі 2 759,58 грн.

За результатом адміністративного оскарження податкових повідомлень-рішень від 09 січня 2019 року №2, №2, №2 рішенням Державної фіскальної служби України від 07 лютого 2019 року №6102/6/99-99-11-04-01-23 скаргу позивача залишено без задоволення.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

З акту перевірки вбачається, що контролюючим органом встановлено завищення позивачем у рядку 01 Декларації «Дохід від будь-якої діяльності (за врахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку» за період з 01 січня 2015 року по 30 червня 2018 року показника на загальну уму 28 022 917 грн та завищення інших операційних витрат в розмірі 71 374 382 грн, в результаті чого знижено фінансовий результат до оподаткування всього у сумі 71 374 382 грн. Вказане порушення, на думку контролюючого органу, має місце у зв`язку з відображенням у складі інших операційних доходів та в складі інших операційних витрат операційної курсової різниці по контракту №001 від 27 липня 2012 року.

Так, судом встановлено, що 27 липня 2012 року позивачем з НМ MAGAZACILIC SANAYIVE NICARET AS укладено контракт №001, предметом якого є поставка домашнього текстилю (далі - товар), покупець оплачує 100% вартості товару, постачаємого згідно інвойсів, протягом 180 календарних днів після дати поставки.

З матеріалів справи вбачається, що компанією НМ MAGAZACILIC SANAYIVE NICARET AS виписано позивачу претензію №2015/518-3 від 20 лютого 2016 року на суму 4 083 171,88 доларів США та №2016/469-1 від 31 грудня 2016 року на суму 5791065,09 доларів США, №2017/474-6 від 31 грудня 2017 року на суму 6 623 027,73 долари США.

Згідно з підпунктом 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Операції, що здійснюються в іноземній валюті, під час первісного визнання відображаються у валюті звітності шляхом перерахунку суми в іноземній валюті із застосуванням валютного курсу на дату здійснення операції (дата визнання активів, зобов`язань, власного капіталу, доходів і витрат).

Методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації про операції в іноземних валютах визначаються Положенням (стандартом) бухгалтерського обліку 21 «Вплив змін валютних курсів» із змінами і доповненнями, який затверджений Наказом Міністерства фінансів України від 10 серпня 2000 року за №193 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 17 серпня 2000 року за №15/4736 (далі -П(С)БО№21).

Відповідно до пункту 4 П(С)БО № 21 курсова різниця - різниця між оцінками однакової кількості одиниць іноземної валюти при різних валютних курсах.

За приписами пункту 7 П(С)БО № 21 монетарні статті в іноземній валюті відображаються з використанням валютного курсу на дату балансу.

Монетарні статті - статті балансу про грошові кошти, а також про такі активи й зобов`язання , які будуть отримані або сплачені у фіксованій (або визначеній) сумі грошей або їх еквівалентів (пункт 4П(С)Б0 №21).

Визначення курсових різниць за монетарними статтями в іноземній валюті проводиться на дату здійснення господарської операції (в межах її обсягу) та на дату балансу. Для визначення курсових різниць на дату балансу застосовується валютний курс на кінець дня дати балансу. Курсові різниці від перерахунку грошових коштів в іноземній валюті та інших монетарних статей про операційну діяльність відображаються у складі інших операційних доходів (витрат) (пункту 8 П(С)БО №21).

У межах спірних правовідносин зобов`язання сторін по контракту №001 від 27 липня 2012 року є монетарною статтею, отже позивач правомірно проводив нарахування курсових різниць на дату здійснення операцій та на дату балансу по монетарній заборгованості та, відповідно, відносив її до складу інших операційних доходів та витрат.

Щодо посилання контролюючого органу на пункт 9 П(С)БО № 21, суд зазначає наступне.

Так, відповідно до пункту 9 П(С ) БО 21 курсові різниці, які виникають щодо дебіторської заборгованості або зобов`язань за розрахунками із господарською одиницею за межами України, погашення яких не плануються і не є ймовірними в найближчій перспективі, відображаються у складі іншого додаткового капіталу та відображаються в іншому сукупному доході.

Одночасно пунктом 15 МСБО №21 «Вплив змін валютних кусів» визначено, що суб`єкт господарювання може мати монетарну статтю, яка є його дебіторською або кредиторською заборгованістю щодо закордонної господарської одиниці. Стаття, розрахунки за якою не плануються і не є ймовірними в недалекому майбутньому, за сутністю є частиною чистих інвестицій суб`єкта господарювання в цю закордонну господарську одиницю та обліковуються згідно з параграфами 32 і 33. Такі монетарні статті можуть включати довгострокову дебіторську заборгованість або позики. Вони не включають торговельну дебіторську або кредиторську заборгованість.

Суд зауважує, що заборгованість позивача за контрактом від 27 липня 2012 року №001 є саме торговельною заборгованістю.

На думку суду доводи контролюючого органу, що погашення зобов`язань по названому контракту не планується є припущенням з огляду на наявність вказаних вище претензій компанії НМ MAGAZACILIC SANAYIVE NICARET AS та проведення позивачем періодичних розрахунків за перевіряємий період на виконання контракту від 27 липня 2012 року №001, а саме: за 2015 рік в загальній сумі 75 355,98 доларів США, за 2016 рік в загальній сумі 1 896 848,92 доларів США, за 2017 рік в загальній сумі 552 395,42 доларів США,

Отже, доводи контролюючого органу про порушення позивачем підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України та завищення показника доходу від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначеного за правилами бухгалтерського обліку на загальну суму 28022917 грн, не знайшли підтвердження під час судового вирішення справи.

Щодо висновку контролюючого органу про порушення позивачем підпункту 140.5.11 пункту 140.5 статті 140 Податкового кодексу України, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що відповідно до пункту 4.2 контракту від 27 липня 2012 року №001 у випадку несвоєчасної оплати покупцем (позивачем) вартості поставки продавець отримує право застосувати штрафну процентну ставку в розмірі 0,5% від суми заборгованості за кожен календарний день несвоєчасної оплати, але не більше 365 днів.

З акту перевірки вбачається, що загальна вартість товару поставленого позивачу станом на 31 грудня 2017 року становить 6066390,73 долари США, яка не сплачена позивачем. У зв`язку з цим компанія ЕНМ MAGAZACILIK SANAYI VE TICARET A.S. вимагає погасити заборгованість в розмірі 6 623 027,73 доларів США., в тому числі: 6 066 390,76 доларів США - вартість неоплаченого товару; 155 359,16 доларів США - штраф за несвоєчасну оплату в 2015 році; 176 147,99 доларів США - штраф за несвоєчасну оплату в 2016 році; 225 129,87 доларів США - штраф за несвоєчасну оплату в 2017 році.

Судом встановлено, що в бухгалтерському обліку ТОВ «ЕХМ Україна» відобразило суму витрат від визнаних штрафів за 2017 рік наступним чином: ДТ -948 «Визнані штрафи, пені, неустойки» Кт 632 «Розрахунки з іноземними постачальниками» на суму 4 336 346,94 грн.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Відповідно до підпунктом 14.1.122 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України для цілей оподаткування нерезидентами вважаються іноземні компанії, організації, утворені відповідно до законодавства інших держав, їх зареєстровані (акредитовані або легалізовані) відповідно до законодавства України філії, представництва та інші відокремлені підрозділи з місцезнаходженням на території України; дипломатичні представництва, консульські установи та інші офіційні представництва інших держав і міжнародних організацій в Україні; фізичні особи, які не є резидентами України.

Згідно з підпунктами 133.2.1, 133.2.2 пункту 133.2 статті 133 Податкового кодексу України юридичні особи, які утворені в будь-якій організаційно-правовій формі та отримують доходи з джерелом походження з України, за винятком установ та організацій, що мають дипломатичні привілеї або імунітет згідно з міжнародними договорами України, а також постійні представництва нерезидентів, які отримують доходи із джерелом походження з України або виконують агентські (представницькі) та інші функції стосовно таких нерезидентів чи їх засновників, є платниками податку на прибуток.

Доходи, отримані нерезидентом із джерелом їх походження з України, оподатковуються в порядку і за ставками, визначеними пунктом 141.4 статті 141 Податкового кодексу України

Перелік таких доходів визначено підпункті 141.4.1 пункту 141.4 статті 141 Податкового кодексу України.

Враховуючи те, що штрафи, пеня, неустойки не виокремлені як окремий вид доходу, що отримується нерезидентом з джерелом походження з України, то такі виплати розглядаються у складі інших доходів від провадження нерезидентом (постійним представництвом цього або іншого нерезидента) господарської діяльності на території України (підпункт «й» підпункту 141.4.1 пункту 141.4 статті 141 Податкового кодексу України).

Відповідно до підпункту 140.5.11 пункту 140.5 статті 140 Податкового кодексу України фінансовий результат податкового (звітного) періоду збільшується: на суму витрат від визнаних штрафів, пені, неустойок, нарахованих відповідно до цивільного законодавства та цивільно-правових договорів на користь осіб, що не є платниками податку (крім фізичних осіб), та на користь платників податку, які оподатковуються за ставкою 0 відсотків відповідно до пункту 44 підрозділу 4 розділу XX «Перехідні положення» цього Кодексу.

Таким чином, у разі якщо нерезидент сплачує податок з сум нарахованих на його користь штрафів, пені, неустойки, то різниця на суму нарахованих на користь нерезидента таких штрафів, пені, неустойки для збільшення фінансового результату до оподаткування відповідно до підпункту 140.5.11 пункту 140.5 статті 140 Податкового кодексу України у платника податку - резидента не виникає.

Так, з акту перевірки вбачається, що перевіркою повноти декларування ТОВ «ЕХМ Україна» показників рядка 02 Декларацій «Фінансовий результат до оподаткування (прибуток або збиток), визначений у фінансовій звітності відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності» за період з 01 січня 2015 року по 30 червня 2018 року встановлено його заниження всього у сумі 64 121 966 грн.

Судом встановлено, що у зв`язку з перенесенням залишків до нового програмного продукту станом на 31 грудня 2015рроку, зміною оцінки товарів реалізації на оцінку по фактичній собівартості проведеною інвентаризацією встановлено наступне: у товарах, в яких на кінець 2015 року фактичного залишку згідно результатів інвентаризації у кількісному виразі не було, відображалась сума, яка мала від`ємне чи позитивне значення при додаванні залишку по таких товарах на рахунку 2821 «Товари в торгівлі (по вартості продажу)» з відповідними рядками в конррахунку 2851 «Торгова націнка» та 31 грудня 2015 року у попередній базі 1С УТП зроблено коригування залишків товарів лише в сумовому виразі, а саме: по всім товарам зароблена операція «Згортання залишків» потім по товарах, де відображався лише позитивний залишок у сумовому виразі без кількісного виразу зроблені операції Дт 84-Кт 281, Дт 947 - Кт 84.

З акту перевірки вбачається, що до перевірки позивачем надано накази про проведення інвентаризації від 30 червня 2015 року №25/01/15, від 27 січня 2016 року №25/01/17, від 27 січня 2017 року №25/01/17, від 25 травня 2018 року №25/01/17, акти інвентаризації товарів на складі від 23 червня 2015 року №1, від 22 липня 2015 року №2, від 31 грудня 2015 року №3 від 04 травня 2016 року №4, від 01 вересня 2017 року №5; 10 актів списання товарів без дати та номеру.

Відповідно до пункту 19 Розділу ІІ наказу Міністерства фінансів України «Про затвердження Положення про інвентаризацію активів та зобов`язань» від 02 вересня 2014 року № 879, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30 жовтня 2014 року за № 1365/26142, після закінчення інвентаризації оформлені інвентаризаційні описи (акти інвентаризації) здаються до бухгалтерської служби для перевірки, виявлення і відображення в обліку результатів інвентаризації. При цьому кількісні та цінові показники за даними бухгалтерського обліку проставляються проти відповідних даних інвентаризаційного опису і шляхом співставлення виявляються розходження між даними інвентаризації і даними обліку. Також бухгалтерська служба підприємства проводить перевірку всіх підрахунків у інвентаризаційних описах (актах інвентаризації). Виявлені помилки у цінах, таксуванні та підрахунках повинні бути виправлені й завірені підписами всіх членів інвентаризаційної комісії (робочої інвентаризаційної комісії) і матеріально відповідальних осіб.

На останній сторінці інвентаризаційних описів (актів інвентаризації) робиться відмітка про перевірку цін, таксування та підрахунки результату за підписами осіб, які проводили цю перевірку.

Методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації про витрати підприємства та її розкриття в фінансовій звітності визначає П(с)БО №16.

Відповідно до пункту 5 П(с)БО №16 витрати відображаються в бухгалтерському обліку одночасно зі зменшенням активів або збільшенням зобов`язань.

Згідно пункту 6 П(с)БО №16 витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть достовірно оцінені.

Коли запаси втрачають матеріальну цінність у результаті псування або зменшення їх кількості (обсягів), підприємство в майбутньому більше не отримуватиме від них економічні вигоди. А раз так, то такі запаси не можуть більше відповідати критеріям визнання активу (п. 5 П(С)БО 9) і мають бути виведені з їх складу, тобто списані з балансу.

Відповідно до підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування податком на прибуток підприємства (далі - податок на прибуток) є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень Податкового кодексу України .

Положеннями Кодексу не передбачено коригування фінансового результату до оподаткування на різниці при списанні нестач цінностей понад норми, виявлених під час інвентаризації, та нестач від крадіжок.

З огляду на викладене, відображення позивачем в складі інших операційних витрат встановлених за результатом інвентаризації нестач відповідає названим нормам податкового законодавства.

Відповідно до підпункту «г» пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі, якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися: операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).

Враховуючи викладене, у разі якщо підприємством здійснюється списання нестач, в зв`язку з чим така продукція не може бути реалізована покупцям та визнається такою, яка не може бути використана в межах господарської діяльності платника ПДВ, то на підставі пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду, в якому відбувається її списання, платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання, виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 Податкового кодексу України. На суму таких податкових зобов`язань платник повинен скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в ЄРПН в терміни, встановлені Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), які визнані такими, що використані в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

З матеріалів справи вбачається, що в порядку статті 50 Податкового кодексу України позивачем було подано уточнюючий розрахунок від 09 листопада 2016 року за звітний період грудень 2015 року та сплачений штраф за несвоєчасну реєстрацію відповідної податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладених.

Отже, аналіз вищенаведених норм у їх зв`язку з фактичними обставинами справи свідчать про необґрунтованість висновків контролюючого органу про порушення позивачем пункту 44.1 статті 44, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті134, підпункту 140.5.11 пункту 140.5 статті 140, пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України, отже податкові повідомлення-рішення від 09 січня 2019 року №2, №2 є необґрунтованими та підлягають скасуванню.

Щодо податкового повідомлення-рішення від 09 січня 2019 року №2, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 201.10 статі 201 Податкового кодексу України (в редакції від 21 грудня 2016 року) реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків: для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, - до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому вони складені; для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день включно) календарного місяця, - до 15 календарного дня включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені. У разі порушення таких строків застосовуються штрафні санкції згідно з цим Кодексом.

З акту перевірки вбачається, що перевіркою дотримання термінів реєстрації податкових накладних, що підлягають наданню покупцям - платникам податку на додану вартість за період з 01 січня 2015 року по 30 червня 2018 року, встановлено порушення ТОВ «ЕХМ Україна» пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України.

За результатом аналізу розрахунку штрафних санкцій за порушення граничних строків реєстрації податкових накладних та встановлено наявність факту несвоєчасної реєстрації податкових накладених/розрахунків коригувань в Єдиному реєстрі податкових накладних, а саме: податкова накладна від 01 липня 2017 року №101 та розрахунок коригування від 09 жовтня 2017 року №191 зареєстровані 03 листопада 2017 року; податкова накладна від 05 січня 2017 року №30 та розрахунок коригування від 07 червня 2017 року №189 зареєстровані 05 липня 2017 року; податкова накладна від 04 січня 2017 року №37 та розрахунок коригування від 09 червня 2017 року №188 зареєстровані 07 червня 2017; податкова накладна від 03 травня 2017 року №50 та розрахунок коригування від 11 червня 2017 року №71 зареєстровані 06 липня 2017 року; податкова накладна від 01 липня 2017 року №101 та розрахунок коригування від 09 жовтня 2017 року №191 зареєстровані; податкова накладна від 07 червня 2017 року №33 та розрахунок коригування від 08 червня 2017 року №182 зареєстровані 06 липня 2017 року; податкова накладна від 06 липня 2017 року №104 зареєстрована 02 серпня 2017 року; податкова накладна від 27 січня 2018 року №21 та розрахунок коригування від 04 лютого 2018 року №2488 зареєстровані 20 лютого 2018 року; податкова накладна від 03 лютого 2018 року №11 та розрахунок коригування від 03 лютого 2018 року №493 зареєстровані 20 лютого 2018 року; податкова накладна від 03 березня 2018 року №62 та розрахунок коригування від 06 березня 2018 року №620 зареєстровані 23 березня 2018 року; податкова накладна від 13 березня 2018 року №84 та розрахунок коригування від 16 березня 2018 року №969 зареєстровані 04 квітня 2018 року; податкова накладна від 16 березня 2018 року №75 та розрахунок коригування від 16 березня 2018 року №970 зареєстровані 04 квітня 2018 року; податкова накладна від 05 березня 2018 року №131 та розрахунок коригування від 17 березня 2018 року №642 зареєстровані 04 квітня 2018 року; податкова накладна від 18 березня 2018 року №135 та розрахунок коригування від 18 березня 2018 року №973 зареєстровані 04 квітня 2018 року; податкова накладна від 15 березня 2018 року №85 та розрахунок коригування від 17 березня 2018 року №968 зареєстровані 04 квітня 2018 року; податкова накладна від 10 березня 2018 року №130 та розрахунок коригування від 17 березня 2018 року №647 зареєстровані 04 квітня 2018 року; податкова накладна від 16 березня 2018 року №127 та розрахунок коригування від 17 березня 2018 року №970 зареєстровані 04 квітня 2018 року; податкова накладна від 19 березня 2018 року №137 та розрахунок коригування від 19 березня 2018 року №1263 зареєстровані04 квітня 2018 року; податкова накладна від 12 березня 2018 року №136 та розрахунок коригування від 18 березня 2018 року №943 зареєстровані 04 квітня 2018 року; податкова накладна від 02 березня 2018 року №107 та розрахунок коригування від 08 квітня 2018 року №619 зареєстровані 24 квітня 2018 року; податкова накладна від 05 березня 2018 року №72 та розрахунок коригування від 13 травня 2018 року №642 зареєстровані 30 травня 2018 року; податкова накладна від 05 березня 2018 року №65 та розрахунок коригування від 12 травня 2018 року №642 зареєстровані 29 травня 2018 року; податкова накладна від 05 березня 2018 року №42 та розрахунок коригування від 08 травня 2018 року №642 зареєстровані 25 травня 2018 року; податкова накладна від 16 березня 2018 року №9 та розрахунок коригування від 01 травня 2018 року №970 зареєстровані 24 травня 2018 року; податкова накладна від 29 квітня 2018 року №114 та розрахунок коригування від 06 травня 2018 року №1000 зареєстровані 24 травня 2018 року; податкова накладна від 29 квітня 2018 року №33 та розрахунок коригування від 06 травня 2018 року №1000 зареєстровані 24 травня 2018 року; податкова накладна від 02 травня 2018 року №13 та розрахунок коригування від 02 травня 2018 року №706 зареєстровані 23 травня 2018 року; податкова накладна від 01 травня 2018 року №22 та розрахунок коригування від 03 травня 2018 року №718 зареєстровані 23 травня 2018 року; податкова накладна від 02 травня 2018 року №25 та розрахунок коригування від 04 травня 2018 року №706 зареєстровані 24 травня 2018 року; податкова накладна від 04 травня 2018 року №24 та розрахунок коригування від 04 травня 2018 року №708 зареєстровані 24 травня 2018 року; податкова накладна від 01 травня 2018 року №18 та розрахунок коригування від 02 травня 2018 року №718 зареєстровані 23 травня 2018 року; податкова накладна від 02 травня 2018 року №17 та розрахунок коригування від 02 травня 2018 року №706 зареєстровані 23 травня 2018 року; податкова накладна від 06 травня 2018 року №55 та розрахунок коригування від 11 травня 2018 року №710 зареєстровані 30 травня 2018 року; податкова накладна від 12 травня 2018 року №125 та розрахунок коригування від 15 травня 2018 року №716 зареєстровані 31 травня 2018 року; податкова накладна від 13 травня 2018 року №71 та розрахунок коригування від 13 травня 2018 року №717 зареєстровані 30 травня 2018 року; податкова накладна від 12 травня 2018 року №118 та розрахунок коригування від 14 травня 2018 року №7168 зареєстровані 30 травня 2018 року; податкова накладна від 09 травня 2018 року №58 та розрахунок коригування від 11 травня 2018 року №713 зареєстровані 29 травня 2018 року; податкова накладна від 11 травня 2018 року №54 та розрахунок коригування від 11 травня 2018 року №715 зареєстровані 29 травня 2018 року; податкова накладна від 12 травня 2018 року №716 та розрахунок коригування від 13 травня 2018 року №73 зареєстровані 30 травня 2018 року; податкова накладна від 12 травня 2018 року №156 та розрахунок коригування від 12 травня 2018 року №716 зареєстровані 29 травня 2018 року; податкова накладна від 11 травня 2018 року №155 та розрахунок коригування від 11 травня 2018 року №715 зареєстровані 29 травня 2018 року; податкова накладна від 07 травня 2018 року №154 та розрахунок коригування від 11 травня 2018 року №711 зареєстровані 29 травня 2018 року; податкова накладна від 15 травня 2018 року №123 та розрахунок коригування від 15 травня 2018 року №1408 зареєстровані 31 травня 2018 року; податкова накладна від 07 травня 2018 року №59 та розрахунок коригування від 11 травня 2018 року №711 зареєстровані 29 травня 2018 року; податкова накладна від 12 травня 2018 року №64 та розрахунок коригування від 12 травня 2018 року №716 зареєстровані 29 травня 2018 року; податкова накладна від 02 травня 2018 року №15 та розрахунок коригування від 02 травня 2018 року №706 зареєстровані 24 травня 2018 року; податкова накладна від 02 травня 2018 року №12 та розрахунок коригування від 02 травня 2018 року №706 зареєстровані 24 травня 2018 року; податкова накладна від 08 травня 2018 року №43 та розрахунок коригування від 08 травня 2018 року №712 зареєстровані 25 травня 2018 року; податкова накладна від 10 травня 2018 року №52 та розрахунок коригування від 10 травня 2018 року №714 зареєстровані 29 травня 2018 року; податкова накладна від 08 травня 2018 року №70 та розрахунок коригування від 12 травня 2018 року №712 зареєстровані 30 травня 2018 року; податкова накладна від 11 травня 2018 року №120 та розрахунок коригування від 14 травня 2018 року №715 зареєстровані 30 травня 2018 року; податкова накладна від 04 травня 2018 року №28 та розрахунок коригування від 04 травня 2018 року №708 зареєстровані 24 травня 2018 року; податкова накладна від 01 травня 2018 року №11 та розрахунок коригування від 01 травня 2018 року №718 зареєстровані 24 травня 2018 року; податкова накладна від 01 травня 2018 року №6 та розрахунок коригування від 01 травня 2018 року №718 зареєстровані 24 травня 2018 року; податкова накладна від 03 травня 2018 року №20 та розрахунок коригування від 03 травня 2018 року №707 зареєстровані 24 травня 2018 року; податкова накладна від 05 травня 2018 року №29 та розрахунок коригування від 05 травня 2018 року №709 зареєстровані 24 травня 2018 року; податкова накладна від 05 травня 2018 року №38 та розрахунок коригування від 07 травня 2018 року №709 зареєстровані 24 травня 2018 року; податкова накладна від 06 травня 2018 року №37 та розрахунок коригування від 06 травня 2018 року №710 зареєстровані 24 травня 2018 року; податкова накладна від 07 травня 2018 року №40 та розрахунок коригування від 07 травня 2018 року №711 зареєстровані 24 травня 2018 року; податкова накладна від 10 травня 2018 року №56 та розрахунок коригування від 11 травня 2018 року №714 зареєстровані 29 травня 2018 року; податкова накладна від 06 травня 2018 року №39 та розрахунок коригування від 07 травня 2018 року №710 зареєстровані 24 травня 2018 року; податкова накладна від 09 травня 2018 року №50 та розрахунок коригування від 09 травня 2018 року №713 зареєстровані 25 травня 2018 року; податкова накладна від 06 травня 2018 року №62 та розрахунок коригування від 12 травня 2018 року №710 зареєстровані 29 травня 2018 року; податкова накладна від 11 травня 2018 року №61 та розрахунок коригування від 12 травня 2018 року №715 зареєстровані 30 травня 2018 року; податкова накладна від 11 травня 2018 року №75 та розрахунок коригування від 13 травня 2018 року №715 зареєстровані 30 травня 2018 року; податкова накладна від 05 травня 2018 року №45 та розрахунок коригування від 09 травня 2018 року №709 зареєстровані 25 травня 2018 року; податкова накладна від 08 травня 2018 року №49 та розрахунок коригування від 09 травня 2018 року №712 зареєстровані 25 травня 2018 року; податкова накладна від 14 травня 2018 року №117 та розрахунок коригування від 14 травня 2018 року №1407 зареєстровані 30 травня 2018 року; податкова накладна від 07 травня 2018 року №44 та розрахунок коригування від 08 травня 2018 року №711 зареєстровані 25 травня 2018 року; податкова накладна від 03 травня 2018 року №30 та розрахунок коригування від 05 травня 2018 року №707 зареєстровані 25 травня 2018 року; податкова накладна від 10 травня 2018 року №153 та розрахунок коригування від 11 травня 2018 року №714 зареєстровані 29 травня 2018 року; податкова накладна від 01 травня 2018 року №7 та розрахунок коригування від 01 травня 2018 року №718 зареєстровані 25 травня 2018 року; податкова накладна від 09 травня 2018 року №51 та розрахунок коригування від 10 травня 2018 року №713 зареєстровані 30 травня 2018 року; податкова накладна від 25 травня 2018 року №228 та розрахунок коригування від 25 травня 2018 року №1458 зареєстровані 13 червня 2018 року; податкова накладна від 16 травня 2018 року №221 та розрахунок коригування від 31 травня 2018 року №1409 зареєстровані 19 червня 2018 року; податкова накладна від 22 травня 2018 року №116 та розрахунок коригування від 25 травня 2018 року №1298 зареєстровані 19 червня 2018 року; податкова накладна від 17 травня 2018 року №229 та розрахунок коригування від 25 травня 2018 року №803 зареєстровані 19 червня 2018 року; податкова накладна від 01 червня 2018 року №87 та розрахунок коригування від 02 червня 2018 року №162 зареєстровані 20 червня 2018 року.

З огляду на викладене, податкове повідомлення-рішення від 09 січня 2019 року №2, на думку суду, є обґрунтованим.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, покладений на нього обов`язок доказування з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, не виконав, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, які містяться в матеріалах справи, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову.

Згідно із частиною 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Керуючись статтями 72-77, 139, 143, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕХМ Україна» задовольнити частково.

2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 09 січня 2019 року №2, №2 прийняті Головним управлінням Державної фіскальної служби у місті Києві.

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕХМ Україна» (04050, місто Київ, вулиця Мельникова, будинок 1, ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (04655, місто Київ, вулиця Шолуденка, будинок 33/19, ) судові витрати в сумі 3842 (три тисячі вісімсот сорок дві) гривень 00 копійок.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя А.І. Кузьменко

Повний текст рішення виготовлено 24 травня 2019 року.