Справа № 200/5565/19-а
Суддя: Абдукадирова К.Е.
Дата ухвалення: 2019-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2019 р. Справа№200/5565/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Абдукадирової К.Е., при секретарі судового засідання Шташаліс О.О.,

від представників сторін:

позивача не з`явився;

відповідача Дворніков А.О., за довір.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу

за позовом Донецького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів ( 87528, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Серова, 1а, )

до Товариства з обмеженою відповідальністю ДТЕК СХІДЕНЕРГО(85612, Донецька область, м. Курахове, вул. Енергетиків, 34, )

про стягнення адміністративно господарських санкцій,-

ВСТАНОВИВ:

22 квітня 2019 року до Донецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Донецького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Товариства з обмеженою відповідальністю ДТЕК СХІДЕНЕРГО, в якому позивач просить:

- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю ДТЕК СХІДЕНЕРГО на користь Державного бюджету України адміністративно господарські санкції за невиконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування осіб з інвалідністю у 2018 року, у розмірі 2381403,99 грн. та пеню у розмірі 1 428,84 грн.

Ухвалою суду від 23 квітня 2019 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі та підготовче засідання призначено на 15 травня 2019 року, яке відкладено на 29 травня 2019 року.

Сторони про відкриття провадження у справі були повідомлені судом належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем порушено вимоги Закону України Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні і постанови Кабінету Міністрів України Про реалізацію статей 19 і 20 Закону України Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні від 31.01.2007 року № 70, що полягає у не працевлаштуванні інвалідів.

Позивачем до суду надана заява про розгляд справи за відсутності його представника. Також зазначено, що позовні вимоги підтримує та просить задовольнити позов.

Представник відповідача до судового засідання з`явився, надав суду пояснення аналогічні тим, що викладені у відзиві на позовну заяву, проти задоволення заявлених вимог позивача заперечив та просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Свою позицію відповідач вмотивовував тим, що підприємством було вжито всі необхідні заходи для виконання нормативу робочих місць із працевлаштування осіб з інвалідністю. У 2018 році відповідач щомісяця направляв до центрів зайнятості звітність з формою 3-ПН, де зазначав про наявність вільних робочих місць для працевлаштування інвалідів. Наявність посад для осіб з інвалідністю також підтверджується витягами із штатного розпису по відокремленим підрозділам підприємства. Твердження позивача про порушення відповідачем вимог Закону та правомірність застосування адміністративно господарських санкцій спростовується наданими в матеріали справи доказами, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог Донецького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів.

Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив.

Товариство з обмеженою відповідальністю ДТЕК СХІДЕНЕРГО (далі ТОВ ДТЕК СХІДЕНЕРГО) є юридичною особою, включене до ЄДРПОУ за № 31831942, юридична адреса: 85612, Донецька область, Мар`їнський район, м. Курахове, вул. Енергетиків, буд. 34, є платником страхових внесків, про що також свідчить витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, наявний в матеріалах справи.

Крім того, з витягу Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що відокремлені підрозділи відповідача, як юридичної особи, знаходяться, зокрема, в м. Харцизьку (Донецька область), в м. Курахове (Донецька область) та в м. Щастя (Луганська область).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем було подано до Донецького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2018 рік (форма № 10-ПІ), згідно з яким середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу становить 2375 особи, з них: середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність, 48 осіб, кількість інвалідів штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог статті 19 Закону України Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні 95 осіб.

Як зазначає позивач, відповідачем не виконано норматив по створенню 47 робочих місць для працевлаштування інвалідів, що в свою чергу є підставою для застосування адміністративно-господарських санкцій відповідно до вимог ст. 19 Закону України Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні у розмірі 2381403.99 грн. та пені у розмірі 1428,84 грн.

Проте, судом встановлено, що за інформацією відповідача, що підтверджено відповідною звітністю, зокрема Форми № 3ПН, 10ПІ, відповідачем створено 103 робочих місця для працевлаштування інвалідів при нормативі 95 осіб, що більш на 8 робочих місць.

Так, судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що на підприємствах відповідача у 2018 році працювало 48 осіб з інвалідністю, а 55 робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю залишалися вільними, про що інформувалися центри зайнятості шляхом направлення їм відповідних звітів 3-ПН та інформаційних листів.

Таким чином, відповідачем створено 103 робочих місця для працевлаштування осіб з інвалідністю при нормативі 95, що більше на 8 місць.

У 2018 році відповідач щомісяця направляв до центрів зайнятості звітність за формою 3- ПН: по відокремленому підрозділу ДТЕК КУРАХІВСЬКА ТЕС - до Марийського районного центру зайнятості, по відокремленому підрозділу ДТЕК ЛУГАНСЬКА ТЕС - до Луганського міського центру зайнятості, де зазначав про наявність вільних робочих місць для працевлаштування інвалідів.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач протягом 2018 року додатково звертався листами до Луганського міського центру зайнятості, Марийського районного центру зайнятості, Управління соціального захисту населення про направлення на підприємство осіб з інвалідністю для працевлаштування, приймав участь у ярмарці вакансій (а.с. 23-233).

Надаючи правову оцінку правовідносинам суд виходив з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положенням про Фонд соціального захисту інвалідів, затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 14 квітня 2011 року №129 передбачено, що Фонд соціального захисту інвалідів відповідно до покладених на нього завдань здійснює контроль за виконанням підприємствами нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів та сплатою ними адміністративно-господарських санкцій і пені.

Спеціальним законом, який визначає основи соціальної захищеності інвалідів в Україні і гарантує їм рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість інвалідам вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними здібностями і інтересами, є Закон України від 21 березня 1991 року № 875-12 Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні.

Статтею 18 Закону України Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні (надалі - Закон № 875-12) встановлено, що підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування осіб з інвалідністю, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до приписів ст. 18-1 Закону України Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні рішення про визнання інваліда безробітним і взяття його на облік для працевлаштування приймається центром зайнятості за місцем проживання особи з інвалідністю на підставі поданих ним рекомендації МСЕК та інших передбачених законодавством документів. Державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань.

Відповідно до приписів ст. 19 вказаного Закону, для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця. Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування осіб з інвалідністю. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.

Відповідно до абз. 1 ст. 20 Закону № 875-12 підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих осіб з інвалідністю менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом.

Згідно з абз. 1 та абз. 2 п. 2 Порядку подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31.01.2007 № 70 Про реалізацію статей 19 і 20 Закону України Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні (надалі Порядок № 70) звіт про зайнятість і працевлаштування осіб з інвалідністю роботодавці подають (надсилають рекомендованим листом) щороку до 1 березня відділенням Фонду, в яких вони зареєстровані, за формою, затвердженою Мінпраці за погодженням з Держкомстатом.

Інформацію про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) для працевлаштування осіб з інвалідністю роботодавці подають центру зайнятості за місцем їх реєстрації як платників страхових внесків на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття за формою, затвердженою Мінпраці за погодженням з Держкомстатом.

Аналіз вищевказаних норм закону дає підстави дійти до висновку, що на підприємства, установи, організації та на фізичних осіб, що використовують найману працю, покладено обов`язок по перше: виділити та створювати робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, по друге: надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування осіб з інвалідністю, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, по третє: якщо середньооблікова чисельність працюючих осіб з інвалідністю менша, ніж установлено нормативом, сплатити відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції.

При цьому обов`язок підприємства щодо створення робочих місць для осіб з інвалідністю не супроводжується його обов`язком підбирати і працевлаштовувати осіб з інвалідністю на створені робочі місця. Такий обов`язок покладається на органи працевлаштування, що перелічені в абз. 1 ст. 18 Закону № 875-12.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 20.06.2011 у справі № 21-60а11, від 26.06.2012 у справі № 21-105а12, від 04.07.2018 у справі 818/521/16.

Згідно з ч. 1 ст. 217 Господарського Кодексу України, господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки.

Відповідно до ч. 1 ст. 218 Господарського Кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до ч. 2 ст. 218 Господарського Кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Статтею 238 Господарського кодексу України передбачено, що за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб`єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб`єкта господарювання та ліквідацію його наслідків.

Таким чином, адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до учасника господарських відносин за порушення ним правил, встановлених законодавчими актами, при наявності в діях суб`єкту господарювання вини у вчиненні такого порушення та якщо ним не приймались заходи, спрямовані на недопущення господарського правопорушення.

Крім того, суд звертає увагу на те, що форму звітності № 3-ПН Інформація про попит на робочу силу (вакансії) та Порядок її подання затверджено наказом Міністерства соціальної політики України від 31.05.2013 № 316 (у редакції від 31.05.2013) (надалі Порядок № 316).

Відповідно до п. 1.3 Порядку № 316 роботодавці подають інформацію до територіального органу Державної служби зайнятості України у містах Києві та Севастополі, районі, місті, районі у місті (далі - територіальний орган) незалежно від місцезнаходження.

Згідно п. 2.1 Порядку № 316 Форма подається за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше 10-ти робочих днів з дати відкриття вакансії(й). Датою відкриття вакансії є наступний день після створення робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником.

Протягом 2018 року ТОВ ДТЕК СХІДЕНЕРГО щомісячно подавало звіти за формою № 3-ПН Інформація про попит на робочу силу (вакансії) для працевлаштування осіб з інвалідністю, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями звітів з доказами направлення їх до Луганського міського центру зайнятості, Мар`їнського районного центру зайнятості (а.с. 23-233).

Тобто, у відповідності до норм чинного законодавства відповідач створив робочі місця для осіб з інвалідністю та надавав відповідну інформацію до місцевих центрів зайнятості.

Як свідчать матеріали справи, ТОВ ДТЕК СХІДЕНЕРГО неодноразово надсилались листи до Центрів зайнятості, в яких відповідач просив з метою подальшого сприяння проведенню політики зайнятості, працевлаштування інвалідів на підприємстві, направляти громадян, які є інвалідами, та які до рекомендацій МСЕК можуть працювати на підприємстві згідно з вимогами до посад, наданих у звіті про наявність вакансій.

Крім того, матеріалами справи підтверджено, що відповідач приймав участь у міні-ярмарку вакансій та послуг, що проводився Мар`їнським районним центром зайнятості.

При цьому, в матеріалах справи відсутні докази того, що протягом 2018 року уповноваженими органами працевлаштування направлялись до відповідача громадяни працездатного віку з інвалідністю для працевлаштування або останні самостійно звертались до ТОВ ДТЕК СХІДЕНЕРГО та їм було відмовлено у такому працевлаштуванні.

Отже, враховуючи наведені обставини, суд приходить до висновку, що відповідачем було вжито усіх необхідних заходів, спрямованих на виконання покладеного на нього обов`язку щодо створення робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю.

З огляду на викладене, суд зазначає, що обов`язок щодо працевлаштування осіб з інвалідністю, крім роботодавця, також покладений й на центри зайнятості, а тому, враховуючи відсутність людей з інвалідністю, які б потребували роботи, запропонованої підприємством відповідача, наявність вакантних робочих місць для осіб з інвалідністю не може бути підставою для відповідальності підприємства за їх не працевлаштування.

Виконання відповідними органами обов`язку працевлаштувати осіб з інвалідністю повинно передувати вжиття підприємством необхідних заходів для забезпечення такого працевлаштування, до яких належить, зокрема, здійснення заходів із створення в установленому порядку робочих місць у межах нормативу та інформування названих органів про наявність вакантних посад для інвалідів.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач виконав обов`язок по здійсненню заходів зі створення робочих місць для осіб з інвалідністю, покладений на нього законодавством, повною мірою.

З урахуванням наведеного та враховуючи, що у діях відповідача відсутній склад правопорушення, на нього не може бути покладена відповідальність за не направлення уповноваженими органами необхідної кількості осіб з інвалідністю для працевлаштування, відсутність у населеному пункті за місцем знаходження відповідача і осіб з інвалідністю, які бажають працевлаштуватись, та з огляду на те, що відповідачем створено всі умови робочих місць та виконано вимоги законодавства, що регулює основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю, відповідно відсутні підстави для застосування до відповідача адміністративно-господарських санкцій.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позов Донецького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Товариства з обмеженою відповідальністю ДТЕК Східенерго про стягнення адміністративно-господарських санкцій є необґрунтованим, оскільки відповідачем доведено факт вжиття усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення, а тому суд не вбачає підстав для задоволення позову в даній адміністративній справі.

Керуючись статтями 2-17, 19-20, 42-47, 55-60, 72-77, 90, 94-99, 122, 124-125, 132, 139, 143, 159-165, 168, 171, 173, 192-196, 224, 225-228, 229-230, 241, 243, 245, 246, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову Донецького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів (87528, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Серова, буд. 1а;) до Товариства з обмеженою відповідальністю ДТЕК Східенерго (85612, Донецька область, м. Курахове, вул. Енергетиків, буд. 34) про стягнення адміністративно-господарських санкцій - відмовити.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 29 травня 2019 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Абдукадирова К.Е.