Справа № 420/2045/19
Суддя: Вербицька Н. В.
Дата ухвалення: 2019-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2019 р.м.ОдесаСправа № 420/2045/19
Головуючий в 1 інстанції: Бжассо Н. В.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Вербицької Н.В.,

суддів - Джабурії О.В.,

Кравченка К.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2019 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області про визнання незаконним та скасування наказу №439-о від 12 вересня 2016 року, зобов`язання поновити на посаді, виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И Л А :

08 квітня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ГУ ДФС в Одеській області, в якому просив:

визнати незаконним та скасувати наказ в.о. начальника ГУ ДФС в Одеській області Мілютіна Г.В. від 12 вересня 2016 року №439-о про його звільнення у зв`язку із вступом на військову службу за контрактом;

зобов`язати ГУ ДФС в Одеській області поновити його на посаді головного державного інспектора відділу охорони державної таємниці, технічного та криптографічного захисту інформації ГУ ДФС в Одеській області з 08.04.2019 року та здійснити відповідний запис у трудовій книжці позивача;

зобов`язати ГУ ДФС в Одеській області виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 15 вересня 2016 року по 08 квітня 2019 року.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2019 року залишено позовну заяву без руху, у зв`язку з пропуском строку звернення до суду з наданням позивачу можливості подати заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду з обґрунтуванням поважності причин його пропуску.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2019 року за відсутності поважних причин для поновлення строку звернення до суду, у відповідності до п.9 ч.4 ст.169 КАС України позовну заяву ОСОБА_1 . повернено.

Не погодившись з вказаною ухвалою, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить увалу суду першої інстанції скасувати та прийняти нову, якою направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Зокрема, апелянт зазначає, що не мав змоги своєчасно звернутися до суду з позовом про поновлення своїх прав, оскільки проходив військову службу не за місцем свого проживання та брав участь в антитерористичній операції. Крім того, поважність пропуску строку звернення до суду підтверджується належними доказами. Судом першої інстанції не надано оцінки факту застосуванню позивачем заходів досудового врегулювання спору.

Відповідно до ч.2 ст.312 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Приписи п. 9 ч. 4 ст.169 КАС України визначають, що позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Отже, підставою для повернення позовної заяви відповідно до п. 9 ч. 4 ст. 169 КАС України є неподання особою в зазначений строк заяви або визнання неповажними підстав для поновлення строку звернення до адміністративного суду.

Поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Відповідно до ч. 1,3 та 5 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть установлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Частиною першою ст. 4 КАС України визначено, що публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

З огляду на викладене, строк на звернення позивача з даним позовом до суду становив один місяць.

Дотримання строку звернення з адміністративним позовом є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах. Вона дисциплінує учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, запобігає зловживанням і можливості регулярно погрожувати зверненням до суду, сприяє стабільності діяльності суб`єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій. Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності у публічно-правових відносинах.

Інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Слід зазначити, що день, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів.

Якщо цей день встановити точно неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, позивача звільнено з посади головного державного інспектора відділу охорони державної таємниці, технічного та криптографічного захисту інформації ГУ ДФС в Одеській області наказом від 12 вересня 2016 року № 439-о на підставі його заяви у зв`язку із вступом на військову службу за контрактом (а.с. 74).

Позивач в позовній заяві та заяві про поновлення строку звернення до суду не заперечує факту обізнаності про прийняття оскаржуваного наказу від 12 вересня 2016 року, однак зазначає про численні факти, що заважали йому своєчасно звернутися до суду з метою захисту свого порушеного права, зокрема, проходження військової служби не за місцем проживання, участь в антитерористичній операції тощо.

На обґрунтування своїх доводів позивач разом з заявою про поновлення строку звернення від 16.04.2019 року надав до суду довідку про безпосередню участь особи в антитерористичній операції від 10.05.2018 року №170 (а.с. 81), численні накази про відрядження та відпустки за визначені періоди починаючи з 06.10.2016 року (а.с. 82-117).

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що позивачем не зазначено причин неможливості звернення до суду в періоди коли він не перебував у відрядженнях чи проходив лікування в медичних закладах.

Крім того, перебування у відпустці не може свідчити про неспроможність позивача у вказаний період реалізувати своє право на звернення до суду із вказаним позовом.

Матеріали справи містять заяву ОСОБА_1 від 15.02.2019 року до ГУ ДФС в Одеській області з проханням скасувати оскаржуваний наказ про звільнення, поновити на роботі та виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Доводи апелянта про застосування ним заходів досудового врегулювання спору, шляхом направлення вищевказаної заяви, не є підставою для поновлення строку звернення до суду.

Крім того, судова колегія зазначає, що подання вищевказаної заяви не заважало зацікавленій особі звернутись безпосередньо до суду для захисту своїх прав та інтересів, та не може розглядатись як альтернатива звернення до суду.

Зважаючи на викладене та враховуючи, що до суду позивач звернувся лише 08.04.2019 року, колегія суддів приходить до висновку про пропуск визначеного ч. 5 ст. 122 КАС України строку звернення з позовною заявою щодо оскарження наказу, пов`язаного із звільненням з публічної служби та про відсутність поважних причин для його поновлення.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що в пункті 27 рішення від 20 травня 2010 року у справі «Пелевін проти України» (заява № 24402/02), яке набуло статусу остаточного 20 серпня 2010 року, ЄСПЛ зазначив, що право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (див. пункт 57 рішення ЄСПЛ від 28 травня 1985 року у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom), Series A, № 93).

Отже, за практикою ЄСПЛ застосування судами наслідків пропущення строків звернення до суду не є порушенням права на доступ до суду.

Якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків (див. рішення у справі "Пономарьов проти України" (Ponomaryov v. Ukraine), заява № 3236/03, п. 41, від 3 квітня 2008 року) (п. 47 рішення).

У рішенні "Міраґаль Есколано та інші проти Іспанії" від 25.01.2000 року Європейський суд зазначив про те, що строки позовної давності, яких заявники мають дотримуватися при поданні скарг, спрямовані на те, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя і дотримання принципів правової певності. Сторонам у провадженні слід очікувати, що ці норми будуть застосовними.

Оскільки на протязі більше ніж трьох з половиною років позивачем не ставилося питання щодо правомірності звільнення останнього з публічної служби, то подання позовної заяви за відсутності належного обґрунтування причин зволікання із оскарженням спірного наказу матиме наслідком порушення принципу правової визначеності, що є неприпустимим з огляду на принципову позицію Європейського Суду з прав людини у цьому питанні.

Судова колегія вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про існування об`єктивних та поважних причин, які зумовили несвоєчасне звернення до суду.

Таким чином, враховуючи, що позивач звернувся до суду з пропуском строку, ним не наводиться та зі змісту матеріалів справи не вбачається будь-яких причин, які б об`єктивно та непереборно перешкоджали йому своєчасно звернутись до суду із даним позовом, що позбавляє суд можливості застосувати приписи КАС України щодо визнання причин пропуску строку поважними, колегія суддів приходить до висновку про правильність рішення суду першої інстанції щодо повернення позовної заяви ОСОБА_1

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підстав для скасування чи зміни ухвали суду 1-ї інстанції колегія суддів не вбачає, а доводи апеляційної скарги вважає такими, що висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст.308,311,312,315,316,321,322,325,329 КАС України, судова колегія, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Головуючий: Н.В.Вербицька

Суддя: О.В.Джабурія

Суддя: К.В.Кравченко