Справа № 815/1477/18
Суддя: Єщенко О.В.
Дата ухвалення: 2019-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2019 р.м. ОдесаСправа № 815/1477/18
Головуючий в 1 інстанції: Балан Я. В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді - Єщенка О.В.

суддів - Димерлія О.О.

- Коваля М.П.

За участю: секретаря - Сторчака О.О.

представника апелянтів - Романюка В.І. (ордери від 22.02.2019 року)

прокурора - Бондаревського О.М. (по посвідченню)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 11 березня 2019 року по справі за адміністративним позовом заступника прокурора Одеської області в інтересах Департамента державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області до Управління містобудування та архітектури Одеської міської ради, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання дій протиправними,-

В С Т А Н О В И В:

Представником Лисюка ОСОБА_4 , ОСОБА_5 подано до суду першої інстанції заяву про ухвалення додаткового судового рішення, в якій представник просив здійснити розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку із розглядом адміністративної справи за позовом заступника прокурора Одеської області в інтересах Департамента державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області.

В обґрунтування заяви зазначено, що внаслідок пред`явлення позовної заяви заступником прокурора Одеської області, третім особам ( ОСОБА_1 , та ОСОБА_5 ) довелось звернутися до адвоката за наданням правової допомоги. Разом з цим, представник зазначив, що треті особи по справі перейняли на себе функцію відповідача, оскільки представник Управління архітектури та містобудування Одеської міської ради жодного разу не з`явився у судове засідання та не відстоював законність своїх дій та прийнятих рішень. Враховуючи вищевикладене, оскільки у задоволенні вказаного позову відмовлено, на користь третіх осіб підлягають відшкодуванню витрати на правову допомогу по справі №815/1477/18 у сумі 5000 грн.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 11 березня 2019 року відмовлено ОСОБА_1 , ОСОБА_5 у задоволенні заяви про ухвалення додаткового судового рішення по адміністративній справі №815/1477/18.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, наголошуючи на порушенні судом норм матеріального та процесуального права, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 подали апеляційну скаргу, в якій просять судове рішення скасувати та прийняти нове про задоволення заяви у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Під час вирішення питання про ухвалення додаткового судового рішення судом першої інстанції враховано, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2019 року відмовлено у задоволенні адміністративного позову, поданого заступником прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області.

Разом з цим, під час розгляду цієї справи, а саме до закінчення судових дебатів, представник третіх осіб, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору на стороні відповідача, заявив про розподіл судових витрат згідно ст. 139 КАС України.

Обґрунтування судових витрат, понесених на професійну правничу допомогу, адвокатом наведено у заяві про ухвалення додаткового судового рішення, поданої 01.03.2019 року, разом із договорами про надання правової допомоги від 16.05.2018 року №03/18-к, додаткових угод від 25.06.2018 року до договорів, актами прийому-передачі робіт.

Так, згідно договорів від 16.05.2018 року №03/18-к, укладених між адвокатом Романюком В.І. та ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , Адвокат зобов`язується надавати Клієнтам правову допомогу в справі щодо захисту їх прав та інтересів в судах, органах державної влади, на підприємствах, в установах, організаціях всіх форм власності та підпорядкування, а Клієнти зобов`язуються сплатити гонорар (винагороду) за надану правову допомогу та компенсувати фактичні витрати на її надання в обсязі та на умовах, визначених Договорами.

У п.п. 1.2 п. 1 Договорів сторони визначили, що правова допомога полягає в зборі та правовому аналізі інформації, документів та матеріалів, що стосуються справи: - наданні усних та письмових консультацій і роз`яснень щодо правових питань, що стосуються справи; - складанні необхідних для справи процесуальних документів, скарг, претензій та позовних заяв тощо; - виконанні окремих доручень клієнтів, що стосується справи; - представництві клієнтів в судах, органах державної влади, на підприємствах, установах, організаціях всіх форм власності та підпорядкування з питань, що стосуються справи.

Згідно із п. 3 Договорів за надання правової допомоги Клієнти сплачують Адвокату гонорар (винагороду) в залежності від обсягу виконаної роботи.

У вартість вказаної послуги входить представництво інтересів Клієнта у органах досудового слідства, судах, органах державної влади та місцевого самоврядування.

Оплата гонорару, премії та перерахування коштів, необхідних для покриття фактичних витрат здійснюється в готівковій формі, із оформленням відповідних документів.

Судовий збір, оплата судових витрат, експертиз та інших офіційних платежів здійснюється Клієнтами окремо від гонорару.

Додатковими угодами від 25.06.2018 року, зокрема, п.п. 3.1, 3.2, 3.3 Договорів про надання правової допомоги від 16.05.2018 року викладено в новій редакції, згідно якої за надання правової допомоги Клієнти сплачують Адвокату гонорар (винагороду) у розмірі 10 000 грн. за участь та вчинення процесуальних дій (підготовки відзиву, пояснень, апеляційних та касаційних скарг та ін.), з яких: 2 500 грн., зокрема, по справі №815/1477/18.

Фактичні витрати Адвоката (ксерокопіювання документів, прибуття до місця судових засідань, сплата державного мита за подачу апеляції, касації тощо), пов`язаних з наданням правової допомоги, входять в ціну гонорару, обумовленого п. 3.1 із змінами, внесеними даною додатковою угодою.

Оплата гонорару здійснюється Клієнтами в готівковій формі після винесення остаточного рішення по справі, яке набрало законної сили. Якщо по справі подана касаційна скарга, гонорар сплачується після винесення рішення Верховним Судом.

За актами прийому-передачі робіт Клієнтами одержано, а Адвокатом надано: ввідна консультація по справі (1 год., вартістю 200 грн.); підготовка пояснень до позовної заяви (4 год., вартістю 1 000 грн.); підготовка клопотання про залишення позовної заяви без розгляду (4 год., вартістю 1 000 грн.); участь у судових засіданнях в суді 1-ї інстанції (2 год., вартістю 300 грн.). Загальна кількість часу, витраченого на послуги, склала 11 год., загальна вартість наданих послуг - 2 500 грн.

Дослідивши наведені матеріали, суд першої інстанції вказав на те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані: договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат.

Разом з цим, суд першої інстанції зазначив, що витрати на правову допомогу відшкодовуються лише в тому випадку, якщо правова допомога реально надавалася в справі тими особами, які одержали за це плату, та їх сплата підтверджується відповідними фінансовими документами. Недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам.

З огляду на те, що у матеріалах справи відсутні докази сплати грошових коштів за надані послуги адвоката, наданими до суду документами обґрунтованість та фактичний обсяг витрат на правничу допомогу у конкретній адміністративній справі належними та допустимими доказами не підтверджено, суд першої інстанції дійшов висновку щодо відсутності законодавчо передбачених підстав для задоволення заяви про ухвалення додаткового судового рішення та компенсації третім особам витрат на правову допомогу.

Колегія суддів висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення заяви вважає правильними, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно із ч.ч. 2, 3, 4 ст. 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

За правилами ч.ч. 5, 6, 7 вказаної норми адміністративного процесуального законодавства розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Водночас, колегія суддів враховує, що відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

При цьому, під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04).

За правилами ч.ч. 1, 11 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Судові витрати третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, стягуються на її користь зі сторони, визначеної відповідно до вимог цієї статті, залежно від того, заперечувала чи підтримувала така особа заявлені позовні вимоги.

Згідно із ч.ч. 1, 3, 4, 5 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.

У випадку, передбаченому частиною третьою цієї статті, суд виносить додаткове рішення в порядку, визначеному статтею 252 цього Кодексу.

Колегія суддів враховує, що, іншими учасниками справи не ставиться питання щодо неспівмірності розміру витрат на правову допомогу, вимоги про зменшення цих витрат не пред`явлено, та, виходячи із характеру спору, переліку наданих адвокатом послуг, заявлений до відшкодування розмір витрат на професійну правничу допомогу є цілком розумним.

Водночас, судом першої інстанції вірно враховано, що на підтвердження понесення цих витрат, тобто фактичної їх оплати, заявником не надано належних доказів, у тому числі розрахункових чи платіжних документів, інших матеріалів, у разі якщо оплата проводилась в іншому ніж безготівковому порядку.

При цьому, обумовлення сторонами договорів про надання правової допомоги правил в частині оплати наданих послуг після набрання судовим рішенням у справі законної сили або за результатом касаційного провадження ніяким чином не виключає обов`язок особи підтвердити фактичність понесення витрат та не відтерміновує цей обов`язок на більш пізніший строк ніж визначений ч.ч. 3, 4 ст. 143 КАС України.

Враховуючи викладене, оскільки належними матеріалами не підтверджено фактичні витрати у зв`язку із наданням правової допомоги, не проведення оплати наданих послуг не заперечується і заявником, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про відсутність обставин для задоволення заяви про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу та задоволення заяви про ухвалення додаткового судового рішення з цього питання.

З огляду на те, що висновки суду відповідають нормам законодавства, що регулюють спірні правовідносини, та обставинам справи, а доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують, колегія суддів вважає, що судове рішення відповідно до вимог ст. 316 КАС України підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 308, 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 11 березня 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення та оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено та підписано 28.05.2019 року.

Головуючий-суддя: О.В. Єщенко

Судді: О.О. Димерлій

М.П. Коваль