Справа № 826/14869/16
Суддя: Федотов Ігор В'ячеславович
Дата ухвалення: 2019-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Федотова І.В.,

суддів Літвіної Н.М. та Сорочка Є.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 лютого 2019 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення, -

ВСТАНОВИЛА:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління ДФС у м. Києві (надалі - відповідач), в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 18.04.2016 № про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем «податок з доходів фізичних осіб» на загальну суму 84034 грн. 20 коп., з яких: 56022 грн. 80 коп. - за податковим зобов`язанням, 28011 грн. 40 коп. - за штрафними (фінансовими) санкціями.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 лютого 2019 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить скасувати рішення від 04 лютого 2019 року та прийняти нове рішення, яким у задоволені позову відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначає, про нереальність здійснення господарських операцій між позивачем і ПП «Фактор-К», ТОВ «Вінтересол», ТОВ «Медео», ТОВ «Опт-Інвест», ТОВ «Ставр-Груп», ПП «Пандора 2013».

Сторони у судове засідання не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та свідчать матеріали справи, ДПІ у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві було проведено документальну планову виїзну перевірку дотримання позивачем вимог чинного законодавства з питання своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб, додержання законодавства щодо оформлення трудових відносин з працівниками, виконання вимог іншого законодавства в період з 01.01.2013 по 21.12.2015; дотримання законодавства щодо правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 по 21.12.2015.

Перевіркою встановлено порушення позивачем:

- п. 138.1, п. 138.4 ст. 138, п. 177.2, п. 177.4 ст. 177 ПК України, а саме: завищення ФОП ОСОБА_1 . витрат за 2013- 1 кв. 2015 року у загальній сумі 360 349 грн. 99 коп. (в т.ч. за 2013 рік - у сумі 196 799 грн. 9 коп., за 2014 рік - у сумі 142 850 грн. 00 коп., за 1 кв. 2015 року - у сумі 20 700 грн. 00 коп.) у зв`язку із включенням до їх складу понесених витрат по господарським операціям, які фактично не відбувались та витрат, не пов`язаний з провадженням господарської діяльнсоті, що, на думку відповідача, призвело до заниження податку на доходи фізичних осіб, що підлягає сплаті до бюджету з 01.01.2013 по 31.12.2015 у загальній сумі 56 022 грн. 80 коп.;

- п. 4 ст. 4 Розділу ІІ Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», а саме: заниження ФОП ОСОБА_1 єдиного внеску, що підлягає сплаті до бюджету за період з 01.01.2013 по 31.03.2015 у загальній сумі 209 241 грн. 98 коп. (в т.ч. за 2011 рік - у сумі 14 386 грн. 67 коп.; за 2012 рік - у сумі 69 813 грн. 94 коп.; за 2013 рік - у сумі 68 289 грн. 59 коп.; за 2014 рік - у сумі 49 568 грн. 88 коп.; за 1 кв. 2015 року - у сумі 7 182 грн. 90 коп.);

- п.п. 1.2, п.п. 1.3 п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХІХ ПК України, а саме: заниження та не перерахування до бюджету військового збору за 1 кв. 2015 року в розмірі 310 грн. 50 коп.

За результатами перевірки складено Акт № 80/26-57-12-01/ від 06.04.2016 та винесено податкове повідомлення-рішення № від 18.04.2016, яким позивачу нараховано 84 034 грн. 20 коп. за платежем «податок з доходів фізичних осіб».

Позивач звернувся до відповідача із запереченнями на Акт перевірки № 80/26-57-12-01/ від 06.04.2016 та скаргою на податкове повідомлення-рішення від 18.04.2016 № .

За результатами розгляду скарги відповідачем прийнято Рішення (вих. № 9600/Д/99-99-11-0-01-14 від 13.09.2016) про залишення податкового повідомлення-рішення від 18.04.2016 № без змін.

Не погоджуючись із податковим повідомленням-рішенням від 18.04.2016 №, позивач звернувся із відповідним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Згідно п. 138.1 ст. 138 ПК України, витрати, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Відповідно до п. 138.2 ст. 138 Кодексу, витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

У разі якщо платник податку здійснює виробництво товарів, виконання робіт, надання послуг з довготривалим (більше одного року) технологічним циклом виробництва за умови, що договорами, укладеними на виробництво таких товарів, виконання робіт, надання послуг, не передбачено поетапної їх здачі, до витрат звітного податкового періоду включаються витрати, пов`язані з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг у цьому періоді.

У відповідності до пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України, витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку не враховуються при визначенні оподаткованого прибутку.

9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» у частині 1 встановлено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Вимоги до первинних документів встановлені частиною 2 цієї статті.

За визначеннями цього Закону, первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію.

Таким чином, будь-які документи можна вважати первинними, що є підставою для їх врахування в податковому обліку, лише в разі фактичного здійснення господарської операції. При цьому, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Судом першої інстанції встановлено, що ФОП ОСОБА_1 , зареєстрований як суб`єкт підприємницької діяльності Володимирецькою районною державною адміністрацією Рівненської області 28.09.2009. Основними видами господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 є роздрібна торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів (код ВЕД 45.32), технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів (код ВЕД 45.20), інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах (код ВЕД 47.19).

В період з 01.01.2013 по 31.03.2015 ФОП ОСОБА_1 перебував за загальній системі оподаткування. При цьому, ФОП ОСОБА_1 у вказаний період було украдено ряд договорів з контрагентами, зокрема:

03.01.2013 між ФОП ОСОБА_1 (замовник) та ПП «Фактор-К» (виконавець) укладено договір про надання послуг по веденню бухгалтерського обліку № 2, відповідно до п. 1.1. якого замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов`язання з надання послуг по веденню бухгалтерського обліку в об`ємі і на умовах, передбачених договором.

03.01.2014 між ФОП ОСОБА_1 (замовник) та ПП «Фактор-К» (виконавець) укладено договір про надання послуг по веденню бухгалтерського обліку № 2, відповідно до п. 1.1. якого замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов`язання з надання послуг по веденню бухгалтерського обліку в об`ємі і на умовах, передбачених договором.

03.01.2015 між ФОП ОСОБА_1 (замовник) та ПП «Фактор-К» (виконавець) укладено договір про надання послуг по веденню бухгалтерського обліку № 1, відповідно до п. 1.1. якого замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов`язання з надання послуг по веденню бухгалтерського обліку в об`ємі і на умовах, передбачених договором.

Також, що 15.04.2013 між позивачем та ТОВ «Вінтерсол» було укладено договір про надання послуг з розповсюдження рекламних матеріалів (буклетів, листівок, візитівок) №1504-03.

23.01.2012 позивач уклав договір про надання транспортно-експедиторських послуг № 1/12 із ТОВ «Медео».

Крім того, між позивачем та ТОВ «Опт-Інвест» були укладені договори про надання послуг з консультацій по вдосконаленню продажу запасних частин та аналізу споживчого попиту на ринку запасних частин; про розповсюдження рекламних матеріалів (буклетів, листівок, візитівок) № 15/09 від 15.09.2013, № 8/11 від 11.11.2013.

20.03.2013 між ФОП ОСОБА_1 (замовник) та ТОВ «Ставр Груп» (виконавець) укладено договір про надання маркетингових послуг № 2003/13, відповідно до п. 1.1. якого виконавець зобов`язується виконати та здати замовнику, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити маркетингове дослідження «Аналіз кон`юнктури та структури ринку запасних частин до тракторів, виробництва РУП «МТЗ» в Україні, розробка стратегічного плану на 2013 рік».

08.10.2014 між позивачем та ПП «Пандора 2013» укладено договір б/н про надання послуг з розповсюдження рекламних матеріалів (буклетів, листівок, візитівок).

В підтвердження виконання умов зазначених вище договорів позивачем надано копії актів прийому-передачі наданих послуг, копії товарно-транспортних накладних платіжних, доручень та банківських виписок.

Аналіз наведених вище норм закону та матеріалів справи дає підстави для висновку про те, що вказані договори укладені позивачем з метою настання реальних наслідків, здійснені господарські операції відповідають їх економічному змісту, що, в свою чергу, є свідченням добросовісності позивача при їх здійсненні.

При цьому, наявність в доводах контролюючого органу виключно припущень неправомірної поведінки контрагентів, ґрунтується на тому, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не надано доказів прийняття відповідних податкових повідомлень-рішень, а тому доводи, викладені в акті перевірки позивача, є лише думкою певної посадової особи, відповідальної за складання таких актів.

Крім того, податкові повідомлення-рішення, на підставі яких визначаються податкові зобов`язання платника податків, приймаються податковим органом за результатами безпосередньої оцінки фінансово-господарських документів, активів та інших обставин господарської діяльності особи, з дотриманням визначеної законом процедури, висновки податкового органу не можуть ґрунтуватися неперевірених припущеннях чи суб`єктивних думках посадових осіб, а повинні доказуватись як факт і підтверджуватись документально.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що судова практика вирішення податкових спорів виходить з презумпції добросовісності платників та інших учасників правовідносин у сфері економіки. У зв`язку з цим презюмується, що дії платника, результатом яких є отримання податкової вигоди, вважаються економічно виправданими, а відомості, що містяться у податковій та бухгалтерській звітності платника, - достовірні. Подання платником до контролюючого органу усіх належним чином оформлених первинних документів, передбачених податковим законодавством, з метою отримання податкової вигоди є підставою для її отримання, якщо податковий орган не доведе неправдивість, недостовірність або суперечливість відомостей, що містяться у таких документах. Доводи ж податкового органу про отримання платником необґрунтованої податкової вигоди мають ґрунтуватись на сукупності доказів. Разом з тим, у справі, що переглядається, податковим органом не доведено існування таких обставин.

Враховуючи вищезазначене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність задоволення адміністративного позову.

Таким чином, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, яким повно встановлено обставини справи та правильно застосовано норми матеріального і процесуального права.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.

Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 лютого 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя:

Судді: