Справа № 754/3596/19
Суддя: Лісовська О. В.
Дата ухвалення: 2019-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Номер провадження 2-а/754/170/19
Справа №754/3596/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2019 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - Лісовської О.В.

за участю секретаря - Грей О.П.

позивача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до інспектора роти № 4 батальйону № 3 полку № 1 Управління патрульної поліції Департаменту патрульної поліції Масюка Олександра Федоровича, третя особа: Департамент патрульної поліції, про визнання постанови незаконною та скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до інспектора роти № 4 батальйону № 3 полку № 1 Управління патрульної поліції Департаменту патрульної поліції Масюка О.Ф. про визнання дій протиправними та скасування постанови про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 та ч. 1 ст. 126 КУпАП, мотивуючи свої вимоги тим, що 27.02.2019 року позивач керував транспортним засобом Mercedes Sprinter д/н НОМЕР_1 по вул. Саперно-Слобідській, 104 у м. Києві, був зупинений інспектором роти № 4 батальйону № 3 полку № 1 Управління патрульної поліції Департаменту патрульної поліції Масюк О.Ф., котрий припустив, що позивач перевищив встановлену швидкість руху та не пред`явив поліс обов`язкової цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів. Аби не провокувати конфлікт позивач пред`явив паспорт інспектору Масюку О.Ф. , який почав записувати персональні дані позивача на невідомий йому пристрій та фотографувати авто позивача. В процесі спілкування позивача з інспектором Масюком О.Ф. , останній повідомив про несправність автомобіля позивача, а саме про непрацюючий стоп сигнал. В подальшому інспектор Масюк О.Ф. почав вимагати у позивача посвідчення водія, свідоцтво про реєстрацію та страховий поліс. Проте позивач вирішив, що поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів інспектор Масюк О.Ф . вимагає незаконно та пред`явив інспектору лише посвідчення водія та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. Перевіривши надані документи, інспектором було винесено постанову серії НК № 674921 від 27.02.2019 року про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 126 КУпАП. З даною постановою позивач не згоден, оскільки зазначає, що ПДР він не порушував, працівником патрульної поліції не надано жодного доказу про вчинення ним адміністративного правопорушення, його звинувачення ґрунтуються тільки на припущеннях, не були вирішені клопотання, не були досліджені докази, не були заслухані особи, які беруть участь у розгляді справи та свідки. На підставі викладеного позивач звертається до суду з даним позовом, в якому просить суд визнати дії інспектора роти № 4 батальйону № 3 полку № 1 Управління патрульної поліції Департаменту патрульної поліції Масюка О.Ф. протиправними та скасувати постанову серії НК № 674921 від 27.02.2019 року про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 126 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 425, 00 грн.

Відповідно до вимог ст. 19, 257 КАС України справа за адміністративним позовом ОСОБА_3 до інспектора роти № 4 батальйону № 3 полку № 1 Управління патрульної поліції Департаменту патрульної поліції Масюка Олександра Федоровича про визнання постанови незаконною та скасування постанови розглядається за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 18.04.2019 року задоволено клопотання представника Департаменту патрульної поліції та залучено до участі у справі як третю особу Департамент патрульної поліції.

02.05.2019 року до суду надійшли пояснення представника Департаменту патрульної поліції Бабатенко Г . П . на позовну заяву. Відповідно до пояснень представник вказує про те, що 27.02.2019 року під час несення служби екіпажем «Рубін» за допомогою лазерного вимірювача швидкості TruCam LTI 20/20 (серійний номер ТС001115) було виявлено порушення Правил дорожнього руху, а саме встановлено, що водій транспортного засобуMercedes Sprinter д/н НОМЕР_1 , рухався о 12 год. 00 хв. по вул. Саперно-Слобідській, 104 у м. Києві, зі швидкістю 84 км/год, при цьому перевищив встановлене обмеження швидкості руху в населеному пункті на 34 км/год, чим порушив п. 12.4 ПДР України. Після цього було подано сигнал про зупинку транспортного засобу на підставі ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію». Інспектор підійшов до водія, яким виявився ОСОБА_3 , належним чином представився, пояснив суть правопорушення, причину та підставу перевірки документів та попросив пред`явити документи, зазначені в п. 2.1 ПДР України, на підставі ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію» та п. 2.4а ПДР України. Водій не виконав законну вимогу патрульного та не надав запитувані документи для перевірки, а пред`явив лише паспорт громадянина України, пізніше після довгого спілкування, позивач надав для перевірки посвідчення водія та реєстраційні документи на транспортний засіб. Надавати поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів позивач відмовився, аргументуючи це тим, що він не зобов`язаний пред`являти даний документ. Встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення, а саме порушення вимог п. 12.4 ПДР України, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 122 КУпАП, а після перевірки документів на право керування транспортним засобом, після відмови водія надати поліс, було прийнято рішення про складання адміністративних матеріалів за ч. 1 ст. 126 КУпАП відносно позивача. Відповідно до ст. 268 КУпАП позивачу було роз`яснено права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Інспектор виніс постанову за ч. 1 ст. 126 та ч. 1 ст. 122 КУпАП та наклав стягнення на правопорушника в розмірі 425 грн., відповідно до санкції статті. Відповідно до ст. 285 КУпАП позивача було ознайомлено з постановою НК № 674921 від 27.02.2019 року та вручено її копію під підпис. З приводу лазерного вимірювача швидкості TruCam LTI 20/20 представник Департаменту патрульної поліції звертає увагу суду на те, що даний прилад здійснює вимірювання процесу порушення швидкісного режиму, який дозволяє ідентифікувати транспортний засіб, номерний знак та особу водія. Прилад автоматично визначає координати кожного вимірювання швидкості, розрізняє режими обмеження швидкості, встановлені для вантажних, легкових транспортних засобів, а також мотоциклів. Для фіксації допустимих швидкісних режимів руху транспортних засобів на приладі встановлюється поріг допустимої швидкості руху. При фіксації перевищення встановленої швидкості руху прилад здійснює фотографування транспортного засобу порушника, про що свідчить звук високого тону. Виробник приладу TruCam застосував алгоритм шифрування AES з метою посилення достовірності доказової бази дорожньої поліції в суді в разі оскарження факту порушення. Тому, достовірність інформації про порушення правил дорожнього руху може бути перевірена в будь-який момент після її фіксації приладом TruCam. На підставі вищевикладеного представник Департаменту патрульної поліції просить у задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.

У судовому засіданні позивач повністю підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності відповідача, за наявних у справі матеріалів.

Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив, надав суду письмові пояснення. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності представника третьої особи, за наявних у справі матеріалів.

Вислухавши пояснення позивача, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Судом встановлено, що 27.02.2019 року інспектором роти № 4 батальйону № 3 полку № 1 Управління патрульної поліції Департаменту патрульної поліції Масюк О.Ф. було винесено постанову серії НК № 674921 від 27.02.2019 року про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 126 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 425, 00 грн. (а.с. 8).

У постанові зазначено про те, що позивач ОСОБА_3 , керуючи автомобілем Mercedes Sprinter д/н НОМЕР_1 по вул. Саперно-Слобідській, 104 у м. Києві, рухався зі швидкістю 84 км/год, при цьому перевищив встановлене обмеження швидкості руху в населеному пункті на 34 км/год, чим порушив п. 12.4 ПДР України та вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КпАП України, а також відмовився надати поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів, чим порушив п. 2.1 (г) ПДР України та вимоги ч. 1 ст. 126 КпАП України.

Згідно із п. 2.1 (г) ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

Відповідно до статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з положеннями статті 9 КпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до статті 245 КпАП України, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 280 КпАп України визначено що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно із ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до ч. 5 ст. 77 КАС України, якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_3 про скасування постанови у частині притягнення до відповідальності за ч. 1 ст. 122 КпАП України, то судом встановлено наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КпАП України перевищення водіями транспортних засобів встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу від п`ятнадцяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

У своїх позовних вимогах ОСОБА_3 вказує про те, що постанова серії НК № 674921 від 27.02.2019 року інспектором роти № 4 батальйону № 3 полку № 1 Управління патрульної поліції Департаменту патрульної поліції Масюк О.Ф. є незаконною та такою, що не відповідає вимогам КпАП України, Конституції України. Позивач правил дорожнього руху не порушував, зупинили його безпідставно.

Однак, позивачем при розгляді справи не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що він їхав із дозволеною швидкістю і Правила дорожнього руху не порушував. Також ним не було спростовано під час розгляду справи і доводи відповідача, викладені у постанові, щодо перевищення встановленої швидкості руху.

Зважаючи на викладене вище, вимоги діючого законодавства, суд вважає, що постанова інспектора в частині притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КпАп України є законною, а тому не підлягає скасуванню.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_3 про скасування постанови у частині притягнення його до відповідальності за ч. 1 ст. 126 КпАп України, то судом встановлено наступне.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Пунктами 1.3 та 1.9 ПДР України України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно із підпунктом "ґ" п. 2.1 ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

Частиною першою статті 126 КпАП України передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка") у вигляді накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно із пунктом 2.4 ПДР України на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені у пункті 2.1.

Як встановлено при розгляді справи, позивачем на вимогу працівника поліції не було надано для перевірки страховий поліс. При цьому діючий Поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності був наданий позивачем до адміністративного позову.

Відповідно до вимог ст. 16 Закону України "Про дорожній рух" водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, а водії військових транспортних засобів - на вимогу посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Згідно із ст. 53 Закону посадові особи відповідних підрозділів Національної поліції, що мають право здійснювати контроль за дотриманням Правил дорожнього руху, перевіряють документи водія транспортного засобу, які підтверджують наявність чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Але при цьому слід зазначити, що відповідно до вимог ст. 21.2 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" поліс обов`язкового страхування пред`являється при скоєнні дорожньо-транспортної пригоди та при складанні протоколу.

Зважаючи на викладене вище, суд приходить до висновку, що постанова у частині притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КпАП України винесена з порушенням вимог діючого законодавства, а тому у цій частині підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 251 КпАП України доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 90 КАС України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та вважає, що відповідачем та представником відповідача не надано достатніх доказів які вказували б на вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КпАП України.

Згідно із ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст. 8 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй Конституцією або законом.

Частинами 1, 2 ст. 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно із ст. 73, 74 КАС України належними та допустимими є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та вважає, що відповідачем та представником відповідача не надано достатніх доказів які вказували б на вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КпАП України.

Частиною 3 ст. 286 КАС України передбачено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи те, що судом приймається рішення про скасування постанови інспектора у частині притягнення ОСОБА_3 до відповідальності за ч. 1 ст. 126 КпАП України, справа відносно нього в цій частині підлягає закриттю, то суд вважає, що захід стягнення, накладений на позивача, повинен бути змінений у межах, передбачених ч. 1 ст. 122 КпАП України, а саме зі штрафу у розмірі 425, 00 грн. на штраф у розмірі 255, 00 грн.

Згідно з ч. 1 ст.139 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи те, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі ст. 288 КпАП України, то витрати у справі суд відносить на рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст. 6, 8, 9, 19, 77, 241-247 Кодексу адміністративного судочинства України, Кодексом України про адміністративні правопорушення, Правилами дорожнього руху України, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до інспектора роти № 4 батальйону № 3 полку № 1 Управління патрульної поліції Департаменту патрульної поліції Масюка Олександра Федоровича, третя особа: Департамент патрульної поліції, про визнання постанови незаконною та скасування постанови - задовольнити частково.

Скасувати постанову інспектора патрульної поліції Масюка О.Ф. серія НК № 674921 від 27 лютого 2019 року у частині притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КпАП України.

Змінити накладений на ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 122 КпАП України захід стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425, 00 грн. на штраф у розмірі 255, 00 грн.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду через Деснянський районний суд м. Києва протягом десяти днів з моменту проголошення.

Позивач - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач - Інспектор роти № 4 батальйону № 3 полку № 1 Управління патрульної поліції Департаменту патрульної поліції Масюк Олександр Федорович, адреса: м. Київ, вул. Народного Ополчення, 9.

Третя особа - Департамент патрульної поліції, адреса: м. Київ, вул. Федора Ернста, 3.

Повний текст рішення виготовлений 29 травня 2019 року.

Суддя О.В.Лісовська