Справа № 826/14579/16
Суддя: Василенко Ярослав Миколайович
Дата ухвалення: 2019-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач - Василенко Я.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Василенка Я.М.,

суддів Кузьменка В.В., Шурка О.І.,

при секретарі Баглай О.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.12.2018 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача - Міністерство економічного розвитку і торгівлі України про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду першої інстанції з позовом, в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 30.06.2016 № 16653-13.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.04.2017, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 26.07.2017, визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 30.06.2016 № 16653-13.

Постановою Верховного Суду від 04.04.2018 скасовано постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.04.2017 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 26.07.2017, справа № 826/14579/16 направлено на новий розгляд до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Суд касаційної інстанції скасовуючи рішення судів першої та апеляційної інстанції дійшов висновку, що відповідачем не виконано обов`язок щодо надання належних доказів в підтвердження наявності підстав для визначення податкового зобов`язання, а судами не витребувано інформації, яка стала підставою для прийняття спірного податкового повідомлення-рішення та не встановлено фактичних обставин справи.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.12.2018 позов задоволено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням Державна податкова інспекція в Оболонському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві звернулась із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення, як таке, що прийняте із порушенням норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового процесу, які з`явились у судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що зазначена апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є власником транспортного засобу марки - Toyota, модель - Land Cruiser 200, об`єм двигуна - 4461, куб. см., тип пального - дизель, рік випуску - 2013.

Державною податковою інспекцією в Оболонському районі Головного управління ДФС у м. Києві прийнято оскаржуване рішення, яким позивачу, згідно з підпунктом 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 та підпунктом 267.6.2 пункту 267.6 статті 267 Податкового кодексу України визначено суму податкового зобов`язання за платежем транспортний податок з фізичних осіб у розмірі 25 000, 00 грн.

ОСОБА_1 вважає, що транспортний податок за 2016 рік нарахований їй неправомірно, а тому звернулась до суду першої інстанції з даним позовом за захистом своїх прав та інтересів.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що відповідачем оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийнято протиправно, оскільки транспортний засіб позивача не відноситься до об`єктів оподаткування транспортним податком у 2016 році, оскільки Міністерством економічного розвитку і торгівлі України надано інформацію, згідно з якою автомобіль з аналогічними характеристиками є об`єктом оподаткування у разі його експлуатації до одного року, в той час як податкове зобов`язання визначено для автомобіля зі строком експлуатації три роки, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню.

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийнято на підставі листа Міністерства економічного розвитку і торгівлі України за 2016 рік, відповідно до якого транспортний засіб позивача відносився до об`єктів оподаткування, а тому відповідачем правомірно винесене оскаржуване податкове повідомлення-рішення, яким визначено позивачу зобов`язання зі сплати транспортного податку в розмірі 25 000, 00 грн.

Колегія суддів вважає доводи апелянта необґрунтованими та погоджується з рішенням суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України та Податковим кодексом України (далі - ПК України) (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Частиною 1 ст. 55 Конституції України встановлено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ст. 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Так, п. 6.1 ст. 6 ПК України встановлено, що податком є обов`язковий, безумовний платіж до відповідного бюджету, що справляється з платників податку відповідно до цього Кодексу.

Законом України від 28 грудня 2014 року №71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», який набрав чинності 01 січня 2015 року, статтю 267 ПК України викладено у новій редакції, якою запроваджено транспортний податок.

Згідно положень названої статті платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до пп.267.2.1 п. 267.2 цієї статті є об`єктами оподаткування (підпункт 267.1.1 ПК України).

Об`єктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають об`єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см (підпункт 267.2.1 ПК України).

Базою оподаткування відповідно до підпункту 267.3.1 ПК України є легковий автомобіль, що є об`єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

Ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25 000, 00 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об`єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті (пункт 267.4 ПК України).

Відповідно до підпункту 267.5.1 пункту 267.1 статті 267 ПК України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

В свою чергу пп. 267.6.1 п. 267.6. ст. 267 ПК України закріплено, що обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів оподаткування фізичних осіб здійснюється контролюючим органом за місцем реєстрації платника податку.

Згідно пп. 267.6.2 п. 267.6 ст. 267 ПК України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його реєстрації до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року).

Щодо об`єктів оподаткування, придбаних протягом року, податок сплачується фізичною особою-платником починаючи з місяця, в якому виникло право власності на такий об`єкт. Контролюючий орган надсилає податкове повідомлення-рішення новому власнику після отримання інформації про перехід права власності.

Нарахування податку та надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень про сплату податку фізичним особам - нерезидентам здійснюють контролюючі органи за місцем реєстрації об`єктів оподаткування, що перебувають у власності таких нерезидентів.

Тобто, із набранням чинності вказаними положеннями податкового законодавства 01.01.2015 року, запроваджено транспортний податок та власники транспортних засобів віком до 5 років та об`ємом більше 3 000 куб. см є платниками транспортного податку.

У відповідності до статті 10 ПК України транспортний податок належить до місцевих податків.

Рішенням Київської міської ради № 58/923 від 28 січня 2015 року «Про внесення змін до рішення Київської міської ради від 23 червня 2011 року №242/5629» внесені зміни до рішення Київської міської ради від 23 червня 2011 року та встановлений в м. Києві новий податок на майно - транспортний податок та затверджено положення про транспортний податок та рішенням Київської міської ради №103/103 від 11 лютого 2016 року «Про внесення змін до рішення Київської міської ради від 23 червня 2011 року №242/5629 «Про встановлення місцевих податків і зборів у м. Києві та акцизного податку» внесення змін до додатка 2 до рішення Київської міської ради від 23 червня 2011 року.

Разом з тим, Законом України від 24 грудня 2015 року №909-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» внесено зміни до ст. 267 Кодексу «транспортний податок», які набрали чинності з 01.01.2016 року.

Зокрема, положення пп. 267.2.1 п. 267.2 ст. 267 ПК України викладено в редакції, відповідно до якої об`єктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Так, зазначена вартість визначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, виходячи з марки, моделі, року випуску, типу двигуна, об`єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач, пробігу легкового автомобіля, та розміщується на його офіційному веб-сайті.

З метою приведення вказаного рішення у відповідність із вимогами підпункту 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 ПК України, Київська міська рада прийняла рішення від 11 лютого 2016 року №103/103, яким внесла до додатка 2 до рішення Київської міської ради №242/5629 від 23 червня 2011 року «Про встановлення місцевих податків і зборів у м. Києві».

Відповідно до пункту 2 Положення про транспортний податок, затвердженого рішенням Київської міської ради від 29 січня 2015 року у редакції, що діє з 29 березня 2016 року, об`єктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року. Така вартість визначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, виходячи з марки, моделі, року випуску, типу двигуна, об`єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач, пробігу легкового автомобіля, та розміщується на його офіційному веб-сайті.

Крім того, пунктом 4 розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону №909-VIII визначено, що в 2016 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів на 2016 рік не застосовуються вимоги, встановлені підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 ПК України та Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».

Пунктом 7 розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону №909-VІІІ рекомендовано органам місцевого самоврядування у місячний строк з дня набрання чинності цим Законом переглянути прийняті на 2016 рік рішення щодо встановлення місцевих податків і зборів, визначених статті 10 Податкового кодексу України.

В даному випадку, не встановлюється новий податок та не змінюється його ставка, а лише змінюються вимоги до об`єкта оподаткування таким податком, що зумовлено внесенням змін до ПК України, та якими має бути запроваджено механізм справляння та порядок сплати транспортного податку встановленого ПК України, безвідносно до прийняття місцевою радою рішення щодо цього податку в порядку, встановленому підпункту 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 ПК України.

Справляння транспортного податку, який є обов`язковим видом місцевого податку на майно, у 2016 році мав відбуватися відповідно до вимог податкового законодавства, незалежно від прийняття відповідною місцевою радою рішення про встановлення такого податку.

Тобто, що у 2016 році при визначенні суми податкового зобов`язання за платежем «транспортний податок з фізичних осіб» підлягають врахуванню внесені до ПК України зміни, що набрали чинності з 01.01.2016 року.

Що стосується посилань ОСОБА_1 , що її автомобіль не є об`єктом оподаткування транспортним податком у 2016 році та їй не надавався розрахунок середньої вартості автомобіля, який став підставою для винесення спірного рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Як вже було зазначено вище, позивач є власником транспортного засобу марки - Toyota, модель - Land Cruiser 200, об`єм двигуна - 4461, куб. см., тип пального - дизель, рік випуску - 2013.

Відповідно до Положення про Міністерство економічного розвитку і торгівлі України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 № 459, вказане Міністерство є центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку.

На офіційному веб-сайті Міністерства економічного розвитку і торгівлі України розміщена інформація про середньоринкову вартість легкових автомобілів.

Таким чином, оскільки ПК України не передбачено перелік документів, що впливають на середньоринкову вартість легкового автомобіля та не визначено органи, які мають право видавати такі документи, визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів для цілей віднесення таких автомобілів до об`єктів оподаткування транспортним податком покладено виключно на Мінекономрозвитку.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.2016 № 606 затверджено Методику визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів (далі - Методика).

Зокрема, в пункті 13 Методики визначено, що Мінекономрозвитку відповідно до цієї Методики розраховує середньоринкову вартість автомобіля та щороку до 1 лютого базового податкового (звітного) періоду подає ДФС інформацію про автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

У пункті 2 Методики вказано, що середньоринкова вартість автомобіля розраховується за методом аналогії цін ідентичних автомобілів за формулою, визначеною у пункті 3 Порядку визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 квітня 2013 року №403 (Офіційний вісник України, 2013 р., № 44, ст. 1576), де за ціну нового транспортного засобу (Цн) береться ціна нового автомобіля з урахуванням марки, моделі, типу двигуна, об`єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач.

Пунктом 4 Методики передбачено, що інформація про ціни нового автомобіля з урахуванням марки, моделі, типу двигуна, об`єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач подається до 10 січня базового податкового (звітного) періоду (року) державним підприємством «Держзовнішінформ» до Мінекономрозвитку.

Постановою Кабінету Міністрів України від 10 квітня 2013 року № 403 затверджено Порядок визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів.

Цей Порядок встановлює механізм визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів (далі - транспортні засоби) з метою визначення доходу від їх продажу (обміну) для цілей обкладення податком на доходи фізичних осіб.

У пункті 2 Порядку вказано, що середньоринковою вартістю транспортних засобів є величина, яка визначається статистичними методами і еквівалентна імовірній ціні, за яку може здійснюватися купівля-продаж транспортних засобів певної марки та моделі з відповідним строком експлуатації та пробігом на встановлену дату проведення оцінки.

Середньоринкова вартість транспортного засобу розраховується за методом аналогії цін ідентичних транспортних засобів за певною формулою.

У разі коли неможливо визначити ціну ідентичного нового автомобіля в Україні (немає необхідних довідкових даних) допускається використання даних щодо аналогічних автомобілів.

При цьому, колегія суддів враховує висновки Верховного Суду від 07.09.2018 у справі № 826/15499/16, відповідно до яких, обов`язок щодо визначення середньоринкової вартості транспортного засобу законодавець покладає на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку. Межі повноважень податкового органу полягають виключно у прийнятті податкового повідомлення-рішення на підставі отриманої від Мінекономрозвитку інформації про автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Отже, підставою для прийняття контролюючим органом податкового повідомлення-рішення є отримана від Мінекономрозвитку саме податковим органом, а не платником податків інформація про автомобіль позивача, яка розрахована у відповідності до вищенаведеної Методики.

Крім того, на відповідача покладено обов`язок щодо надання належних доказів в підтвердження наявності підстав для визначення податкового зобов`язання.

Правовими положеннями ч. 5 ст. 242 КАС України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до наявного в матеріалах справи листа Мінекономрозвитку України за вих. № 3252-08/20315-03 від 06.07.2016, на виконання доручень Кабінету Міністрів України від 11.06.2016 № 20947/1/1-16 від 13.06.2016 № 13464/6/1-16, Мінекономрозвитку України надано Державній фіскальній службі України уточнену інформацію щодо автомобілів, середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої Законом України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» станом на 01.01.2016, підготовлену згідно з Методикою визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.2016 № 66.

Між тим, 30.06.2016 відповідачем прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення за відсутності та без врахування інформації, наданої Мінекономрозвитку України.

Жодних інших належних доказів податковим органом не надано ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідач як на підставу правомірності прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення посилається на докази, які зібрані після прийняття такого рішення, а відтак об`єктивно не могли бути враховані податковим органом.

Пунктом 9 розділу ІІ Порядку надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 28.12.2015 №1204, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22.01.2016 за № 124/28254, визначено, що до податкового повідомлення-рішення додається розрахунок податкового зобов`язання, зменшення (збільшення) суми податкових зобов`язань та/або податкового кредиту та/або бюджетного відшкодування з податку на додану вартість та/або зменшення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість, штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та пені із зазначенням у ньому дати та номера декларації (уточнюючого розрахунку), звіту за відповідний звітний період, щодо якого здійснюється розрахунок, та/або іншої інформації, необхідної для їх визначення.

В оскаржуваному податковому повідомленні-рішенні також вказано, що розрахунок податкового зобов`язання додається, однак в матеріалах справи зазначений розрахунок не міститься.

Аналіз наведених правових положень та вищезазначених обставин справи дає підстави колегії суддів для висновку, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 30.06.2016 № 16653-13 є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Апелянт не надав до суду належні докази, що підтверджують факт протиправності рішення суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 244, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.12.2018 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Василенко Я.М.

Судді: Кузьменко В.В.

Шурко О.І.

Повний текст постанови виготовлений 27.05.2019.