Справа № 520/8365/18
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2019-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2019 р.Справа № 520/8365/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Подобайло З.Г.,

Суддів: Григорова А.М. , Бартош Н.С. ,

за участю секретаря судового засідання Мороза М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.01.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Мар`єнко Л.М., м. Харків, повний текст складено 31.01.19 року по справі № 520/8365/18

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДФС у Харківській області

про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби України у Харківській області, в якому просив суд визнати протиправними та скасувати: податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області № від 02.04.2018 року, яким для ОСОБА_1 було збільшено податкове зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування 11010500 у розмірі 25 100 грн. 11 коп., у тому числі: за податковим зобов`язанням + 20 080,09 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 5 020,02 грн.; податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області № від 02.04.2018 року, яким для ОСОБА_1 було збільшено податкове зобов`язання за платежем військовий збір у розмірі 1882 грн. 50 коп., у тому числі: за податковими зобов`язаннями + 1506,00 грн., за штрафними (фінансовими санкціями) - 376,50 грн.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 21 січня 2019 р. позов ОСОБА_1 задоволено в повному обсязі. Скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області від 02.04.2018 № , від 02.04.2018 № . Стягнуто з Головного управління Державної фіскальної служби України у Харківській області за рахунок бюджетних асигнувань витрати по оплаті судового збору на користь ОСОБА_1 у розмірі 704,80 грн.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Головне управління Державної фіскальної служби України у Харківській області подало апеляційну скаргу, вважає рішення суду таким, що прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального права, з викладенням в ньому висновків, які не відповідають обставинам справи, формальний підхід суду першої інстанції до з`ясування фактичних обставин даної справи, а судове рішення ґрунтується виключно на правовій позиції позивача без урахування доводів та пояснень, надано представником відповідача. Просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду, прийнявши по справі нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Позивач подав до суду відзив на апеляційну скаргу , вважає дії відповідача з проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ОСОБА_1 , результати якої оформлені Актом від 09.10.2017 №14931 протиправними, а податкові повідомлення-рішення ГУ ДФС у Харківській області від 02.04.2018 року №, № є протиправними та підлягають скасуванню. Вважає , що суд першої інстанції під час розгляду справи правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21 січня 2019 року без змін.

Сторони по справі повідомлені належним чином про день, час та місце судового розгляду апеляційної скарги.

Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні згідно приписів ст. 229 КАС України.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ГУ ДФС у Харківській області проведена документальна позапланова не виїзна перевірка ОСОБА_1 щодо достовірності, повноти нарахування і сплати податку на доходи фізичних осіб з окремих видів доходів, відмінних від здійснення господарської (незалежної професійної) діяльності за період з 01.01.2015 по 31.12.2015.

За результатами вказаної документальної позапланової невиїзної перевірки складено акт від 09.10.2017 №14931, у висновках якого визначено порушення, а саме: п.п. 179.1 ст. 179 ПК України, у результаті неподання податкової декларації про майновий стан і доходи за 2015 рік; п.п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України, у результаті чого визначено суму податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб з окремих видів доходів, відмінних від здійснення господарської (незалежної професійної) діяльності за період, що перевірявся, на суму 153678,57 грн, в тому числі по звітних (податкових) періодах: 2015 рік - 30126,72 грн; п.п. 168.1.1 п. 168.1 ст.168 ПК України, у результаті чого визначено суму військового збору на суму 153678,57 грн, 2015 рік - 2305,17 грн.

На акт документальної позапланової не виїзної перевірки позивачем до ГУ ДФС у Харківській області подано заперечення.

За результатами розгляду заперечень на акт, ГУ ДФС у Харківській області листом від 02.11.2017 №4879/Х/20-0-13-14-14 повідомило позивача про те, що висновки акту викласти в наступній редакції: п.179.1 ст. 179 ПК України, у результаті неподання податкової декларації про майновий стан та їй за 2018 рік; п.п.п. "Д" пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України, у результаті чого визначено суму податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб з окремих видів доходів, відмінних від здійснення господарської діяльності за період що перевірявся, на суму 53278,14 грн, в т.ч. по звітних (податкових) періодах: 2015 рік - 10 046,63 грн; п.п. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168 ПК України нарахування у результаті чого визначено суму військового збору на суму 53 278,14 грн, 2015 рік - 799,17 грн. (а.с.20-21).

За результатами вказаних висновків, ГУ ДФС у Харківській області винесено податкові повідомлення-рішення:

- від 07.11.2017 №, яким збільшено податкове зобов`язання з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування 11010500 у розмірі 12558 грн., у т.ч.: за податковим зобов`язанням - 10046,63 грн, штрафними (фінансовими) санкціями - 2511,66 грн;

- від 07.11.2017 №, яким збільшено грошове зобов`язання з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій за платежем військовий збір у розмірі 998,97 грн, у т.ч. за податковими зобов`язаннями 799,17 грн та штрафними (фінансовими санкціями) 199,80 грн;

- від 07.11.2017 №, яким збільшено грошове зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування 11010500 - штрафні (фінансові) санкції у розмірі 170,00 грн.

Судом встановлено, що вказані податкові повідомлення - рішення було оскаржено позивачем в судовому порядку.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 03.07.2018 по справі №820/3082/18 адміністративний позов ОСОБА_1 до ГУ ДФС у Харківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень - задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Харківській області від 07.11.2017 №, яким збільшено податкове зобов`язання з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування 11010500 у розмірі 12558 грн, у т.ч.: за податковим зобов`язанням - 10046,63 грн, штрафними (фінансовими) санкціями - 2511,66 грн. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Харківській області від 07.11.2017 №, яким збільшено грошове зобов`язання з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій за платежем військовий збір у розмірі 998,97 грн, у т.ч. за податковими зобов`язаннями 799,17 грн, штрафними (фінансовими санкціями) 199,80 грн. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Харківській області від 07.11.2017 №, яким збільшено грошове зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування 11010500 - штрафні (фінансові) санкції у розмірі 170,00 грн.

Зазначене рішення суду набрало законної сили на підставі постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 22.10.2018 по справі №820/3082/18, яким апеляційну скаргу ГУ ДФС у Харківській області залишено без задоволення. Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.07.2018 №820/3082/18 залишено без змін.

Також судом встановлено, що податкове повідомлення - рішення від 07.11.2017 № було оскаржено позивачем до ДФС України (а.с.30-32).

Рішенням ДФС України від 24.01.2018 №992/Х/99-99-11-02-01-14 залишено без змін податкове повідомлення - рішення від 07.11.2017 № та збільшено суму грошового зобов`язання по податку на доходи фізичних осіб на 20080,09 грн за основним платежем та на 5020,02 грн за штрафними санкціями, а скарга ОСОБА_1 залишена без задоволення (а.с.33-34). Водночас у вказаному рішення ДФС України зобов`язано ГУ ДФС у Харківській області на збільшені суми грошового зобов`язання винести окреме податкове повідомлення - рішення, відповідно до норм чинного законодавства.

Судом встановлено, що на підставі висновків акту перевірки від 09.10.2017 №14931/20-40-13-14-08/ ГУ ДФС винесено оскаржуване податкове повідомлення - рішення від 02.04.2018 №, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір в розмірі 1882,50 грн, в т.ч. за податковими зобов`язаннями - 1506 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями - 376,50 грн (а.с.38).

Також судом встановлено, що на підставі рішення від 24.01.2018 №992/Х/99-99-11-02-01-14 винесено податкове повідомлення - рішення від 02.04.2018 №, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування в розмірі 25100,11 грн, в т.ч. за податковими зобов`язаннями - 20080,09 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями - 5020,02 грн (а.с.39).

Задовольняючи позовні вимоги , суд першої інстанції виходив з того , що рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 03.07.2018 по справі №820/3082/18, яке набрало законної сили, надавалася правова оцінка процедурі проведення документальної позапланової невиїзної перевірки, за результатами якої складено акт від 09.10.2017 №14931 та, відповідно, прийнято рішення ДФС України, що й стали підставами для винесення оскаржуваних податкових повідомлень - рішень.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову з наступних підстав.

Відповідно до п. 75.1 ст.75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

При цьому, п. 78.4 ст. 78 Податкового кодексу України про проведення документальної позапланової перевірки керівник контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом.

Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків надасться лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено під розписку копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки.

Відповідно до п. 79.1 ст. 79 Податкового кодексу України документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності обставин для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом.

Приписами п. 79.2 ст. 79 Податкового кодексу України встановлено, що документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови надіслання платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому чи його уповноваженому представнику під розписку копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.

Отже, аналізуючи наведені вище норми Податкового кодексу України колегія суддів зауважує, що документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться на підставі наказу керівника контролюючого органу та за наявності підстав для її проведення, а право на проведення такої перевірки у посадових осіб виникає за умови належного повідомлення платника податків та надіслання до початку перевірки платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому чи його уповноваженому представнику під розписку копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Вказане також узгоджується з правом платника податків бути присутнім під час проведення перевірок та надання пояснень з питань, що виникають під час таких перевірок, що передбачено положеннями п.п. 17.1.6 п. 17.1 ст. 17 Податкового кодексу України, та обов`язком платника податків надати посадовим особам контролюючого органу у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки.

Невиконання вимог п. 79.2 ст.79 Податкового кодексу України призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої, а саме - компетенції у податкового органу на прийняття акту індивідуальної дії (податкового повідомлення-рішення, рішення, вимоги).

В контексті наведеного судова колегія вважає за необхідне підкреслити, що у справі «Рисовський проти України» (№ 29979/04) Європейський суд з прав людини зазначив, що принцип «належного урядування», зокрема, передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовний спосіб. При цьому, на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливості уникати виконання своїх обов`язків.

Системний аналіз наведених норм у своїй сукупності дає підстави для висновку, що акт перевірки, отриманий в результаті документальної виїзної перевірки, виходячи із положень щодо допустимості доказів, закріплених ч. 2 ст. 74 КАС України, не може визнаватися допустимим доказом у справі, якщо він одержаний з порушенням порядку, встановленого законом. Податкове повідомлення-рішення, прийняте за наслідками незаконної перевірки на підставі висновків акту перевірки, який є недопустимим доказом, не може вважатись правомірним та підлягає скасуванню.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20.03.2018 року у справі № 810/1438/17, яка в силу приписів частини п`ятої статті 242 КАС України та частини шостої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» враховується апеляційним судом під час вирішення наведеного спору.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду в або господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ч. 1 ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Так, зі змісту рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.07.2018 по справі №820/3082/18, яке набрало законної сили, судом надавалася правова оцінка процедурі проведення документальної позапланової невиїзної перевірки, за результатами якої складено акт від 09.10.2017 №14931 та, відповідно, прийнято рішення ДФС України, що й стали підставами для винесення оскаржуваних податкових повідомлень - рішень.

Так, в рішенні Харківського окружного адміністративного суду від 03.07.2018 по справі №820/3082/18 визначено, що акт перевірки з викладеними у ньому висновками, є доказом, здобутим з порушенням закону, й не має юридичної значимості.

Водночас, Харківським окружним адміністративним судом в рішенні від 03.07.2018 по справі №820/3082/18 встановлено, що згідно відомостей з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб Державної фіскальної служби України про суми виплачених доходів №509851 від 31.05.2017 (а.с. 68) адреса проживання ОСОБА_1 - АДРЕСА_4.

З відповіді Харківської дирекції Публічного акціонерного товариства «Укрпошта» №21-П-21069 від 31.05.2018 (а.с. 99) на адвокатський запит встановлено, що згідно інформації, яка міститься на сайті ПАТ «Укрпошта», розділ «Корисна інформація; Довідник поштових адрес», адресу АДРЕСА_4 обслуговує відділення поштового зв`язку Харків, 123, яке має поштовий індекс 61123.

Також судом в рішенні від 03.07.2018 по справі №820/3082/18 встановлено, що ГУ ДФС у Харківській області було направлено позивачу наказ №4219 від 22.08.2017 про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ОСОБА_1 та письмове повідомлення №3685 від 04.09.2017 про дату початку та місце проведення перевірки на адресу - АДРЕСА_4 , що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу.

Наказ від 22.08.2017 №4219 про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ОСОБА_1 та письмове повідомлення №3685 від 04.09.2017 року про дату початку та місце проведення перевірки не надходило до поштового відділення з індексом 61123 - поштового відділення, яке обслуговує адресу проживання позивача - АДРЕСА_4 . Вищевказане поштове відправлення позивачем не отримано та було повернуто до ГУ ДФС у Харківській області за закінченням терміну зберігання.

З огляду на викладене, судом в рішенні від 03.07.2018 по справі №820/3082/18 визначено, що внаслідок того, що відповідачем було направлено вказаний наказ №4219 від 22.08.2017 та письмове повідомлення №3685 від 04.09.2017 року за невірною адресою, позивач фактично був позбавлений можливості бути обізнаним щодо проведення стосовно нього документальної позапланової невиїзної перевірки та дати і місця проведення такої перевірки.

Так, в рішенні від 03.07.2018 по справі №820/3082/18 визначено, що з огляду на обставини направлення позивачу повідомлення про проведення перевірки та копії наказу не на поштову адресу позивача, що позбавило його можливості реалізації свого права на ознайомлення із ними до початку здійснення контрольного заходу та подання відповідних пояснень й документів, суд приходить до висновку про проведення відповідачем перевірки без наявності на те правових підстав.

Враховуючи наведене вище, контролюючий орган, розпочавши проведення перевірки до вручення платнику податків копії наказу та повідомлення про проведення перевірки, діяв не в порядку та не у спосіб, встановлений податковим законодавством України.

Отже, у контролюючого органу не виникли передбачені законом підстави для проведення позапланової невиїзної перевірки позивача, а відтак, така перевірка не спричинє будь-яких правових наслідків для позивача.

Даний висновок колегії суддів узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постановах від 27.01.2015 у справі №21-425а14 та від 16.02.2016 у справі №21-2749а15, у рішеннях Верховного Суду від 21.02.2018 у справі №821/371/17 та від 07.02.2018 у справі №821/1562/16, які в силу приписів частини п`ятої статті 242 КАС України та частини шостої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» враховуються апеляційним судом під час вирішення наведеного спору.

Тобто, фактично посадовими особами контролюючого органу в порушення встановленого законодавством порядку проведення документальної позапланової невиїзної перевірки, оскільки позивача не було повідомлено дату початку проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та місце її проведення, що позбавило його можливості реалізації свого права на ознайомлення із ними до початку здійснення контрольного заходу та подання відповідних пояснень і документів, а тому можна дійти висновку, що відповідачем проведено перевірку без наявності на те правових підстав.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції невірно застосував приписи нормативних актів та послався на норми, які втратили чинність, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки суд першої інстанції, приймаючи рішення у даній справі, керувався законодавством, чинним на момент виникнення спірних правовідносин.

Як вбачається з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В даному випадку відповідачами, як суб`єктами владних повноважень, не доведено правомірність своїх дій та рішень, що оскаржуються.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги є безпідставними , не впливають на правомірність висновків суду, оскільки в апеляційній скарзі зазначено лише те, що постанова суду першої інстанції є незаконною, підлягає скасуванню у зв`язку із ненаданням судом належної правової оцінки обставинам справи та невірним застосуванням норм матеріального та процесуального права, зміст апеляційної скарги , який повністю дублює заперечення на позов, подані до суду першої інстанції , містить виключно суб`єктивне бачення апелянта обставин справи, які розглянуто судом першої інстанції та надано належну правову оцінку, апелянтом у скарзі абсолютно не зазначено в чому ж конкретно виявилося ненадання судом першої інстанції належної правової оцінки обставинам справи, тобто які з них випали з поля зору суду, а які було досліджено невірно, а також не зазначено того, які ж висновки, натомість, повинні були б бути зроблені судом та не обґрунтовано в чому полягає невірність застосування судом норм матеріального права, які саме норми та яким чином було порушено чи неправильно застосовано та яких процесуальних норм адміністративного судочинства не було дотримано судом під час розгляду даної адміністративної справи, а також не зазначено які з поданих доказів суд дослідив неправильно або неповно, а відповідно і підстави для скасування постанови суду першої інстанції відсутні.

Суд зазначає, що доводи апеляційної скарги є ідентичними тим, які були висловлені в апеляційній скарзі та з урахуванням яких суд апеляційної інстанції вже надав оцінку встановленим обставинам справи, інших обґрунтувань в касаційній скарзі наведено не було.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Харківській області залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.01.2019 року по справі № 520/8365/18 залишити без змін.

.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя З.Г. Подобайло
Судді А.М. Григоров Н.С. Бартош
Повний текст постанови складено 27.05.2019 року