Справа № 440/1673/19
Суддя: С.С. Сич
Дата ухвалення: 2019-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про відмову у забезпеченні позову

29 травня 2019 рокум. ПолтаваСправа № 440/1673/19

Суддя Полтавського окружного адміністративного суду Сич С.С., розглянувши заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Полтавській області про визнання протиправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

11 травня 2019 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Управління Держпраці у Полтавській області про визнання протиправною та скасування постанови першого заступника Управління Держпраці у Полтавській області Масленко О.І. за №ПЛ3844/163/АВ/П/ТД/ФС від 11 квітня 2019 року про накладення штрафу у розмірі 250380,00 грн.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 14 травня 2019 року позовну заяву залишено без руху.

28 травня 2019 року до суду надійшла заява фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про про забезпечення позову, у якій фізична особа-підприємець ОСОБА_1 просить зупинити виконання постанови за №ПЛ3844/163/АВ/П/ТД/ФС від 11 квітня 2019 року про накладення на позивача штрафу у розмірі 250380,00 грн.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову позивачем зазначено про необхідність забезпечення позову шляхом зупинення виконання постанови про накладення штрафу у зв`язку з її очевидною протиправністю. Вказує, що повернення стягнутих коштів істотно ускладнить порушені права позивача, а тому необхідно забезпечити позов шляхом зупинення виконання постанови про накладення штрафу.

Частиною 1 статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Вирішуючи заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про забезпечення позову, суд дійшов наступних висновків.

Частиною 1 статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Відповідно до частини 2 статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Згідно з частиною 1 статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Частиною 2 статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Таким чином забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Заходи забезпечення позову повинні відповідати критеріям розумності, обґрунтованості і адекватності, забезпечення збалансованості інтересів учасників спірних правовідносин, запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів учасників даного судового процесу, а також відповідати змісту позовних вимог.

З матеріалів позовної заяви фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 вбачається, що постановою Управління Держпраці у Полтавській області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ПЛ3844/163/АВ/П/ТД/ФС від 11 квітня 2019 року на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 250380,00 грн. на підставі абзацу четвертого частини другої статті 265 Кодексу законів про працю України.

Частиною 4, 6 статті 265 Кодексу законів про працю України встановлено, що штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Виконання постанови центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, покладається на органи державної виконавчої служби.

Відповідно до пункту 9 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 № 509 /надалі - Порядок № 509/, штраф сплачується протягом одного місяця з дня прийняття постанови про його накладення, про що суб`єкт господарювання або роботодавець повідомляють уповноваженій посадовій особі, яка склала постанову про накладення штрафу.

Згідно з пунктом 10 Порядку № 509 постанова про накладення штрафу може бути оскаржена у судовому порядку.

Пунктом 11 Порядку № 509 встановлено, що не сплачені у добровільному порядку штрафи стягуються: у судовому порядку регіональними центрами зайнятості на підставі матеріалів справи, що передаються їм територіальними органами Держпраці, виконавчими органами міських рад міст обласного значення та сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад (щодо штрафів, передбачених частинами другою, п`ятою і шостою статті 53 Закону України "Про зайнятість населення"); у судовому порядку територіальними органами Держпраці, виконавчими органами міських рад міст обласного значення та сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад (щодо штрафів, передбачених частинами третьою, четвертою і сьомою статті 53 зазначеного Закону); органами державної виконавчої служби (щодо штрафів, передбачених частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України).

У свою чергу, відповідно до частини 1 статті 12 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 № 1404-VIII виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Фізичною особою-підприємцем Побочій Володимиром Григоровичем не надано суду доказів, що на даний час постанова Управління Держпраці у Полтавській області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ПЛ3844/163/АВ/П/ТД/ФС від 11 квітня 2019 року на ФОП ОСОБА_1 у розмірі 250380,00 грн. подана до примусового виконання до органу державної виконавчої служби та доказів винесення органом державної виконавчої служби постанови про відкриття виконавчого провадження з виконання постанови Управління Держпраці у Полтавській області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ПЛ3844/163/АВ/П/ТД/ФС від 11 квітня 2019 року на ФОП ОСОБА_1 у розмірі 250380,00 грн.

Отже, фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 не обґрунтовано того, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, не обґрунтовано очевидності ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю, тобто не доведено наявності підстав, передбачених частиною 2 статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України, які є обов`язковими для постановлення ухвали про забезпечення позову.

Суд зазначає, що при розгляді заяви про забезпечення позову не вирішується питання про законність або обґрунтованість позовних вимог по суті. Їх оцінка в сукупності може бути надана судом лише за наслідками розгляду самої справи, з урахуванням усіх належних та допустимих доказів, які сторони вправі надавати суду в ході розгляду адміністративної справи.

Таким чином, суд приходить висновку про необхідність відмови фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 у задоволенні заяви про забезпечення позову.

На підставі викладеного, керуючись статтями 150, 151, 154, 243, 248, 256, 294 Кодексу адміністративного судочинства України, -

У Х В А Л И В:

Відмовити фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 у задоволенні заяви про забезпечення адміністративного позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Полтавській області про визнання протиправною та скасування постанови.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена.

Апеляційна скарга на ухвалу подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення до Другого апеляційного адміністративного суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII.

Суддя С.С. Сич