Справа № 640/6979/19
Суддя: Аверкова В.В.
Дата ухвалення: 2019-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

29 травня 2019 року № 640/6979/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Аверкової В.В., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Управління державної виконавчої служби Головного територіального

управління у м. Києві

третя особа Головне управління Пенсійного фонду України у м. Києві

про визнання протиправною та нечинною постанову від 02 квітня 2019 року

№58046747,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києві з адміністративним позовом до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління у м. Києві, в якому просить суд:

визнати постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління у м. Києві про повернення виконавчого документу стягувачу від 02 квітня 2019 року у виконавчому провадженні №58046747 протиправною та нечинною з моменту прийняття.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що державний виконавець не мав законних підстав для повернення виконавчого документу стягувачу у виконавчому провадженні №58046747, оскільки рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 вересня 2018 року по справі №826/9098/18 боржником - ГУ ПФУ у м. Києві не виконано належним чином.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 квітня 2019 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання на 16 травня 2019 року.

Відповідач надав копії матеріалів виконавчого провадження №58046747 та відзив на позовну заяву, в якому заперечив проти задоволення позовних вимог зазначивши те, що після отримання відповідної інформації від боржника (ГУ ПФУ у м. Києві) державним виконавцем винесено оскаржувану постанову. Також, відповідач зазначив, що позивач згідно оскаржуваної постанови має право повторного пред`явлення виконавчого документу до 02 квітня 2022 року.

Суд у судовому засіданні 14 травня 2019 року на підставі частини дев`ятої статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України перейшов до подальшого розгляду справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 11 січня 2019 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції к м. Києві Амборським Андрієм Вікторовичем відкрито виконавче провадження №58046747 щодо примусового виконання виконавчого листа №826/9098/18 виданого 21 грудня 2018 року Окружним адміністративним судом міста Києва про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, премії згідно Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, винагороди за участь в АТО в розмірах, зазначених у довідці Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України про нараховане та виплачене грошове забезпечення від 08 грудня 2017 року №305/897 з 09 грудня 2017 року, з урахуванням проведених виплат.

У пункті 2 резолютивної частини вказаної постанови зазначено про необхідність боржника (ГУ ПФУ у м. Києві) виконати рішення суду протягом 10 робочих днів.

28 січня 2019 року листом №17377/07 (вх. 31 січня 2019 року) боржник повідомив державного виконавця про те, що 17 грудня 2018 року юридичним управлінням Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві, з метою добровільного виконання, рішення Окружного адміністративного суду міста Києва у справі №826/9398/18 передано на виконання до відділу з питань призначення та перерахунків пенсії №21 управління застосування пенсійного законодавства ГУ ПФУ у м. Києві, яким безпосередньо здійснюється виконання рішення суду.

19 лютого 2019 року державним виконавцем винесено вимогу, якою зобов`язано боржника виконати вимогу виконавчого документа, а саме здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, премії згідно Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, винагороди за участь в АТО в розмірах, зазначених у довідці Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України про нараховане та виплачене грошове забезпечення від 08 грудня 2017 року №305/897 з 09 грудня 2017 року, з урахуванням проведених виплат.

11 березня 2019 року супровідним листом №48263/07 ГУ ПФУ у м. Києві повідомило державного виконавця про те, що на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва у справі №826/9098/18 управлінням у лютому 2019 року здійснено перерахунок пенсії ОСОБА_1 в порядку встановленому судовим рішенням.

Також у вказаному листі зазначено, що за період з 09 грудня 2017 року по 26 грудня 2018 року нараховані кошти в сумі 37 676,38 грн, виплата яких буде здійснена в порядку, встановленому постановою Кабінетом Міністра України від 22 серпня 2018 року №649 «Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду». Доплату різниці пенсії за період з 27 грудня 2018 року по 28 лютого 2019 року у сумі 8 549,75 грн буде виплачено ОСОБА_1 у березні 2019 року. Розмір пенсії ОСОБА_1 для щомісячної виплати з урахування максимального розміру пенсії, станом на 01 березня 2019 року становить 14 970,00 грн.

До вказаного супровідного листа божником надано: копію перерахунку від 15 лютого 2019 року, копію розрахунку від 15 лютого 2019 року, копію перерахунку від 15 лютого 2019 року, копію розрахунку від 15 лютого 2019 року, копію довідки від 08 грудня 2017 року №305/897.

02 квітня 2019 року державним виконавцем на підставі пункту 9 частини першої статті 37 Закону України «про виконавче провадження» прийнято постанову №58046747 про повернення виконавчого документа стягувачу.

Вважаючи вказану постанову протиправною та такою, що порушує його права, позивач звернувся до суду з даним позовом за захистом свого порушеного права.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини п`ятої статті 124 і частини третьої статті 129 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України, а обов`язковість рішень суду визнається однією з основних засад судочинства.

Статтею 129 Конституції України визначено, що однією з основних засад здійснення судочинства є обов`язковість судового рішення.

Законом України "Про виконавче провадження" ( далі по тексту - Закон №1404-VIII) визначено умови та порядок виконання рішень суддів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у самостійному порядку.

Відповідно до статті 1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Пунктом 1 частини першої статті 3 Закону №1404-VIII встановлено, що підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Згідно частини першої статті 5 Закону №1404-VIII, примусове виконання рішень Відповідно до вимог частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону №1404-VIII, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 2 частини другої статті 18 Закону встановлено, що виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення встановлений статтею 63 Закону №1404-VIII.

Відповідно до вказаної норми вбачається, що за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Відповідно до пункту 16 частини третьої статті 18 Закону №1404-VIII, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Статтею 75 вказаного Закону встановлена відповідальність за невиконання рішення, що зобов`язує боржника вчинити певні дії, та рішення про поновлення на роботі.

Як вже встановлено судом, постановою про відкриття виконавчого провадження №58046747 було зобов`язано боржника (ГУ ПФУ у м. Києві) виконати рішення, а саме: було зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, премії згідно Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, винагороди за участь в АТО в розмірах, зазначених у довідці Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України про нараховане та виплачене грошове забезпечення від 08 грудня 2017 року №305/897 з 09 грудня 2017 року, з урахуванням проведених виплат.

В свою чергу, ГУ ПФУ у м. Києві повідомило відповідача, що на виконання зазначеного рішення суду пенсійним фондом здійснено перерахунок пенсії ОСОБА_1 , нараховані кошти в сумі 37 676,38 грн виплата яких буде здійснена в порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 22 серпня 2018 року №649 "Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду". Доплату різниці у сумі 8 549,75 грн буде виплачено ОСОБА_1 у березня 2019 року.

Суд зазначає, що перерахунок пенсії є передумовою її виплати та не може замінювати саму виплату грошових коштів.

З матеріалів справи вбачається, що ГУ ПФУ у м. Києві повністю не виконало рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 вересня 2018 року у справі №826/9098/18.

Щодо посилань третьою особою у листі від 11 березня 2019 року №48263/07 на положення Порядку погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду затверджений постановою Кабінету Міністрів України №649 від 22.08.2018, суд зазначає наступне.

Порядок №649 визначає механізм погашення заборгованості, що утворилася внаслідок нарахування (перерахунку) пенсійних виплат на виконання судових рішень, за рахунок коштів, передбачених у державному бюджеті Пенсійному фонду України на цю мету.

Відповідно до пункту 5 Порядку №649 для підтвердження суми, що підлягає виплаті, боржник подає до Пенсійного фонду України: документ, що підтверджує дату надходження судового рішення до боржника; копію судового рішення (судових рішень) або виконавчого листа; розрахунок суми, що підлягає виплаті, засвідчений керівником боржника або уповноваженою ним особою.

Разом з тим, ГУ ПФУ у м. Києві не подавало до державного виконавця жодного доказу, які б свідчили про вчинення відповідних дій вказаних у пункті 5 Порядку №649.

З огляду на викладене, суд звертає увагу, що здійснення виплати пенсії проводиться із врахуванням положення Порядку №649, та проведення виплати відповідно до вказаного Порядку не може бути підставою для не виконання рішення суду в частині виплати пенсії.

Як вбачається з оскаржуваної постанови, виконавчий документ повернутий стягувачу на підставі пункту 9 частини першої статті 37 Закону №1404-VIII.

Вказаною нормою передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу, якщо законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Судом встановлено, що в мотивувальній частині постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 02 квітня 2019 року процитовано зміст листа Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві від 11 березня 2019 року №48263/07 та заначено, що вказані обставини виключають можливість вчинення державним виконавцем подальших виконавчих дій в порядку статтей 63, 75 та статтею 34 Закону України «Про виконавче провадження».

Проте, вказані обставини не відповідають змісту пункту 9 частини першої статті 37 Закону України "Про виконавче провадження", на підставі якого державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління у м. Києві Амборським А.В. було повернуто виконавчий документ стягувачу.

Разом з тим, суд не погоджується з висновками відповідача щодо не можливості вчинення державним виконавцем подальших виконавчих дій в порядку статтей 63, 75 та статтею 34 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки, як вже встановлено судом, проведення виплати відповідно до Порядку №649 не може бути підставою для не виконання рішення суду в частині виплати пенсії.

Принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень має на увазі, що рішення повинно бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36 від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року) зазначено, що призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

Суд приходить до висновку, що постанова про повернення виконавчого документа стягувачу від 02 квітня 2019 року, винесена державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління у м. Києві Амборським А.В. є такою, що не відповідає вимогам Закону України "Про виконавче провадження", а отже унеможливлює подальше виконання рішення суду, яке набрало законної сили і, як наслідок, порушує конституційне право позивача на захист, передбаченого статтею 46 Конституції України.

Частиною другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частин першої, другої та четвертої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною другою статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 241-246, 250, 255, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) - задовольнити у повному обсязі.

2. Визнати протиправними та скасувати постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління у м. Києві Амборського А.В. (03056, м. Київ, вул. Виборзька, 32) від 02 квітня 2019 року №58046747 про повернення виконавчого документу стягувачу.

Рішення суду, відповідно до частини першої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення за правилами, встановленими статтями 287, 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.В. Аверкова