Справа № 400/2851/18
Суддя: Мельник О.М.
Дата ухвалення: 2019-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2019 р. № 400/2851/18
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Мельника О.М., суддів Біоносенка В.В., Малих О.В., розглянув у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом:1. ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 , АДРЕСА_2 3 . ОСОБА_3 , АДРЕСА_4

до відповідача:Національного банку України, вул. Інститутська, 9, м.Київ, 01601

треті особи:ПАТ КБ "Надра" в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, вул. Т.Шевченка, 33-Б, м.Київ 32,01032

про:визнання дій неправомірними, визнання неправомірною бездіяльність,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 звернулись до суду з адміністративним позовом до Національного банку України, за участю третьої особи - ПАТ КБ «Надра» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, в якому, з урахуванням уточненого адміністративного позову від 13 квітня 2017 року, просили: - визнати неправомірними дії Національного банку України з запровадження видачі фізичним особам непов`язаним з підприємницькою діяльністю, в тому числі ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , споживчих кредитів в іноземній валюті при правовій невизначеності та відсутності достовірного повного інформування про порядок, умови надання фінансової послуги в іноземній валюті та наслідки для споживача; - визнати неправомірною бездіяльність Національного банку України зі здійснення контролю за дотриманням агентом валютного контролю ПАТ КБ «Надра» валютного законодавства при укладені кредитних договорів від 09 лютого 2007 року № 08/02/2007/840 К-065, від 07 грудня 2007 року № 07/12/2007/840-ЖК/21, від 15 січня 2008 року № 05/01/2008/840-К/21 та здійснення розрахунків за ними в період з 09 лютого 2007 року по 21 січня 2016 року.

На обґрунтування позовних вимог зазначили, що відповідач, запровадивши видачу населенню України, в тому числі позивачам споживчих кредитів в іноземній валюті, не здійснив нормативне врегулювання порядку розрахунку фізичними особами на території України кредитними коштами (іноземною валютою), порядку отримання індивідуальної ліцензії для використання готівкової іноземної валюти на території України як засобу платежу, не забезпечив дотримання положень валютного законодавства при укладенні та виконанні кредитних договорів, не забезпечив виконання ПАТ КБ «Надра» функцій агента валютного контролю, що є порушенням ст. 13 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» та призвело до втручання у власність позивачів. Бездіяльність відповідача з контролю за дотриманням валютного законодавства ПАТ КБ «Надра», стрімка девальвація національної валюти (більш чим 500%) обумовила припинення сплати позивачами місячних платежів та зашкодила здійсненню ними права власності, будь-яка компенсація з боку держави не передбачена. Фондом гарантування вкладів фізичних осіб в особі ПАТ КБ «Надра» не заявлено вимог до позивачів про стягнення кредитного боргу, судове провадження за позовом не відкривалось, офіційне остаточне рішення про позбавлення права власності (грошових коштів, звернення стягнення на предмет іпотеки) не виносилось.

13.04.2017 Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 29 червня 2017 року, задоволено клопотання відповідача та третьої особи; позовну заяву залишено без розгляду в зв`язку з пропуском встановленого ч. 2 ст. 99 КАС України строку звернення до суду.

Позивачі звернулися до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою.

26.10.2018 року Постановою Верховного Суду в справі №814/1150/16, адміністративне провадження №К/9901/44543/18 касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , задоволено частково, Ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 13.04.2017 та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 29 червня 2017 року-скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Згідно мотивувальної частини Постанови Верховного Суду від 26.10.2018 року в справі №814/1150/16 «ані судом першої інстанції, ані судом апеляційної інстанції не було встановлено коли саме відбулось порушення прав позивачів та коли вони дізналися або повинні були дізнатися про таке порушення, тому суди дійшли передчасних висновків щодо пропуску позивачами шестимісячного строку звернення до суду із позовними вимогами.»

Представником позивачів подано клопотання про розгляд справи в письмовому провадженні.

Відповідач та третя особа не з`явились, повідомлені належним чином про дату час та місце судового розгляду справи.

Суд розглянув справу за наявними матеріалами в письмовому провадженні та встановив наступне.

09 лютого 2007 року між третьою особою - ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 укладено кредитну угоду № 08/02/2007/840 К-065, відповідно до якої третя особа зобов`язалася видати позичальнику кредит у розмірі 34650 дол. США із строком повернення до 05 серпня 2021 року та відсотками за користування кредитом у розмірі 12,24% річних зі схемою кредитування «ануїтетний платіж» з місячним платежем 429,58 дол. США. Сума кредиту в еквіваленті валюти 174982,50 грн.

07 грудня 2007 року між третьою особою - ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 07/12/2007/840-ЖК/21, відповідно до якого третя особа зобов`язалася видати позичальнику кредит у розмірі 20912,05 дол.США із строком повернення до 07 грудня 2032 року та відсотками за користування кредитом у розмірі 13,39% річних зі схемою кредитування «ануїтетний платіж». Сума кредиту в еквіваленті валюти 105605,85 грн.

15 січня 2008 року між третьою особою - ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_3 , укладено кредитний договір № 05/01/2008/840-К/21, відповідно до якого третя особа зобов`язалася видати позичальнику кредит у розмірі 58174,20 дол.США із строком повернення до 14 січня 2028 року та відсотками за користування кредитом у розмірі 12,39% річних зі схемою кредитування «ануїтетний платіж». Сума кредиту в еквіваленті валюти 293779,71 грн.

26 січня 2015 року ОСОБА_1 , звернулась до Національного банку України з проханням надати інформацію: на дату виникнення кредитних правовідносин банк «Надра» є резидентом чи нерезидентом України; щодо того яким законодавчим нормативно-правовим актом чинним на 09 лютого 2007 року слід було керуватися фізичній особі резиденту України при отриманні кредиту в іноземній валюті, здійснені розрахунку на території України з іншим резидентом готівкою іноземної валюти (розрахунок за договором купівлі-продажу квартири), здійснення розрахунку з банком (сплата процентів) готівкою в касу банку; яким нормативно-правовим актом НБУ (іншого держоргану), чинним на 09 лютого 2007 року, визначено поняття «ануїтетний платіж», методика та формула його обчислення, застосування у розрахунку за споживчими кредитами; коли проводилася перевірка діяльності ПАТ КБ «Надра», чи виявлені правопорушення валютного законодавства, чи вбачається в діях банку ознаки валютного правопорушення.

04 грудня 2015 року Відповідач повідомив ОСОБА_1 , що не володіє інформацією щодо належності банку «Надра» до числа резидентів чи нерезидентів, що кредитування в іноземній валюті здійснювалося відповідно до Цивільного кодексу України, Господарського кодексу, Закону України «Про банківську діяльність», Закону України «Про захист прав споживачів», Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю»; що відповідно до ст. 5 Декрету використання іноземної валюти як засобу платежу на території України потребує отримання індивідуальної ліцензії (індивідуальна ліцензія не потрібна якщо ініціатором є банк); що за період з 09 лютого 2007 року проведена комплексна інспекторська перевірка Банку, інформація щодо цієї перевірки (в тому числі виявлених порушень) є банківською таємницею і не може бути розкрита за запитом.

28 березня 2016 року ОСОБА_1 , повідомила відповідача про факти порушення валютного законодавства з боку банку «Надра» щодо порядку видачі кредитів у іноземній валюті, просила здійснити перевірку викладених у заяві фактів, повідомити результати. До заяви надала нотаріально завірену заяву (дозвіл) на розкриття банківської таємниці у відношенні неї.

11 квітня 2016 року Відповідач листом вих. № 20-0004/30723 повідомив, що підстави здійснення НБУ перевірки банків визначено «Положенням про планування та порядок проведення інспекційних перевірок», затвердженого постановою НБУ від 17 липня 2001 року № 276; звернення громадян не відноситься до переліку підстав для проведення перевірки. Також повідомлено, що стосовно порушень законодавства інформація зібрана під час проведення банківського нагляду до дня початку процедури ліквідації банку, а тому становить банківську таємницю, яка не може бути видана за зверненням.

20 квітня 2016 року та 21 квітня 2016 року аналогічну заяву про факти порушення валютного законодавства при укладенні та виконанні кредитного договору направили відповідачу ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Матеріали справи не містять доказів надання Відповідачем відповіді на звернення ОСОБА_2 від 20.04.2016 року.

На звернення ОСОБА_3 , Відповідач надав відповідь №20-004/446633, згідно якої роз`яснив, що відповідно до ст. 75 Закону України «Про банки та банківську діяльність» не здійснює нагляд за банком, у якому запроваджена тимчасова адміністрація, ліквідація, окрім отримання у встановленому порядку звітності.

Клопотання про залишення позову без розгляду відповідачем не було підтримано, він надав відзив на позов згідно якого просить відмовити в задоволенні позову по суті.

Суд дійшов висновку про відсутність підстав для залишення позову без розгляду. Розгляд справи по суті позовних вимог надасть можливість отримати Позивачам доступ до правосуддя та відповідно врегулювати спір.

Суд вивчив доводи сторін, дослідив наявні в справі докази та дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог з таких підстав.

У відповідності до ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою ці повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Як вбачається з суті позовних вимог, позивачі вважають, що Відповідач порушив їх права при запровадженні видачі фізичним особам, непов`язаним з підприємницькою діяльністю, споживчих кредитів в іноземній валюті при правовій невизначеності та відсутності достовірного повного інформування про порядок, умови надання фінансової послуги в іноземній валюті та визнання неправомірною бездіяльності Національного банку України зі здійснення контролю за дотриманням агентом валютного контролю (ПАТ КБ «Надра») валютного законодавства при укладенні кредитних договорів.

Статтею 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Одним із загальних принципів цивільного законодавства є принцип свободи договору. Свобода договору включає й вільне визначення сторонами його умов, де фіксуються взаємні права та обов`язки учасників.

З урахуванням положень ст. 60 ЦПК України сторона, яка вимагає визнати порушення його прав, як споживача, повинна довести, зокрема, що в момент укладення договору інформація щодо отриманого нею банківського продукту їй не була надана.

Доводи позивачів щодо неотримання ним повної та достовірної інформації спростовуються підписом на кредитному договорі.

Цивільним кодексом України допускається використання іноземної валюти на території України. Так, статтею 192 ЦК України визначено, що законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку встановлених законом.

Відповідно до положень ст.1054 ЦК України кредитні відносини, що виникають між учасниками цивільного обороту, регулюються кредитним договором. Сторонами кредитного договору виступають кредитодавець (банківські та інші фінансові установи) та позичальник (фізичні та юридичні особи). Предметом кредитного договору є грошові кошти. Договір є консенсуальним, тобто він вважається укладеним з моменту досягнення згоди за всіма істотними умовами (суми кредиту, строку повернення та розміру процентів). За договором виникають права та обов`язки для обох сторін. За цим договором позичальник зобов`язується сплачувати проценти за користування грошовими коштами.

Відповідно до змісту ст.1054 ЦК України кредитний договір є консенсуальним, оскільки згідно положень цієї статті кредитор зобов`язується надати грошові кошти позичальнику (а не передає їх другій особі як зазначено у ст.1046 ЦК України), який зобов`язується їх повернути.

Отже, кредитний договір відповідно до цієї норми є укладеним з моменту досягнення його сторонами у письмовій формі згоди з усіх істотних умов.

До кредитних правовідносин застосовуються положення, що регулюють договір позики.

Стаття 1055 ЦК України передбачає обов`язковість укладення кредитного договору у письмовій формі. Недодержання цих вимог тягне його нікчемність.

Здійснення операцій фінансовими установами з валютними цінностями врегульовано наступними нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти є грошима в національній або іноземній валюті чи їх еквівалент; у статтях 47 та 49 цього Закону визначені операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Ці кредитні операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу.

Згідно зі ст.99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (стаття 192 ЦК України).

Такий порядок встановлено Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19 лютого 1993 року № 15-93, статтею 5 якого визначено, що операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 цього Декрету.

У разі виникнення спору щодо отримання сторонами кредитного договору індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави (підпункт "г" пункту 4 статті 5 Декрету про валютне регулювання) слід виходити з того, що Національним банком України на виконання положень статті 11 цього Декрету, статті 44 Закону України "Про Національний банк України" в межах своїх повноважень прийнято Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затверджене постановою Правління Національного банку України від 14 жовтня 2004 року N 483 (зареєстровано у Міністерстві юстиції України 9 листопада 2004 року N 1429/10028). Згідно з пунктом 1.5 цього Положення використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких Національний банк видав йому банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями, який до переоформлення Національним банком України відповідних ліцензій на виконання вимог пункту 1 розділу II Закону України від 15 лютого 2011 року N 3024-VI "Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків" є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій).

Отже, відповідно до зазначених норм закону, надання та одержання кредиту в іноземній валюті, сплата процентів за таким кредитом не потребують наявності індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу у жодної зі сторін кредитного договору.

Відповідно до ст. 44 Закону України "Про Національний банк України" Національний банк діє як уповноважена державна установа при застосуванні законодавства України про валютне регулювання і валютний контроль, та до компетенції Національного банку належать, зокрема: видання нормативно-правових актів щодо ведення валютних операцій; видача та відкликання ліцензій, здійснення контролю, у тому числі шляхом здійснення планових і позапланових перевірок, за діяльністю банків, юридичних та фізичних осіб (резидентів та нерезидентів), які отримали ліцензію Національного банку на здійснення валютних операцій, в частині дотримання ними валютного законодавства.

На виконання ст. 44 "Про Національний банк України" та ст. 5 Декрету КМУ постановою Правління Національного банку України від 17 липня 2001 р. N275 затверджено Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, що зареєстровано в Міністерстві юстиції України 21 серпня 2001 р. за N 730/5921, яке, зокрема, встановлює порядок і умови видачі банкам банківських ліцензій на здійснення банківських операцій та письмових дозволів на здійснення інших операцій.

Так, пунктом 2.3 вищезгаданого Положення визначено, що за наявності банківської ліцензії та за умови отримання письмового дозволу Національного банку банки мають право здійснювати, зокрема, операції щодо залучення та розміщення іноземної валюти на валютному ринку України.

Положенням про встановлення офіційного курсу гривні до іноземних валют та курсу банківських металів, затвердженим постановою Правління Національного банку України № 496 від 12.11.2003, яке діяло і на момент укладення кредитного договору, визначалось, що офіційний курс гривні до іноземних валют, зокрема до долара США установлюється щоденно. Для розрахунку курсу гривні до іноземних валют використовується інформація про користування іноземних валют станом на останню дату.

Таким чином, при укладенні кредитного договору в іноземній валюті та беручи на себе обов`язки щодо погашення кредиту в доларах США, позичальник повинен був усвідомлювати, що курс національної валюти до долара США не є незмінним.

Таким чином, дії Відповідача з запровадження видачі фізичним особам непов`язаним з підприємницькою діяльністю, в тому числі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 споживчих кредитів в іноземній валюті відповідали діючому законодавству України, тому не можуть бути визнані протиправними.

Щодо позовної вимоги про визнання неправомірною бездіяльності Національного банку України зі здійснення контролю за дотриманням агентом валютного контролю ПАТ КБ «Надра» валютного законодавства при укладені кредитних договорів від 09 лютого 2007 року № 08/02/2007/840 К-065, від 07 грудня 2007 року № 07/12/2007/840-ЖК/21, від 15 січня 2008 року № 05/01/2008/840-К/21 та здійснення розрахунків за ними в період з 09 лютого 2007 року по 21 січня 2016 року, суд встановив таке.

Згідно зі статтею 99 Конституції України та статті 6 Закону України «Про Національний банк України», основною функцією Національного банку є забезпечення стабільності грошової одиниці України. При виконанні своєї основної функції Національний банк має виходити із пріоритетності досягнення та підтримки цінової стабільності в державі. Національний банк у межах своїх повноважень сприяє фінансовій стабільності, в тому числі стабільності банківської системи за умови, що це не перешкоджає досягненню цілі, визначеної у частині другій цієї статті.

У статті 7 Закону України «Про Національний банк України» визначені інші функції до яких, зокрема, належить здійснення банківського регулювання та нагляду.

Статтями 7, 55 цього закону та статтями 66, 67 Закону про банки передбачено, що Національний банк здійснює банківський нагляд за діяльністю банків, головною метою якого є безпека та фінансова стабільність банківської системи, захист інтересів вкладників і кредиторів щодо безпеки зберігання коштів клієнтів на банківських рахунках.

Статтею 55 Закону України «Про Національний банк України» визначено, що Національний банк здійснює функції банківського регулювання і нагляду на індивідуальній та консолідованій основі за діяльністю банків та банківських груп у межах та порядку, передбачених законодавством України. Національний банк здійснює постійний нагляд за дотриманням банками банківського законодавства, нормативно-правових актів Національного банку і економічних нормативів.

Як вбачається з матеріалів справи, кредитними договорами між Позивачами та банком було визначено не мету кредитування, а цільове використання кредиту - придбання квартири. Кредитні договори передбачають надання кредитних коштів в іноземній валюті на придбання квартири і не містять жодного положення щодо розрахунків за квартиру в іноземній валюті.

Використання кредитних коштів за цільовим призначенням контролюється банком, відповідно до вимог статті 348 Господарського кодексу України, на етапі використання позичальником отриманих кредитних коштів.

Таким чином, укладання між Позивачами та Банком зазначених в позові кредитних договорів з наданням кредиту в іноземній валюті (доларах США) не суперечить вимогам чинного законодавства.

Основні засади здійснення банками функцій агента валютного контролю згідно з повноваженнями, наданими їм за статтею 13 Декрету КМУ визначає Положення про валютний контроль, затверджене постановою Правління Національного банку України від 08.02.2000 № 49 (далі - Положення).

Згідно пункту 1.2 Положення функції агента валютного контролю - це обов`язки уповноважених банків, які отримали від Національного банку генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій, щодо здійснення контролю за валютними операціями, що проводяться резидентами і нерезидентами через ці установи. Цей контроль полягає в запобіганні уповноваженими банками проведенню резидентами і нерезидентами через ці установи незаконних валютних операцій.

Згідно пункту 1.3 Положення № 49 використання іноземної валюти як засобу платежу - це розрахунок за продукцію, роботи, послуги, об`єкти права інтелектуальної власності та інші майнові права.

Позивачі отримали кошти в іноземній валюті - доларах США, а не здійснили розрахунки в іноземній валюті.

Крім того як вбачається з відповіді Відповідача Позивачам було роз`яснено, що «за період з 09.02.2007 проведена комплексна інспекційна перевірка Банку. Інформація щодо цієї перевірки зібрана під час проведення банківського нагляду, а тому становить банківську таємницю відповідно до статті 60 Закону про банки, порядок розкриття якої визначений статтею 62 цього Закону, та не може бути розкрита за Вашим запитом…У 2007 році Банк (на той час ВАТ КБ "Надра") здійснював свою діяльність, у тому числі з надання кредитів в іноземній валюті, на підставі банківської ліцензії Національного банку України від 23.08.2002 № 21 та письмового дозволу на здійснення окремих операцій від 04.11.2005 № 21-2».

Згідно ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, обов`язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Відповідач довів, що не допускав бездіяльності у спірному питанні.

Таким чином, доводи Позивачів щодо бездіяльності Відповідача в частині здійснення контролю за дотриманням агентом валютного контролю ПАТ КБ «Надра» валютного законодавства при укладені кредитних договорів від 09 лютого 2007 року № 08/02/2007/840 К-065, від 07 грудня 2007 року № 07/12/2007/840-ЖК/21, від 15 січня 2008 року № 05/01/2008/840-К/21 та здійснення розрахунків за ними в період з 09 лютого 2007 року по 21 січня 2016 року, є безпідставними, необґрунтованими, тому не підлягають задоволенню.

З огляду на відмову в задоволенні позовних вимог, судові витрати понесені Позивачами, відповідно до норм ст. 139 КАС України, відшкодуванню за рахунок Відповідача не підлягають.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 КОД НОМЕР_1) ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 КОД НОМЕР_2) ОСОБА_3 ( АДРЕСА_4 КОД НОМЕР_3) до Національного банку України (вул. Інститутська, 9, м.Київ, 01601 КОД 00032106) відмовити повністю.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Строк на апеляційне оскарження рішення суду - 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження - 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається в порядку та строки, визначені ст.ст. 295-297 КАС України і п. 15.5 Перехідних положень КАС України.

Головуючий суддя О.М. Мельник

Судді: В.В.Біоносенко

О.В. Малих