Справа № 160/8543/18
Суддя: Єфанова Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 квітня 2019 року Справа № 160/8543/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіЄфанової О.В.
за участі секретаря судового засіданняМанько К.А.
позивача представника позивача представника відповідача Мавроді О.О. Тимофієва Є.Л. Прохорова С.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, в якому позивач просить:
Представником відповідача подано відзив на адміністративний позов, в якому останній зазначив, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення винесені у відповідності до вимог чинного законодавства, оскільки позивачем порушено вимоги податкового законодавства, а відповідач діяв виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначений Конституцією та законами України.
Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити.
Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позову, просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області проведено документальну планову виїзну перевірку фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2015 по 31.12.2017.
Перевіркою встановлено порушення:
пп. 16.1.2 п.16.1 ст. 16, п. 177.10 ст. 177 ПКУ в частині неналежного ведення Книги обліку доходів і витрат;
п. 63.3 ст. 63 ПКУ не відображення нерухомого майна, яке використовується в господарській діяльності;
п. 177.2, п. 177.4 ст. 177, з урахуванням вимог п. 167.1 ст.167 ПКУ донараховано ПДФО від провадження господарської діяльності на загальну суму 148798,51 грн., у т.ч.: за 2015 р. - 4873,99 грн.; за 2016 р. - 5653,34 грн.; 2017 рік - 138271,18 грн.
п. 57.1 ст. 57 ПКУ у частині несвоєчасної сплати узгодженої суми податковою зобов`язання податку з доходів фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності, зазначеній у поданій ФОП ОСОБА_1 податковій декларації про майновий стан і доходи за 2016 р.;
п.п. 187.1 ст.187, п.п. г) п 198.5 ст.198, з урахуванням п. 186.1 ст.186, п.201.1. ст.201 донараховано ПДВ в сумі 148787 в т.ч. січень 2015 в сумі 261 грн., березень 2015 в сумі 809 грн., за квітень 2015 року в сумі 412 грн., за травень 2015 в сумі 309 грн., за липень 2015 в сумі 441 грн., за серпень 2015 року в сумі 436 грн., за вересень 2016 року в сумі 367 грн. за жовтень 2015 року в сумі 359 грн., за листопад 2015 в сумі 389 грн., за грудень 2015 року в сумі 420 грн., за січень 2016 в сумі 701 грн., за лютий 2016 в сумі 468 грн., за березень 2016 р. в сумі 428 грн., за квітень 2016 р. в сумі 395 грн., за травень 2016 р. в сумі 478 грн., за липень 2016 р. в сумі 1217 грн., за серпень 2016 р. в сумі 598 грн. за жовтень 2016 р. в сумі 1050 грн., за листопад 2016 р. в сумі 1908 грн., за грудень 2016 р. в сумі 261 грн., за березень 2017 р в сумі 230 грн., за квітень в сумі 267 грн., за травень в сумі 303 грн., за червень 2017 в сумі 322 грн., за липень 2017 р. в сумі 371 грн., за серпень 2017 р. в сумі 355 грн., за вересень 2017 р. в сумі 459 гри., за жовтень 2017 р в сумі 302 грн., за грудень 2017 року в сумі 134471 грн.;
п.4. ч.2 ст.6. Закону України від 08.07.2010 № 2464 - «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» в частині несвоєчасного подання звіту за 2017 р.;
Відповідно до п. 3.1.та п. 3.2. Договору від 05.01.2015 укладеного між ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 , протягом місяця з моменту отримання рахунку-розшифровки ФОП ОСОБА_1 від ПАТ «ДТЕК ДШПРООБЛЕНЕРГО», ФОП ОСОБА_2 переказує кошти не менше суми компенсації витрат на оплату електричної енергії, вказаній у рахунку ПАТ «ДТЕК ДНІПРООБЛЕНЕРГО», шляхом безготівкового переказу на банківський рахунок ФОП Мавроді О.О. У призначенні платежу зазначається: «Компенсація оплати за електричну енергію», а також вказуються місяць, за який здійснюється оплата.
Основний договір на споживання електричної енергії укладався лише з ФОП ОСОБА_1 .
Судом встановлено, що грошові кошти, які надходили від ФОП ОСОБА_2 , мають цільове призначення «Компенсація оплати за електроенергію».
Грошові кошти як компенсація за електричну енергію не включалися як дохід, так і не включалися до витрат пов`язаних з господарської діяльністю ФОП ОСОБА_1 .
Щодо завищення вартості витрат, слід зазначити наступне.
В Акті перевірки перевірки (п. 2.1.3. стор. 7) зазначено, що в ході перевірки встановлено розбіжність між придбаним, реалізованим товаром та залишками товарно- матеріальних цінностей станом на 31.12.2017 року в розрізі номенклатури товару, кількості та вартості, наданих ФОП ОСОБА_3 О.О. до перевірки на суму 722188,36 грн. (без ПДВ). з яких до витрат, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, відображених у податковій декларації про доходи та майновий стан за 2017 р. включено 722188,36 грн.
Суд зазначає, що в Акті перевірки не зазначені первинні документи, на підставі яких вчинено записи у податковому та бухгалтерському облік або їх відсутність щодо операцій на суму 722188,36 грн. З Акту перевірки неможливо встановити з яких господарських операцій визначено вказані суми.
Порядок оподаткування доходів, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, визначено у статті 177 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до пункту 177.1 статті 177 Податкового кодексу України, доходи фізичних осіб-підприємців отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.
Згідно з пунктом 177.2 статті 177 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.
Пунктом 167.1 статті 167 Податкового кодексу України ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2-167.5 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами.
Відповідно до пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Відповідно до пп. 20.1.9 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право вимагати під час проведення перевірок від платників податків, що перевіряються, проведення інвентаризації основних засобів, товарно- матеріальних цінностей, коштів, зняття залишків товарно-матеріальних цінностей, готівки.
Відповідно до абзацу шостого п. 7 розд. І «Положення про інвентаризацію активів та зобов`язань» затверджений наказом Міністерства фінансів України від 02.09.2014 №879, проведення інвентаризації є обов`язковим, зокрема на підставі належним чином оформленого документа органу, який відповідно до закону має право вимагати проведення такої інвентаризації. У цих випадках інвентаризація має розпочатися у термін та в обсязі, зазначених у належним чином оформленому документі цих органів, але не раніше дня отримання підприємством відповідного документа.
Вимога про проведення інвентаризації надсилається (вручається) платнику податків у порядку ст. 42 Податкового кодексу України.
Відповідно до пп. 16 п. 3 розд. III «Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 20.08.2015 № 727, загальні положення акта (довідки) документальної планової перевірки (відповідні додатки до загальних положень) повинні містити, зокрема інформацію про проведені платником податків під час здійснення перевірки інвентаризації його основних фондів, товарно-матеріальних цінностей, коштів, у тому числі зняття залишків товарно-матеріальних цінностей, готівки, а також інформація щодо інвентаризації документів, розрахунків (у разі її проведення).
Залежно від фінансово-господарської діяльності платника податків та результатів перевірки до інформативних додатків належать, зокрема копії матеріалів (описи, відомості, протоколи) про результати проведеної платником податків інвентаризації основних фондів, товарно-матеріальних цінностей, коштів тощо.
Суд зазначає, що під час перевірки не було з боку контролюючого органу жодної вимоги про проведення інвентаризації та і сама інвентаризація контролюючим органом не проводилася.
Відповідно до п. 177.5 ст. 177 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI із змінами та доповненнями (далі ПКУ) фізичні особи - підприємці подають до контролюючого органу податкову декларацію за місцем своєї податкової адреси за результатами календарного року у строки, встановлені ПКУ для річного звітного податкового періоду, в якій також зазначаються авансові платежі з податку на доходи.
При цьому, податкова декларація за звітний (податковий) період, який дорівнює календарному року, подається платниками податків на доходи фізичних осіб - підприємцями протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) року (п.п. 49.18.5 п. 49.18 ст. 49 ПКУ).
Відповідно до п. 57.1 ст. 57 ПКУ платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації про майновий стан і доходи, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого ПКУ для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених ПКУ.
З огляду вищевикладене, контролюючим органом перевірялися строки сплати податкового зобов`язання за результатами річного декларування, а не квартального.
При цьому суд зазначає, що за 2017 рік податкове зобов`язання фактично сплачено 20.02.2018 р., проте, як вбачається з матеріалів справи перевірка проведена за період з 01.01.2015 по 31.12.2017.
Позивачем зазначено, що контролюючим органом не зазначено реквізити податкової накладної, граничний строк реєстрації, інформації про господарську операцію.
Пунктом 63.3 ст. 63 Податкового кодексу України визначено, що з метою проведення податкового контролю платники податків підлягають реєстрації або взяттю на облік у контролюючих органах за місцезнаходженням юридичних осіб, відокремлених підрозділів юридичних осіб, місцем проживання особи (основне місце обліку), а також за місцем розташування (реєстрації) їх підрозділів, рухомого та нерухомого майна, об`єктів оподаткування або об`єктів, які пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність (неосновне місце обліку).
Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, може прийняти рішення про зміну основного місця обліку великого платника податків.
Об`єктами оподаткування і об`єктами, пов`язаними з оподаткуванням, є майно та дії, у зв`язку з якими у платника податків виникають обов`язки щодо сплати податків та зборів. Такі об`єкти за кожним видом податку та збору визначаються згідно з відповідним розділом цього Кодексу.
Платник податків зобов`язаний стати на облік у відповідних контролюючих органах за основним та неосновним місцем обліку, повідомляти про всі об`єкти оподаткування і об`єкти, пов`язані з оподаткуванням, контролюючі органи за основним місцем обліку згідно з порядком обліку платників податків.»
Інформація про об`єкти оподаткування та об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність, подається у вигляді повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність, за формою № 20-ОПП (додаток 11 до Порядку № 1588).
Повідомлення за формою №20-ОПП подається протягом 10 робочих днів після реєстрації, створення чи відкриття об`єкта оподаткування або об`єкта, пов`язаного з оподаткуванням або через який провадиться діяльність, до контролюючого органу за основним місцем обліку платника податків.
Перевіркою встановлено не відображення нерухомого майна, яке використовується в господарській діяльності згідно договору дарування частки нежитлової будівлі та земельної ділянки від 23.12.2010 №938182 площею 612,50 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , чим порушено п. 63.3 ст. 63 Податкового кодексу України.
За порушення встановленого порядку взяття на облік (реєстрації) у контролюючих органах пунктом 117.1 статті 117 Податкового кодексу України неподання у строки та у випадках, передбачених цим Кодексом, заяв або документів для взяття на облік у відповідному контролюючому органі, реєстрації змін місцезнаходження чи внесення інших змін до своїх облікових даних, неподання виправлених документів для взяття на облік чи внесення змін, подання з помилками чи у неповному обсязі, неподання відомостей стосовно осіб, відповідальних за ведення бухгалтерського обліку та/або складення податкової звітності, відповідно до вимог встановлених цим Кодексом, тягнуть за собою накладення штрафу на самозайнятих осіб у розмірі 170,00 гривень.
Судом встановлено, що матеріали справи не містять доказів надання позивачем повідомлення за формою № 20-ОПП до контролюючого органу, відповідно вказане порушення підтверджується наявними матеріалами справи, підстави для скасування спірного податкового повідомлення - рішення - відсутні.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних справах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно із ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.
Частиною 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд вказує, що відповідно до ч.3 ст.139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Таким чином, підлягає стягненню судовий збір в розмірі 3893,78 грн.
Як вбачається зі статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України підлягають розподілу судові витрати на професійну правничу допомогу, яка надається саме адвокатами. Згідно положень статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом. Таким чином, вимоги щодо розподілу судових витрат, згідно розрахунку судових витрат, який зроблений позивачем, в частині надання правової допомоги особами, які не є адвокатами не підлягають задоволенню.
У пункті 269 Рішення у цій справі Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).
З аналізу положень статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.
З наданого позивачем розрахунку вбачається, що ряд послуг, які надавалися позивачу не є доцільними, дублюють одна одну, не мали впливу на хід розгляду справи та не потребують спеціальних професійних навиків (перелік послуг наведений в заяві від 17.04.2019 року). Деякі види наданих послуг, такі як, наприклад, підготовка відповіді на відзив та складання пояснень є, на думку суду, подібними діями представника позивача під час яких здійснюється формування позиції позивача щодо спірних правовідносин, спростування доводів відповідача, аналізу судової практики, надання пояснень, тощо.
Керуючись ст. ст.243-246, 250 , Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов задовольнити частково.
В решті позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 06 травня 2019 року.

Суддя О.В. Єфанова