Справа № 804/3160/18
Суддя: Кадникова Ганна Володимирівна
Дата ухвалення: 2018-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 липня 2018 року Справа №804/3160/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіКадникової Г. В.
при секретарі судового засіданняМолоданові М.Ю.
за участю: представника позивачаБублейник В.А.
представників відповідача Бохан О.М., Павлової Н.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Підприємства об`єднання громадян «Дніпровське Учбово-виробниче підприємство Українського товариства глухих» до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування постанов і припису,
Підприємство об`єднання громадян «Дніпровське Учбово-виробниче підприємство Українського товариства глухих» (далі ПОГ «Дніпровське УВП УТОГ», позивач) звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області (далі ГУ Держпраці у Дніпропетровській області, відповідач), в якому просить:
- визнати незаконним та скасувати постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами:35/4.1-6/145 від 04.04.2018р. на суму 1 154 130грн.00коп. та №35/4.1-6/144 від 04.04.2018р. на суму 3 723грн.00коп.;
- визнати незаконним та скасувати припис №ДН137/248/АВ/П від 19.03.2018р.
В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив наступне.
Щодо порушення підприємством вимог ст.ст.57, 61 КЗпП України, відповідні графіки змінності були погоджені виборним органом профспілкової організації.
З приводу порушення ст.65 КЗпП України відзначено, що відповідний та належний облік надурочних робіт здійснюється на підприємстві згідно табелів обліку робочого часу.
Стосовно порушення вимог ст.86 КЗпП України, на підприємствах громадських організацій інвалідів норми праці встановити практично неможливо з огляду на специфіку їх діяльності, оскільки робочою силою на таких підприємствах є саме люди з обмеженими можливостями зі ступенем втрати працездатності від 10% до 90%, що унеможливлює встановити однакові норми праці для таких осіб.
Щодо порушення ст.ст.57, 66, 94 КЗпП України, ч.1 ст.2 Закону України «Про оплату праці», підприємством при розрахунку заробітної плати ОСОБА_1 за січень 2017 року допущено арифметичну помилку. Стосовно зауваження відповідача про невстановлення локальним актом часу початку та закінчення щоденної роботи сторожів, позивач зазначає, що наказом по підприємству №150 від 30.12.2016р. та наказом №5 від 03.01.2017р. фактично встановлювався режим роботи для охоронців із додатковим відображенням часу початку, закінчення роботи, а також часу перерви для приймання їжі та відпочинку.
Відносно порушення вимог ст.96 КЗпП України, підприємство керуючись вимогами Галузевої угоди та Колективного договору наказом №2 від 03.01.2017р., визначено місячну тарифну ставку робітника-відрядника 1 розряду в розмірі 100% від прожиткового мінімуму.
З приводу порушення ст.97 КЗпП України, ч.1, ч.3 ст.15 Закону України «Про оплату праці» викладені в п.6 акту інспекційного відвідування в повному обсязі про дубльовані з порушеннями, начебто встановленими на підприємстві у п.5 цього ж акту, а тому, на думку позивача, окремому дослідженню не підлягають.
Стосовно наявності прихованих простоїв на підприємстві у січні 2017 року для 24-х працівників пошивочного цеху, які в період з 03.01.2017р.-13.01.2017р. були переведені на режим роботи з скороченим робочим часом (порушення ст.111, ч.3 ст.113 КЗпП України) позивач зазначає наступне. Згідно наказу №87 від 31.07.2017р. у зв`язку із нестабільною кон`юнктурою ринку, що впливає на роботу підприємства, з метою збереження трудового колективу на підприємстві запроваджено новий режим робочого часу, пов`язаного із встановленням неповного робочого дня або неповного робочого тижня із оплатою праці пропорційно відпрацьованому робочому часу або в залежності від виробітку. При встановленні мінімальних гарантій щодо кількості робочого часу на місяць відзначено, що застосуванню вони підлягають лише у випадку наявності підтверджених замовлень на підприємстві. Зміни в організації виробництва і праці, пов`язані із запровадженням скороченої тривалості робочого часу, вводились в дію наказами по підприємству №96 від 03.08.2015р., №116 від 31.10.2016р., №1 від 03.01.2017р. та №135 від 31.10.2017р., жоден з наказів по підприємству про запровадження скороченого робочого часу в судовому порядку не оскаржувався, а всі працівники продовжують працювати на змінених умовах праці, що за змістом положень ст.32 КЗпП України є згодою на його застосування.
Щодо порушення підприємством вимог ст.115 КЗпП України, ч.1, ч.3 ст.24 Закону України «Про оплату праці», на підприємстві має місце одноразова виплата заробітної плати, що пов`язано з фінансовими труднощами на підприємстві та неможливістю її оплати у встановлені Законом строки.
Відносно порушення ч.2 ст.30 Закону України «Про оплату праці» (п.9 акта) не зрозуміло, які саме порушення встановлені інспектором, та чому на думку інспектора керівництвом не забезпечено достовірний облік виконуваної працівником роботи. У зв`язку з чим, позивач не може надати нормативного та фактичного обґрунтування відповідного висновку контролюючого органу, позивач вважає, що порушення не встановлене.
Ухвалою суду від 07.05.2018р. позовну заяву залишено без руху на підставі ст.169 КАС України зі встановленням строку для усунення виявлених недоліків.
22.05.2018р. ухвалою суду справу прийнято до розгляду а правилами загального позовного провадження.
Відповідачем 11.07.2018р. подано клопотання про долучення документів до матеріалів справи.
Ухвалою суду від 11.07.2018р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
Відповідач заперечує проти позовних вимог. Письмовий відзив на позовну заяву долучений до матеріалів справи.
В обґрунтування своїх заперечень відповідач зазначив наступне.
Підставою для проведення перевірки стало звернення працівника щодо порушення стосовно нього законодавства про працю (№К-262 від 27.02.2018р.).
Щодо порушення позивачем вимог ст.94 КЗпП України, в табелі обліку використання робочого часу за січень 2017 року відображено робочий час сторожа ОСОБА_1 . 89 денних годин та 82 нічні години (тобто, загальна кількість фактично відпрацьованих годин в січні 2017 року складала 171 годину). Але, в табелі обліку використання робочого часу охорони за січень 2017 року сторожу ОСОБА_1 в колонці «відпрацьовано годин на місяць» відображена загальна кількість 164 години.
Водночас, відповідно до відомості нарахування заробітної плати за січень 2017 року основна заробітна плата сторожа розрахована за 164 години та виплачена у розмірі 1572,76грн. (164 год. х 9,59грн. (часова тарифна ставка у січні 2017 року).
Тобто, позивачем не нарахована та не виплачена сума заробітної плати у січні 2017 року сторожу Савченку А ОСОБА_2 . за фактично відпрацьовані 7 годин.
З приводу порушення позивачем ст.57 КЗпП України, в табелях обліку використання робочого часу за період з січня 2017 року по лютий 2018 року визначена загальна кількість годин роботи сторожів у вихідний або святковий день 22 години на добу; у робочий день підприємства, коли робота сторожів передбачає охорону об`єкту 13 годин, не відповідає дійсності.
Стосовно порушення позивачем ч.4 ст.66 КЗпП України, згідно з відомостями нарахування заробітної плати за період з січня 2017 року по лютий 2018 року основна заробітна плата сторожів розрахована за 13 годин у робочі дні підприємства, та 22 години у вихідні та святкові дні. З цього слідує, що підприємством щомісячно заробітна плата 7 працівникам (сторожам), а саме: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Чорній Т.І., Дитинко А.Ю., Потапенко Г.М., Черкес М.Н. нараховувалась та виплачувалась в неповному обсязі.
Крім того, в табелі обліку робочого часу за січень 2017 року: в періоді з 03.01.2017р.-13.01.2017р., 24-м працівникам пошив очного цеху, а саме: ОСОБА_5 , Тагієва Т.І., Бельдейко Б.С., Брова О.В., Васильєва Ю.В., Козир Н.В ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , Кутузова І.М., Луценко О.П., Людомир Н.Г., Нікієнко Ю.Ю., Подобєд Я.М., ОСОБА_10 Ю.В., Татарко О.Б., Солошенко К.С., Савченко А.В., Тимощенко М.А., Фещенко В.В., Фещенко Г.П., Шумейко К.М., Явон Н.М., Швець Г.С. зазначено переведення на неповний робочий тиждень.
Накази щодо надання вищезазначеним працівникам відпусток без збереження заробітної плати, щорічної відпустки на період з 03.01.2017-13.01.2017 не видавалися, заяви працівників на відпустки без збереження заробітної плати, щорічної відпустки, листки тимчасової непрацездатності на період з 03.01.2017-13.01.2017 на підприємстві відсутні.
Згідно наказу від 03.01.2017 №1 у зв`язку із нестабільною кон`юктурою ринку, що впливає на роботу підприємства (коливання обсягів виробництва) на підприємстві у січні 2017 року встановлений скорочений 7- годинний робочий день та скорочений робочий тиждень для ІТР персоналу та допоміжних робітників за графіком зазначеним у додатку 1 до наказу. Однак у додатку №1 до наказу від 03.01.2017 №1 прізвища працівників пошивочного цеху відсутні.
Тобто, працівників пошивочного цеху (24 особи) підприємство не забезпечило роботою, що фактично є простоєм не з вини працівника. Оплата за час простою не з вини працівників (пошивочний цех), в період з 03.01.2017 по 13.01.2017 з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу) 24 працівникам пошивочного цеху не проводилась.
Вищезазначене свідчить про порушення вимог ст.111 КЗпП України, згідно якої при невиконанні норм виробітку не з вини працівника оплата провадиться за фактично виконану роботу. Місячна заробітна плата в цьому разі не може бути нижчою від двох третин тарифної ставки встановленого йому розряду (окладу). При невиконанні норм виробітку з вини працівника оплата провадиться відповідно до виконаної роботи.
Одночасно порушуються вимоги ч.1 ст.113 КЗпП України, згідно якої час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу).
Таким чином, оплата за час простою не з вини працівників (пошивочний цех) в період з 03.01.2017 по 13.01.2017 з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу) 24 працівникам пошивочного цеху не проводилась, а саме: ОСОБА_11 , Тагієва Т.І., Бельдейко Б.С., Брова О.В., Васильєва Ю.В., Козир Н.В., Катомкіна О ОСОБА_6 Г ОСОБА_6 , Колотій Т.М., Кошева Н.О., Кутузова І.М., Луценко О.П., Людомир Н.Г., Нікієнко Ю.Ю., Подобєд Я.М., Рула Ю.В., Татарко О.Б., Солошенко К.С., Савченко A.B., Тимощенко М.А., Фещенко В.В., Фещенко Г.П., Шумейко K.M., Явон Н.М., Швець Г.С.
Розмір штрафу за даною Постановою про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 04.04.2018 року №35/4.1-6/145 визначено відповідно до абз.4 ч.2 ст.265 КЗпП України.
Відносно порушення позивачем вимог ст.57 КЗпП України, згідно з наказом по підприємству «о вводе суммированого учета рабочего времени» від 03.01.2017 № 5 на підприємстві застосовано підсумований облік використання робочого часу сторожів з обліковим періодом 1 квартал.
Вказана у такий спосіб норма підсумованого обліку робочого часу повинна бути реалізована шляхом виходу працівників даної категорії на роботу за графіком.
Графіки змінності, час початку і закінчення щоденної роботи (зміни) на будь-який квартал 2017 року на підприємстві не ведуться.
З приводу порушення ст.65 КЗпП України зазначено, що облік надурочних робіт кожного працівника на підприємстві взагалі не ведеться.
Щодо порушення позивачем вимог ст.86 КЗпП України, норми праці на підприємстві встановлені, при цьому з профспілковим представником ці норми не погоджені.
Стосовно порушення ст.96 КЗпП України, фактично, на підприємстві тарифна сітка (посадові оклади) в період грудень 2016 року травень 2017 року провадилась на основі тарифної ставки робітника першого розряду, яку встановлено у розмірі 100 відсотків від прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, що не відповідає вимогам ст.96 КЗпП України, п.2.1.2. Колективного договору на 2017-2018 роки, п.3.1.2. Постанови Центрального правління Всеукраїнської громадської організації інвалідів «Українське товариство глухих» на 2016р.-2018p.
Відносно порушення вимог ст.97 КЗпП України, процедура щодо запровадження оплати праці нижче норм, прийнятих галузевою угодою, але не нижче від державних норм і гарантії в оплаті праці на період подолання фінансових труднощів підприємства, на термін не більше ніж на шість місяців не застосовувалась.
До того ж, в період грудень 2016 року травень 2017 року деяким працівникам нараховувалися та виплачувалися премії.
Тобто, директором підприємства Мітлицьким Ю.В. штатними розкладами на грудень 2016 року, січень травень 2017 року, затвердженими в односторонньому порядку, приймалися рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами.
Щодо порушення позивачем вимог ч.1, ч.2, ч.3 ст.115 КЗпП України та ч.1, ч.3, ст.24 Закону України «Про оплату праці», в ході інспекційного відвідування встановлено (відповідно до прийнятого колективного договору) наступні терміни виплати заробітної плати: заробітна плата за першу половину місяця (15 календарних днів) виплачується 22-го числа поточного місяця; за другу половину місяця виплачується 7-го числа наступного місяця.
Під час здійснення інспекційного відвідування виявлено, що заробітна платав строки, встановлені в колективному договорі, не виплачувалась. Крім того, заробітна плата за першу половину місяця не нараховувалась та не виплачувалась.
Так, згідно з відомостями видачі заробітної плати - заробітна плата за січень 2017 року виплачена 09.02.2017, лютий 2017 року виплачена 10.03.2017; березень 2017 року виплачена 10.04.2017, квітень 2017року виплачена 13.05.2017; травень 2017 року виплачена 06.06.2017; червень 2017 року виплачена 11.07.2017; липень 2017 року виплачена 28.08.2017; серпень 2017 року виплачена 20.09.2017; вересень 2017 року виплачена 03.10.2017; жовтень 2017 року виплачена 22.11.2017; листопад 2017 року виплачена 22.12.2017; грудень 2017 року виплачена 23.01.2018; січень 2018 року виплачена 28.02.2018.
Тому відповідач вважає свої дії та рішення правомірними.
Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити їх в повному обсязі.
Представники відповідача у судовому засіданні проти задоволення адміністративного позову заперечували, посилаючись на законодавчі підстави своїх дій, діяльність в межах закону та наданих повноважень, просили суд у задоволенні позовних вимог відмовити.
Суд, заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані документи і матеріали, вивчивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, при розгляді справи виходить з наступного.
За результатами перевірки складено акт №35/4.1-6 від 16.03.2018р.
На підставі вказаного акту ГУ Держпраці у Дніпропетровській області складено припис від 19.03.2018р. №ДН 137/248/АВ/П; постанову про накладення штрафу від 04.04.2018р. №35/4.1-6/145, згідно якої на позивача накладено штраф у розмірі 1 154 130грн.00коп.; постанову про накладення штрафу від 04.04.2018р. №35/4.1-6/144, якої на позивача накладено штраф у розмірі 3 723грн.00коп.
Порушення законодавства ПОГ «Дніпровське УВП УТОГ» викладені в акті перевірки, приписі та постановах про накладення штрафів ідентично.
Згідно акту виявлені наступні порушення:
1. Не ведення на підприємстві графіків змінності, правил внутрішнього розпорядку, підсумованого обліку використання робочого часу (ст.ст.57, 61 КЗпП України);
2. Не ведення на підприємстві обліку надурочних робіт кожного працівника (ч.2 ст.65 КЗпП України);
3. Норми праці на підприємстві встановлені, при цьому з профспілковим представником ці норми не погоджені (ст.86 КЗпП);
4. Нарахування заробітної плати не в повному обсязі за виконану роботу ОСОБА_1 за січень 2017р. (ст.94 КЗпП, ч.1 ст.2 Закону України №108);
5. Нарахування заробітної плати не в повному обсязі за виконану роботу сторожам за період з січня 2017 року по лютий 2018 року (ст.94 КЗпП, ч.1 ст.2 Закону України №108);
6. Тарифна сітка (посадові оклади) у період грудень 2016 травень 2017 року проводилась на основі тарифної ставки робітника першого розряду, яку встановлено у розмірі 100 відсотків від прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб (ст.96 КЗпП);
7. Рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами приймалися в односторонньому порядку (ст.97 КЗпП, ч.1, ч.3 ст.15 Закону України №108);
8. Простой не з вини працівника. Оплата за вимушений простой не здійснювалась (ст.111, ч.1 ст.113 КЗпП);
9. Не додержання термінів виплати заробітної плати (ч.1, ч.2, ч.3 ст.115 КЗпП України, ч.1,ч.3 ст.24 Закону України №108);
10. Не ведення на підприємстві достовірного обліку даних, які стосуються нарахування та виплати заробітної плати. А саме: не ведення належним чином щоденних нарядів на виконання роботи та підсумок відпрацьованого наряду (ч.2 ст.30 Закону України №108).
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.
Відповідно до п.1, п.4, п.7 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015р. №96, Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб. Держпраці відповідно до покладених на неї завдань: здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю. Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015р. №100 утворено територіальні органи Держпраці, зокрема Головне Управління Держпраці у Дніпропетровській області.
Відповідно до п.2 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, який затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017р. №295 (далі Порядок №295) державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці, зокрема, Держпраці та її територіальних органів.
Згідно до п.5 Порядку №295 Інспекційні відвідування проводяться, зокрема, за зверненням працівника про порушення стосовно нього законодавства про працю.
У судовому засіданні, відповідачем було надано звернення працівника позивача про порушення стосовно нього законодавства про працю.
Щодо порушень, описаних в акті №35/4.1-6 від 16.03.2018р., судом встановлено наступне.
Відповідно до ст.57 КЗпП України час початку і закінчення щоденної роботи (зміни) передбачається правилами внутрішнього трудового розпорядку і графіками змінності у відповідності з законодавством.
Згідно ст.61 КЗпП України на безперервно діючих підприємствах, в установах, організаціях, а також в окремих виробництвах, цехах, дільницях, відділеннях і на деяких видах робіт, де за умовами виробництва (роботи) не може бути додержана встановлена для даної категорії працівників щоденна або щотижнева тривалість робочого часу, допускається за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) підприємства, установи, організації запровадження підсумованого обліку робочого часу з тим, щоб тривалість робочого часу за обліковий період не перевищувала нормального числа робочих годин (статті 50 і 51).
Статтею 65 КЗпП України визначено, що працівникам надається перерва для відпочинку і харчування тривалістю не більше двох годин. Перерва не включається в робочий час. Перерва для відпочинку і харчування повинна надаватись, як правило, через чотири години після початку роботи.
Час початку і закінчення перерви встановлюється правилами внутрішнього трудового розпорядку.
Працівники використовують час перерви на свій розсуд. На цей час вони можуть відлучатися з місця роботи.
На тих роботах, де через умови виробництва перерву встановити не можна, працівникові повинна бути надана можливість приймання їжі протягом робочого часу. Перелік таких робіт, порядок і місце приймання їжі встановлюються власником або уповноваженим ним органом за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) підприємства, установи, організації.
Як вбачається з матеріалів справи, наказами ПОГ «Дніпровське УВП УТОГ» №150 від 30.12.2016р. підсумований щоквартальний облік робочого часу разом із затвердженими графіками роботи для охоронців та №5 від 03.01.2017р. запроваджено підсумований щоквартальний облік робочого часу для робітників з гнучким графіком роботи та встановленням часу початку, закінчення роботи та часу перерви для приймання їжі та відпочинку для охоронців, зазначене підтверджено табелями обліку робочого часу та графіками роботи охоронців на 2017 рік (т.1 а.с.48-49, 51-66).
Також, наказом №87 від 30.06.2017р. проведено доплату за часи надурочної роботи за 2 квартал 2017 року з охоронцем ОСОБА_4 у розмірі 181грн.62коп., що підтверджує належний облік надурочних робіт (т.1 а.с.76).
Частиною 1 статті 85 КЗпП України визначено, що норми праці - норми виробітку, часу, обслуговування, чисельності - встановлюються для працівників відповідно до досягнутого рівня техніки, технології, організації виробництва і праці.
Відповідно до ст.86 КЗпП України запровадження, заміна і перегляд норм праці провадиться власником або уповноваженим ним органом за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником).
Відповідачем при встановленні порушення ст.86 КЗпП України, не в повній мірі враховано специфіку діяльності позивача, адже основною робочою силою на таких підприємствах є саме люди з обмеженими можливостями зі ступенем втрати працездатності від 10 до 90 відсотків, що унеможливлює встановити однакові норми праці для таких осіб. Для підтвердження в матеріалах справи наявні штатний розклад та індивідуальні програми реабілітації інвалідів, з висновками медико-соціальних експертних комісій щодо умов та характеру праці для таких осіб (т.1 а.с.78-159).
Відносно порушення ст.94 КЗпП України, ч.1 ст.2 Закону України «Про оплату праці» позивачем на виконання вимог припису в даній частині зауважень, згідно наказу №35 від 30.03.2018р. сторожу ОСОБА_1 нараховано та виплачено оплату праці за 7 годин у січні 2017 року в розмірі 67грн.13коп., індексації за несвоєчасно виплачену заробітну плату в розмірі 271грн.35коп. та доплату до рівня мінімальної заробітної плати в розмірі 135грн.38коп.(т.1 а.с.160).
Згідно ст.96 КЗпП України системами оплати праці є тарифна та інші системи, що формуються на оцінках складності виконуваних робіт і кваліфікації працівників.
Тарифна система оплати праці включає: тарифні сітки, тарифні ставки, схеми посадових окладів і професійні стандарти (кваліфікаційні характеристики).
Тарифна система оплати праці використовується при розподілі робіт залежно від їх складності, а працівників - залежно від кваліфікації та за розрядами тарифної сітки. Вона є основою для формування та диференціації розмірів заробітної плати.
Тарифна сітка (схема посадових окладів) формується на основі тарифної ставки робітника першого розряду та міжкваліфікаційних (міжпосадових) співвідношень розмірів тарифних ставок (посадових окладів).
Схема посадових окладів (тарифних ставок) працівників установ, закладів та організацій, що фінансуються з бюджету, формується на основі:
мінімального посадового окладу (тарифної ставки), встановленого Кабінетом Міністрів України;
міжпосадових (міжкваліфікаційних) співвідношень розмірів посадових окладів (тарифних ставок) і тарифних коефіцієнтів.
Мінімальний посадовий оклад (тарифна ставка) встановлюється у розмірі, не меншому за прожитковий мінімум, встановлений для працездатних осіб на 1 січня календарного року.
Віднесення виконуваних робіт до певних тарифних розрядів і присвоєння кваліфікаційних розрядів робітникам провадиться власником або органом, уповноваженим власником, згідно з професійними стандартами (кваліфікаційними характеристиками) за погодженням із виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником).
Вимоги до кваліфікаційних та спеціальних знань працівників, їх завдання, обов`язки та спеціалізація визначаються професійними стандартами або кваліфікаційними характеристиками професій працівників.
Порядок розроблення та затвердження професійних стандартів визначається Кабінетом Міністрів України.
Порядок розроблення та затвердження кваліфікаційних характеристик визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері праці та соціальної політики.
Колективним договором, а якщо договір не укладався - наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу, виданим після погодження з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), а в разі відсутності первинної профспілкової організації - з вільно обраними та уповноваженими представниками (представником) працівників, можуть встановлюватися інші системи оплати праці.
Щодо порушеньст.ст.94, 96 КЗпП України, судом встановлено, що п.2.1.2 Галузевої угоди між Центральним правлінням Всеукраїнської громадської організації інвалідів «Українське товариство глухих» та Центральним комітетом профспілки працівників житлово-комунального господарства, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення України на 2016-2018 роки (далі Галузева угода) сторони домовилися аналізувати проблеми підприємств УТОГ та вносити спільно пропозиції щодо їх розв`язання відповідним державним органам влади.
Пунктом 3.1.2. Галузевої угоди встановлено мінімальну тарифну ставку робітника І розряду у розмірі не менше 105 відсотків мінімальної заробітної плати, встановленої Законом.
Відповідно до п.3.1.3. Галузевої угоди встановлено застосування на період подолання фінансових труднощів, але не більше ніж шість місяців, норми оплати праці нижче від норм, визначених Генеральною та цією Угодою, але не нижче від державних норм і гарантій в оплаті праці (т.1 а.с.173-183).
Пунктом 2.1.2. Колективного договору ПОГ «Дніпровське УВП УТОГ» на 2017-2018 роки визначено, що основою оплати праці є тарифна система оплати праці та інші системи, що формуються на оцінках складності виконуваних робіт і кваліфікації працівників. Тарифна ставка робітника-відрядника 1 розряду є основою для формування та диференціації розмірів заробітної плати.
Місячна тарифна ставка працівника 1 розряду встановлюється в розмірі 105 відсотків від прожиткового мінімуму встановленого для працездатних осіб. На період подолання фінансових труднощів підприємства, на термін не більше ніж на шість місяців, допускається оплата праці нижче норм, прийнятих галузевою угодою, але не нижче від державних норм і гарантій в оплаті праці (т.1 а.с.194-211).
Так, позивачем, у зв`язку з фінансовим станом підприємства правомірно визначено місячну тарифну ставку робітника-відрядника І розряду в розмірі 100% від прожиткового мінімуму.
Частиною 3 статті 32 КЗпП України визначено, що у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці.
У відповідності до положень ст.56 КЗпП України За угодою між працівником і власником або уповноваженим ним органом може встановлюватись як при прийнятті на роботу, так і згодом неповний робочий день або неповний робочий тиждень. На просьбу вагітної жінки, жінки, яка має дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, в тому числі таку, що знаходиться під її опікуванням, або здійснює догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний встановлювати їй неповний робочий день або неповний робочий тиждень.
Оплата праці в цих випадках провадиться пропорціонально відпрацьованому часу або залежно від виробітку.
Робота на умовах неповного робочого часу не тягне за собою будь-яких обмежень обсягу трудових прав працівників.
Стосовно порушення ст.97 КЗпП, судом встановлено та матеріалами справи підтверджено наступне.
Наказом №87 від 31.07.2014р. «Про зміни в організації виробництва і праці для робітників підприємства, пов`язаних із введенням неповного робочого часу» у зв`язку із нестабільною кон`юнктурою ринку, що впливає на роботу підприємства (коливання обсягів виробництва), з метою збереження трудового колективу та керуючись ст.ст.32, 56 КЗпП України (т.1 а.с.228).
Зміни в організації виробництва і праці, пов`язані із запровадженням скороченої тривалості робочого часу, вводились в дію наказами ПОГ «Дніпровське УВП УТОГ»:
- №1 від 03.01.2017р. про продовження дії наказу «Про зміни в організації виробництва і праці для робітників підприємства пов`язаних із введенням неповного робочого часу» (т.1 а.с.223);
- №2 від 03.01.2017р. про введення переглянутого штатного розкладу (т.1 а.с.224);
- №96 від 03.08.2015р., №116 та 135 від 31.10.2016р. «Про зміни в організації виробництва і праці для робітників підприємства, пов`язаних із введенням неповного робочого часу» (т.1 а.с.225-227).
Зі змісту табеля обліку використання робочого часу вбачається, що на роботу не виходили 24-ри працівника пошивочного цеху (т.1 а.с.229-230).
З урахуванням зазначеного, твердження відповідача щодо простою підприємства спростовуються наявними в матеріалах справи наказами та табелем обліку.
Щодо порушення ч.2 ст.30 Закону України «Про оплату праці» відповідачем не доведено.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено зокрема, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Згідно статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Позивачем визнано порушення вимог ст.115 КЗпП України, ч.1, ч.3 ст.24 Закону України «Про оплату праці», а саме: одноразова виплата заробітної плати.
Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд прийшов до висновку про те, що позовні вимоги є такими, що підлягають частковому задоволенню.
Окрім того, щодо клопотання позивача про стягнення з відповідача витрати по сплаті судового збору та на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне.
А саме: в частині скасування постанови №35/4.1-6/145 від 04.04.2018р. належить відмовити, оскільки встановлені відповідачем порушення самостійно усунуті позивачем, отже визнані.
Відповідно до ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.
На підставі ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких належать у т.ч. витрати на професійну правничу допомогу.
Компенсація витрат на професійну правничу допомогу здійснюється у порядку, передбаченому статтею 134 КАС України, яка не обмежує розмір таких витрат.
За змістом пункту першого частини третьої статті 134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
До позовної заяви позивачем додано попередній (орієнтовний) розрахунок витрат на професійну правничу допомогу (т.2 а.с.23) та договір №2/3 від 04.04.2018р. про надання юридичної допомоги.
Пунктом 4.4 ч.4 договору визначено, що за результатами надання юридичної допомоги на вимогу клієнта складається акт, що підписується представниками кожної зі сторін. В акті вказується обсяг наданої адвокатом юридичної допомоги і ї вартість. Акт надсилається клієнту адвокатом факсимільним зв`язком або поштою. На письмову вимогу клієнта, адвокат може надавати акти про надання юридичної допомоги, в яких буде вказано перелік наданої юридичної допомоги із ідентифікацією (т.2 а.с.19-22).
Досліджуючи договір про надання юридичної допомоги та попередній (орієнтовний) розрахунок витрат на професійну правничу допомогу, суд зауважує, що відповідно до ч.7 ст.139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (квитанцій про сплату тощо).
Суд вбачає, що відсутні акт наданих позивачу послуг та докази оплати позивачем отриманих послуг на правничу допомогу.
Підсумовуючи наведене, суд дійшов висновку, що надані суду матеріали, не доводять факту понесення позивачем витрат на правничу допомогу.
Відповідно до ч.3 ст.134 КАС України розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації втрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Враховуючи те, що наданими суду документами витрати на правничу допомогу у конкретній адміністративній справі не підтверджено, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу.
Вказана правова позиція відображена у додатковій постанові Верховного Суду від 08.05.2018р. по справі №810/2823/17 (провадження №К/9901/7937/18).
Згідно з абз.1-3 ч.7 ст.139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
На підставі ч.3 ст.143 КАС України якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
Суд врахував, що вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу вирішено судом на підставі поданих представником позивача доказів. При цьому, заяви про неможливість подання додаткових доказів до прийняття рішення суду не надано, у зв`язку з чим, відсутні підстави для прийняття додаткового рішення на підставі договору №2/3 від 04.04.2018р. про надання юридичної допомоги та попереднього (орієнтовного) розрахунку витрат на професійну правничу допомогу.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що вимога про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу є необґрунтованою та не підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст.134, 139, 241-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
Адміністративний позов Підприємства об`єднання громадян Дніпровське Учбово-виробниче підприємство Українського товариства глухих до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування постанов і припису задовольнити частково.
Скасувати постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області 35/4.1-6/145 від 04.04.2018р. на суму 1154130грн.00коп.
Скасувати припис Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області №ДН137/248/АВ/П від 19.03.2018р.
В решті позовних вимог відмовити.
У задоволенні клопотання позивача щодо стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Текст рішення у повному обсязі складений 06 серпня 2018 року.

Суддя Г. В.Кадникова