Справа № 300/1018/19
Суддя: Остап'юк С.В.
Дата ухвалення: 2019-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" травня 2019 р. справа № 300/1018/19

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

Суддя Остап?юк С.В.,

за участю секретаря Котик Д.М.,

представника позивача Щадея В.Я.,

представника відповідача Люкляна О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом Державного підприємства Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат до Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області про визнання протиправними та скасування окремих положень індивідуального акта, -

ВСТАНОВИВ:

13.05.2019 Державне підприємство Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат (далі позивач) звернулося в суд з адміністративним позовом до Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області (далі відповідач) про визнання протиправними та скасування окремих положень індивідуального акту постанови від 26.12.2018 у зведеному виконавчому провадженні за № 43824756 в частині накладення арешту на кошти боржника на розрахунковому рахунку за № 5502, МФО 300528, відкритому у АТ ОТП Банк щодо виплати заробітної плати працівникам та сплати обов`язкових платежів до бюджету.

Суд, 20.05.2019 відкрив провадження в адміністративній справі за вказаним позовом, а справу призначив до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням сторін з урахуванням особливостей провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, встановлених статтями 268, 269, 270, 287 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заявлені позовні вимоги, мотивовані тим, що протиправно, згідно оскаржуваної постанови, накладено арешт на грошові кошти позивача, що містяться на розрахунковому рахунку за № 5502, МФО 300528, відкритому у АТ ОТП Банк, оскільки вказані рахунки призначені для забезпечення виплати заробітної плати працівникам підприємства, сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та інших обов`язкових зборів та платежів, внаслідок чого порушуються конституційні права громадян, які працюють на підприємстві та унеможливлюється виконання обов`язку позивача зі сплати податків та інших обов`язкових платежів.

Представник позивача позовні вимоги підтримав із підстав, вказаних у позовній заяві, просив позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, суд встановив наступні обставини.

26.12.2018 заступником начальника Івано-Франківського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківської області Люкляном О.П. при примусовому виконанні зведеного виконавчого провадження №43824756 винесено постанову про арешт коштів боржника, якою накладено арешт на кошти в межах суми 3 887 067, 20 гривень, що містяться на всіх рахунках Державного підприємства "Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат", відкритих в Івано-Франківській філії ПАТ КБ Приватбанк м. Івано-Франківськ, МФО 336677; АТ ОТП Банк, МФО 300528; Казначействі України, МФО 899998; ПАТ Фідобанк, МФО 300175; ПАТ Промінвестбанк, МФО 300012; ГУ ДКСУ в Івано-Франківській області, МФО 836014; ГУ ДКСУ у Львівській області, МФО 836014; АТ Єврогазбанк, МФО 380430 (а. с. 19 20).

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України Про виконавче провадження.

Відповідно до статті 1 Закону України Про виконавче провадження (далі Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Відповідно до частини третьої статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України відповідачем у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби є відповідний орган державної виконавчої служби, а у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності приватного виконавця - приватний виконавець.

Відповідно до частини 1 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Стаття 48 Закону України «Про виконавче провадження» визначає порядок звернення стягнення на кошти та інше майно боржника.

Відповідно до частини 1 статті 48 даного Закону звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Частиною 2 статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статей 19-1 та 26-1 Закону України "Про теплопостачання", статті 15-1 Закону України "Про електроенергетику", та на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України "Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки", на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Статтею 52 Закону України «Про виконавче провадження» визначено особливості звернення стягнення на кошти та майно боржника - юридичної особи, фізичної особи підприємця.

Згідно з частиною 1 статті 52 цього ж Закону виконавець звертає стягнення на кошти боржника юридичної особи, що перебувають у касах або інших сховищах боржника юридичної особи, у банках або інших фінансових установах, у порядку, встановленому цим Законом. Інформацію про наявні у боржника рахунки виконавець отримує в органах доходів і зборів, інших державних органах, на підприємствах, в установах та організаціях, які зобов`язані надати йому інформацію невідкладно, але не пізніше ніж у триденний строк, а також за повідомленнями стягувача.

Не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках (частина 3 статті 52 Закону).

Відповідно до частини 1 статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Згідно з частиною 4 статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення.

Абзацом 2 частини 2 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону.

Відповідно до пункту 1 частини 4 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є, зокрема, отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду (частина 5 статті 59 Закону).

Згідно з статтею 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження повинно здійснюється з дотриманням засад, зокрема, верховенства права, законності, справедливості, неупередженості, об`єктивності, співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями.

Згідно статті 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до частини п`ятої статті 97 Кодексу законів про працю України оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобов`язань щодо оплати праці.

Таким чином, суд вказує на те, що першочерговість оплати праці працівників підприємств перед іншими платежами захищена статтею 43 Конституції України та частиною п`ятою статті 97 Кодексу законів про працю України, а своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості. Накладення арешту на кошти позивача, які призначені для виплати заробітної плати унеможливлює своєчасну її виплату, що в свою чергу може призвести до порушення конституційних прав громадян, які працюють у позивача.

Частинами першою та шостою статті 24 Закону України Про оплату праці визначено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості.

З врахуванням наведеного, суд вважає, що виплата підприємством заробітної плати є пріоритетною перед погашенням заборгованості іншим кредиторам підприємства (юридичної особи) та не може бути поставлена в залежність від погашення заборгованості за іншими платежами останнього.

Відповідно до частини другої статті 10 Конвенції Про захист заробітної плати, ратифікованої Україною 04.08.1961, заробітна плата повинна охоронятися від арештів і передачі в такій мірі, в якій це вважається потрібним для утримання працівника і його сім`ї.

Згідно пункту 2 частини 1 статті 1 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника. За наявності у платника єдиного внеску одночасно із зобов`язаннями із сплати єдиного внеску зобов`язань із сплати податків, інших обов`язкових платежів, передбачених законом, або зобов`язань перед іншими кредиторами зобов`язання із сплати єдиного внеску виконуються в першу чергу і мають пріоритет перед усіма іншими зобов`язаннями, крім зобов`язань з виплати заробітної плати (доходу) (частина 12 статті 9 зазначеного Закону).

Частиною 2 розділу ІІ Прикінцевих положень Закону України Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо удосконалення адміністрування податку на додану вартість встановлено, що на рахунки в системі електронного адміністрування податку на додану вартість не поширюється дія Закону України "Про виконавче провадження", зокрема на кошти, що перебувають на таких рахунках, не може бути: накладено арешт; звернено стягнення.

Згідно пункту 6.7 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої Постановою Правління Національного банку України 12.11.2003 за №492 суб`єкт господарювання для здійснення деяких видів виплат (заробітної плати, дивідендів, стипендій, пенсій, соціальної допомоги, повернення надлишково сплачених сум, інших виплат) має право відкрити поточні рахунки фізичним особам, уклавши з банком договір про відкриття поточних рахунків на користь фізичних осіб.

Суд встановив, що рахунок № НОМЕР_1 в АТ "ОТП Банк" (МФО 300528) використовується позивачем для виплати заробітної плати працівникам, сплати єдиного соціального внеску, податку з доходів фізичних осіб, військового збору та податку на додану вартість, що підтверджується довідкою АТ "ОТП Банк" за №І00-01/І00-3-293 від 27.12.2018 (а. с. 28).

Також, згідно копії генерального договору від 24.02.2017 за №SP/I00/000220/17, укладеного між Публічним акціонерним товариством ОТП Банк та Державним підприємством "Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат" банк, серед іншого, відкриває карткові рахунки на користь працівників організації на основі належним чином заповненої заяви-анкети про надання банківських послуг АТ ОТП Банк; здійснює обслуговування карткових рахунків держателів за Дебетово-кредитовою схемою; здійснює розрахунково-касове обслуговування організації по перерахуванню сум оплати праці та інших надходжень, які не відносяться до оплати праці та не суперечать чинному законодавству України (пункт 2.1 договору).

На підставі вищенаведеного, суд вважає, що накладення арешту на кошти позивача, які призначені для виплати заробітної плати та сплати обов`язкових платежів до бюджету унеможливлює своєчасну її виплату, що в свою чергу призводить до порушення конституційних прав громадян, які працюють у позивача та унеможливлюється виконання обов`язку позивача зі сплати податків та інших обов`язкових платежів.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає протиправною та такою, що підлягає скасуванню постанова від 26.12.2018 у зведеному виконавчому провадженні за № 43824756 в частині накладення арешту на кошти боржника на розрахунковому рахунку за № 5502, МФО 300528, відкритому у АТ ОТП Банк щодо виплати заробітної плати працівникам та сплати обов`язкових платежів до бюджету.

За таких обставин, суд робить висновок про обґрунтованість заявлених позовних вимог, а тому адміністративний позов підлягає задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, враховуючи, що заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення, позивач, квитанцією за №0.0..1 від 13.05.2019, підтвердив сплату судового збору в розмірі 1 921 гривень, за подання даного адміністративного позову, суд робить висновок про стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача сплачений судовий збір в розмірі 1 921 гривень.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 241-246, 271, 272, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області (індекс 76018, вулиця Галицька, будинок 45, місто Івано-Франківськ, ) від 26.12.2018 у зведеному виконавчому провадженні за № 43824756 в частині накладення арешту на кошти боржника Державного підприємства Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат (індекс 76014, вулиця Ребета, 6, місто Івано-Франківськ, ) на розрахунковому рахунку за № НОМЕР_1 , МФО 300528, відкритому у АТ ОТП Банк що призначені для виплати заробітної плати працівникам та сплати обов`язкових платежів до бюджетів.

Стягнути на користь Державного підприємства Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат (індекс 76014, вулиця Ребета, 6, місто Івано-Франківськ, ) за рахунок бюджетних асигнувань Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області (індекс 76018, вулиця Галицька, будинок 45, місто Івано-Франківськ, ) сплачений судовий збір в розмірі 1 921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) гривня.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статтей 272, 287, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції або через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження.

Суддя Остап`юк С.В.