Справа № 0940/1965/18
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2019-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2019 рокуЛьвів№ 857/3150/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді: Кухтея Р.В.

суддів: Попка Я.С., Шевчук С.М.

з участю секретаря судового засідання: Гром І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2018 року (ухвалене головуючим-суддею Григоруком О.Б. в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження у м. Івано-Франківську) за адміністративним позовом Прикарпатської державної сільськогосподарської дослідної станції Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України до Державного інспектора у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель провідного спеціаліста Стасів Мар`яни Володимирівни, Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування припису,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2018 року Прикарпатська державна сільськогосподарська дослідна станція Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України (далі - Прикарпатська ДСДС, позивач) звернулася в суд із зазначеним позовом, в якому просила визнати протиправним та скасувати припис №959/0/19-18-ДК/_Пр/03/01/-18 від 19.09.2018.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 28.12.2018 адміністративний позов було задоволено повністю.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області (далі - ГУ Держгеокадастру в Івано-Франківській області, відповідач-2) подало апеляційну скаргу, в якій через неповне з`ясування обставини, які мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить його скасувати та прийняти постанову, якою відмовити позивачу у задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції, в порушення норм процесуального права, розглянув справу за правилами спрощеного позовного провадження. Звертає увагу, що суд не зазначив підстав, з яких прийшов до висновку, що дану справу належить розглядати за правилами спрощеного позовного провадження, так як таке можливе лише за клопотанням позивача. Вважає, що спір у справі про визнання протиправним та скасування індивідуального акта суб`єкта владних повноважень не належить до категорії справ незначної складності. Постановляючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції взяв до уваги рішення Конституційного суду України від 22.09.2005 у справі №5-рп/2005, на яке покликався Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 12.04.2018 по справі №916/2675/15, однак вважає, що вищевказані рішення не можна застосовувати до спірних правовідносин з огляду на те, Конституційний суд України вказує на право, яке набуте громадянами в установлених законодавством випадках станом на 1 січня 2002 року до його переоформлення і стосується лише громадян, а не юридичних осіб. По-друге, вказує на діюче право постійного користування. Проте, у Прикарпатської ДСДС таке право не виникло. Державним інспектором у ході здійснення заходів державного контролю встановлено, що Прикарпатська ДСДС не є належним користувачем земельної ділянки. Просить взяти до уваги акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом - земельна ділянка №317/0/92-18-ДК/317/АП/09/01-18 від 04.04.2018, яким детально обґрунтовано та встановлено, що у Прикарпатської ДСДС відсутні будь-які, встановлені чинним законодавством правовстановлюючі документи, зокрема, на земельну ділянку, яка є предметом оспорюваного припису. Також апелянт звертає увагу на те, що судом першої інстанції не надано жодної оцінки зазначеному доказу. З матеріалів справи видно, що Прикарпатська ДСДС пройшла ряд процедур реорганізації. Аналізуючи норми земельного законодавства, вважає, що припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій є підставою припинення права користування землею. Згідно офіційних відомостей з ЄДРЮОФОПГФ державна реєстрація Прикарпатської ДСДС відбулась 29.03.1999, тобто Інститут хрестоцвітих культур Української академії Аграрних наук України припинив свою діяльність та відповідно до статті 27 ЗК України припинилося право користування землею. Вважає рішення державного інспектора правомірним, оскільки таке повністю відповідає вимогам Закону.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а оскаржуване рішення залишити без змін.

ГУ Держгеокадастру в Івано-Франківській області було подано клопотання про відкладення розгляду справи на інший день у зв`язку із зайнятістю їх уповноваженого представника в інших судових засіданнях. Однак, на думку колегії суддів, таке клопотання є необґрунтованим, оскільки відповідач був завчасно повідомлений про дату та час апеляційного перегляду, міг забезпечити участь іншого представника в судовому засіданні.

Особи, які беруть участь по справі в судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, а тому колегія суддів, відповідно до ч.4 ст.229 КАС України, вважає за можливе провести розгляд справи без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін, виходячи з наступного.

З матеріалів справи видно, що Державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області головним спеціалістом відділу державного контролю за використанням та охороною земель у Богородчанському, Галицькому, Тисменицькому, Тлумацькому районах та м. Івано-Франківську та Тисмениці Управління з контролю за використанням та охороною земель ГУ Держгеокадастру в Івано-Франківській області Стасів М.В. (далі - Державний інспектор Стасів М.В., відповідач-1) було проведено обстеження та перевірку земельних ділянок, які знаходяться в с. Угорники Івано-Франківської міської ради Івано-Франківської області, про що складено акт обстеження земельної ділянки №378/0/92-18ДК/167/АО/10/01/-18 від 24.04.2018 та акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом земельної ділянки №378/0/92-18-ДК/388/АП/09/01/-18 від 24.04.2018.

Даним обстеженням та перевіркою, серед іншого, встановлено, що земельна ділянка, площею 22,1200 га (кадастровий номер : 16:008:0566 ), яка розташована в с.Угорники Івано-Франківської міської ради Івано-Франківської області, на момент обстеження обробляється Прикарпатською ДСДС шляхом розорювання.

Крім того, на підставі наказу №959-ДК від 24.07.2018 «Про здійснення державного контролю за дотриманням вимог земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності» відповідачем-1 здійснено державний контроль за дотриманням вимог земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів шляхом проведення перевірки при використанні вищевказаної земельної ділянки, площею 22,1200 га, про що складено акт обстеження земельної ділянки №959/0/92-18ДК/662/АО/10/01/-18 від 07.08.2018 та акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом - земельна ділянка №959/0/92-18-ДК/902/АП/09/01/-18 від 07.08.2018.

Обстеженням та перевіркою встановлено, що зазначена земельна ділянка, площею 22,1200 га, на момент обстеження обробляється Прикарпатською ДСДС.

З урахуванням виявлених порушень, Державним інспектором Стасів М.В. було складено протокол про адміністративне правопорушення №959/0/92-18-ДК/0266П/07/01/-18 від 11.09.2018.

У подальшому, 18.09.2018 було внесено оспорюваний припис, яким позивача зобов`язано 30-ти денний термін усунути порушення вимог земельного законодавства, що полягали у необхідності повернути самовільно зайняту ділянку власнику без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування нею.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що Прикарпатська ДСДС мала право користування на законних підставах та фактично користувалась земельною ділянкою, розташованої на території Угорницької сільської ради. При цьому, суд вважав, що відповідачами не доведено факт самовільного зайняття позивачем земельної ділянки, площею 22,1200 га шляхом посіву сільськогосподарських культур, а відтак визнав оспорюваний припис протиправним та скасував його.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права, до яких суд прийшов при повному, всебічному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, виходячи з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При перевірці рішень, дій чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, суд керується, зокрема, положеннями ч.2 ст.2 КАС України, відповідно до якої у справах щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони : на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, добросовісно, розсудливо з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Згідно ч.8 ст.7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», припис - обов`язкова для виконання у визначені строки письмова вимога посадової особи органу державного нагляду (контролю) суб`єкту господарювання щодо усунення порушень вимог законодавства. Припис не передбачає застосування санкцій щодо суб`єкта господарювання.

В оскаржуваному приписі №959/0/19-18-ДК/0245Пр/03/01/-18 від 18.09.2018 зазначено, що Прикарпатська ДСДС самовільно використовує земельну ділянку, площею 22,1200 га сільськогосподарського призначення, що є порушенням вимог п. «б» ч.1 ст.211 ЗК України. Зобов`язано дослідну станцію в 30-денний термін повернути самовільно зайняту ділянку власнику без відшкодування затрат, понесених за час незаконного використання нею.

Даючи правову оцінку оспорюваному припису, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» передбачено, зокрема, обов`язковість державної реєстрації права постійного користування земельною ділянкою, права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб тощо.

Згідно ч.1 ст.92 ЗК України, право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

Пунктами «а», «б» частини 2 цієї статті встановлено, що права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають підприємства, установи та організації, що належать до державної та комунальної власності, а також громадські організації інвалідів України, їх підприємства (об`єднання), установи та організації.

За змістом частини другої статті 92 ЗК України, в редакції на час її прийняття, права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають лише підприємства, установи та організації, що належать до державної або комунальної власності, тобто вона не обмежує і не скасовує діюче право постійного користування земельними ділянками, набуте в установлених законодавством випадках за станом на 1 січня 2002 року.

Згідно ч.4 ст.122 ЗК України, центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Абзацом першим частини другої статті 123 ЗК України передбачено, що особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

Судом встановлено, що право на користування спірною земельною ділянкою Прикарпатською ДСДС підтверджено з часу його виникнення в наукової установи - 1985 року і триває по даний час.

Після проголошення Декларації про державний суверенітет України Президія Верховної Ради Української PCP своєю постановою від 29.07.1991 закріпила за Українською академією аграрних наук всі землі, що перебували в користуванні її структур.

Згідно рішення Арбітражного суду Івано-Франківської області від 12.04.1994 по справі №354/5 Інституту хрестоцвітих культур Української академії аграрних наук було видано Державний акт на право постійного користування землею серії І-ІФ №000254 на території земель, зокрема, Угорницької сільської ради для дослідних і навчальних цілей, пропаганди передового досвіду та ведення сільського господарства.

Згідно пункту 4 Статуту позивача, затвердженого 15.02.2018 Президентом Національної академії аграрних наук України, правонаступником Інституту хрестоцвітих культур Української академії аграрних наук є Прикарпатська державна сільськогосподарська дослідна станція Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України.

Хронологічно правонаступником Інституту хрестоцвітих культур Української академії аграрних наук згідно наказу Української академії аграрних наук №29 від 25.02.1999 був Івано-Франківський інститут агропромислового виробництва Української академії аграрних наук. На підставі постанови Президії Національної академії аграрних наук від 18.05.2011 «Про оптимізацію мережі наукових установ Національної академії аграрних наук України» та наказу №10 від 25.01.2012 «Про перейменування Івано-Франківського інституту агропромислового виробництва НААН» була створена Прикарпатська державна сільськогосподарська дослідна станція Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України.

Отже, Прикарпатська ДСДС користується земельною ділянкою на території земель Угорницької сільської ради на підставі Державного акта на право постійного користування землею серії І-ІФ №000254 , який виданий на виконання рішення Арбітражного суду Івано-Франківської області від 12.04.1994 по справі №354/5.

Відповідно до статті 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно ст.126 цього Кодексу, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Разом з тим, положення ст.141 ЗК України, не містять серед підстав припинення права користування земельною ділянкою, яке виникло до набрання законної сили цим Кодексом від 25.10.2001, відсутність державної реєстрації прав відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень».

Відповідно до акту перевірки ГУ Держгеокадастру в Івано-Франківській області №317/0/92-18-ДК/317/АП/09/01-18 від 04.04.2018 щодо дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом земельної ділянки, земельна ділянка, площею 22,1200 га (кадастровий номер : 16:008 : 0566 ) сільськогосподарського призначення, яка розташована в с. Угорники Івано-Франківської міської ради станом на 01.01.2016 обліковувалася за позивачем, право комунальної власності на неї не зареєстровано.

У висновках, викладених в акті перевірки №959/0/92-18ДК/902/АП/09/01/-18 від 07.08.2018 зазначено, що оскільки державна реєстрація права власності на вказану земельну ділянку, а також право оренди земельної ділянки не проводилось, тому її використання носить ознаки самовільного зайняття земельної ділянки. І з тих підстав оспорюваним приписом позивача зобов`язано повернути самовільно зайняту ділянку.

У статті 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» №963-IV від 19.06.2003 міститься визначення, з яким самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Згідно ч.2, 3 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», речові права на нерухоме майно, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. При цьому, речові права на нерухоме майно, що виникли до 01.01.2013, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов : 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Таким чином, суд першої інстанції правильно зазначив, що правовідносини щодо нездійснення позивачем реєстрації права постійного користування земельною ділянкою, площею 22,1200 га, врегульовані ч.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та прийшов до висновку, що прийняття оспорюваного припису з підстав не проведення державної реєстрації права позивача на земельну ділянку, які зафіксовані в акті перевірки, є необґрунтованим, оскільки такі підстави не відповідають вимогам цього Закону щодо дійсності речових прав на майно.

Згідно ч.ч.1,2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Колегія суддів вважає, що відповідачами не доведено факту самовільного зайняття Прикарпатською ДСДС земельної ділянки, площею 22,1200 га, а тому суд першої інстанції прийняв законне та обґрунтоване рішення про визнання протиправним оспорюваного припису та його скасування.

Щодо доводів апелянта про порушення судом першої інстанції норм процесуального права в частині не дотримання процедури розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, то такі мають місце, однак вони не призвели до неправильного вирішення справи, а тому не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення.

Загалом оцінюючи наведені апелянтом доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи, наведені в позовній заяві та апеляцій скарзі, були перевірені та проаналізовані судом апеляційної інстанції та їм було надано належну правову оцінку.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Наведене спростовує доводи апеляційної скарги про прийняття судом рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для її задоволення.

В силу ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, оскаржуване рішення ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, які спростовуються доводами апеляційної скарги, а тому відсутні підстави для його скасування.

Керуючись ст.ст.243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2018 року по справі №0940/1965/18 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Р. В. Кухтей
судді Я. С. Попко
С. М. Шевчук
Повне судове рішення складено 28.05.2019.