Справа № 520/8580/18
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2019-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції: Волошин Д.А.

29 травня 2019 р. Справа № 520/8580/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді - Мельнікової Л.В.,

суддів - Калиновського В.А. , Кононенко З.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду у місті Харкові справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2018 року по справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області про скасування податкових повідомлень-рішень, -

В с т а н о в и л а:

04.10.2018 позивач фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (подалі ФОП ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом, яким просить:

- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення відповідача Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області (подалі ГУ ДФС у Харківській області, контролюючий орган):

- № 51523-13 від 06.03.2018 року, яким йому визначено суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за 2017 рік у розмірі 7.276,80 грн.;

- № 51524-13 від 06.03.2018 року, яким йому визначено суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за 2017 рік у розмірі 10.256,00 грн.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги позивач посилається на те, що він є платником єдиного податку 2 групи та власником двох нежитлових будівель, розташованих за адресою АДРЕСА_1 та буд. 7. Крім НОМЕР_1 , у власності позивача є земельна ділянка загальною площею 5,76 га, цільовим призначенням якої є ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Позивач вважає, що вказані нежитлові приміщення, які належить йому на праві власності, не є об`єктом оподаткування, згідно п.п. «ж» п.п 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України, оскільки використовується безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, а факт здійснення позивачем сільськогосподарської діяльності підтверджується наявними документами.

За наведеного, позивач вважає оскаржувані податкові повідомлення-рішення необґрунтованими та такими, що підлягають скасуванню.

Заперечуючи проти позову, ГУ ДФС у Харківській області вказує, що позивач здійснював господарську діяльність на 2 групі єдиного податку, а відтак, не може вважатися сільськогосподарським товаровиробником та не може бути особою, на яку розповсюджуються пільги на сплату податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Відповідач вважає, що пільга, встановлена п.п. «ж» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України надається тільки юридичним особам, або особам, які знаходяться на четвертій групі єдиного податку, а тому, податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, нараховується фізичній особі, власнику об`єктів нежитлової нерухомості, контролюючим органами без застосування пільги.

У відповіді на відзив позивач вказує, що Законом в 2015 році встановлено 4 групу єдиного податку для сільськогосподарських товаровиробників, які раніше сплачували фіксований податок. Аналіз пп.4 п.291.4 ст.291 ПК України разом з п. 14.1.235 ст.14 ПК України приводить до висновку, що обрати 4 групу єдиного податку можуть лише юридичні особи. Однак це не означає, що фізичні особи не можуть бути сільськогосподарськими товаровиробниками, напроти, жодної заборони щодо цього виду діяльності для ФОП 2 або 3 групи не існує.

Вказує, що здійснює сільськогосподарську діяльність з моменту реєстрації його в якості ФОП 21.04.2006 року. На цей час основним видом його діяльності є вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур, код КВЕД 01.11 - саме цей вид зазначений в податкових деклараціях позивача, в т.ч. - за 2017 рік. Той факт, що орган ДФС зареєстрував його як платника єдиного податку 2 групи з зазначеним видом діяльності, лише підтверджує, що група обрана ним цілком правомірно.

Позивач зазначає, що в одному зі свідоцтв за № 819643 в опису об`єкта зазначено, крім нежитлової будівлі літ. А-1 площею 641 кв.м. ще й водонапірну башню, яка призначалась для забезпечення телятників. Оскільки телятники - це специфічний об`єкт нерухомості, їх взагалі неможливо використовувати інакше, ніж в сільгоспвиробництві, він використовував їх раніше за прямим призначенням, для утримання сільгосптварин, а останнім часом - як допоміжні складські приміщення. Одну з будівель знищено пожежею 21.12.2017 року, в акті про пожежу зазначено, що пожежею знищено 6 тон кукурудзи в зернах, до 1000 тюків сіна, дрова твердих порід, покрівля, перекриття будівлі. Цей акт ще раз підтверджує факт використання будівель безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Таким чином вважає, що він звільнений від сплати податку на нерухоме майно, як сільськогосподарський товаровиробник.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 04.12.2018 року (рішення у повному обсязі складено 12.04.2018 року) позовні вимоги ФОП ОСОБА_1 задоволені у повному обсязі.

Судом проведений розподіл судових витрат, а саме: стягнуто на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДФС у Харківській області суму сплаченого судового збору у розмірі 704,80 грн.

Висновок суду першої інстанції вмотивований тим, що основним видом діяльності позивача є вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур; допоміжна діяльність у рослинництві; неспеціалізована оптова торгівля, а нежитлові будівлі, що належать позивачу на праві власності, використовуються ним безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, як сільськогосподарським товаровиробником, є телятниками, що підтверджується актом прийму-передачі майна від 20.03.2007 року та рішенням Олександрівської сільської ради №7 від 27.03.2007 року.

При цьому, відповідачем в цілому не заперечувався той факт, що позивач здійснює господарську діяльність шляхом вирощування зернових культур.

Суд зазначив, що визначення «сільськогосподарський товаровиробник, які містяться у пп. 14.1.235 п. 14.1 ст. 14 ПК України, застосовуються виключно для цілей глави розділу ХІV цього Кодексу «Спрощена система оподаткування, облік та звітність», що прямо визначено самим пп.14.1.235 п. 14.1 ст. 14 ПК України. Таким чином, у даному випадку до спірних правовідносин щодо сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки дане положення не застосовується, оскільки відноситься до розділу ХІІ «Податок на майно».

За наведеного, суд визначився про відсутність суперечності щодо змісту поняття «сільськогосподарський товаровиробник» у Законі України «Про сільськогосподарський перепис» та ПК України, оскільки визначення пп..1.235 п. 14.1 ст. 14 ПК України має чітко обмежену сферу застосування, отже, для інших випадків мають бути застосовані субсидіардно норми інших законів в силу приписів п. 5.3 ст. 5 ПК України.

Жодних обмежень стосовно застосування пільг до суб`єктів оподаткування нерухомого майна, відмінного від земельної ділянки, правові норми ст. 266 ПК України не містять, а відтак поширюються на юридичних та фізичних осіб.

Посилання відповідача, що позивач не підпадає під визначення сільськогосподарський товаровиробник, а тому не може бути особою, на яку розповсюджуються пільги по сплаті податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, суд визнав безпідставними, оскільки відповідно до норм Податкового кодексу України вимога про те, що сільськогосподарський товаровиробник має бути юридичною особою стосується платників єдиного податку 4 групи. Для всіх інших правовідносин сільськогосподарським товаровиробником може бути як фізична так і юридична особа, яка є платником єдиного податку, так і та, що знаходиться на загальній системі оподаткування.

Відтак, оскільки належні позивачу на праві власності нежитлові будівлі, а саме: площею 454,7 кв.м, розташованої за адресою АДРЕСА_1 та площею 641,0 кв.м., розташованої за адресою Харківська область, Валківський район, с. Корсунове, вул. Лісова, буд. 6, використовуються позивачем безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, як сільськогосподарським товаровиробником, тому, в даному випадку зазначені будівлі не є об`єктом оподаткування, відповідно до пп. «ж» пп. 266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України.

З урахуванням наведеного, позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Не погоджуючись із судовим рішенням, в апеляційній скарзі ГУ ДФС у Харківській області, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.12.2018 року та прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні вимог позивача.

Мотивує вимоги апеляційної скарги відповідач фактично аналогічними доводами, викладеними у заявах по суті в суді першої інстанції.

У відзиві на апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_1 , посилаючись на законність та обґрунтованість висновку першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу ГУ ДФС у Харківській області без задоволення, а судове рішення без змін.

За приписами статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308).

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308).

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ГУ ДФС у Харківській області підлягає задоволенню, а судове рішення підлягає скасуванню, з наступних підстав.

Правові засади справляння податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, об`єкти та розміри ставок, порядок сплати, отримання пільг визначені статтею 266 ПК України.

Згідно з пп. 266.3.1 п. 266,3 ст. 266 ПК України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

Відповідно до пп. 266.3.2 п. 266.3 ст. 266 ПК України база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Відповідно до пп. 266.5.1 п. 266.5 ст. 266 ПК України (у редакції, що діяла в 2017 році) ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця .розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Згідно з пп. 266.7.1 п. 266.7 ст. 266 ПК України суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється, контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Відповідно до пп. 266.9.1 п. 266.9 ст. 266 ПК України податок сплачується за місцем розташування об`єкта/об`єктів оподаткування і зараховується до відповідного бюджету згідно з положеннями Бюджетного кодексу України.

Судовим розглядом установлено та спростовується учасниками справи, що позивач зареєстрований, як суб`єкт господарювання фізична особа-підприємець, є платником єдиного податку 2 групи та за даними витягу з реєстру платників єдиного податку зареєстрованими видами діяльності є лісопильне та стругальне виробництво; інші види роздрібної торгівлі поза магазинами; вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур; допоміжна діяльність у рослинництві; неспеціалізована оптова торгівля /а.с. 17, 18/.

ФОП ОСОБА_1 є власником двох нежитлових будівель: площею 454,7 кв.м, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , та площею 641,0 кв.м., розташованої за адресою Харківська область, АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвами про право власності на нерухоме майно від 31.05.2007 року серії НОМЕР_2 та серії ЯЯЯ № 819643 /а.с. 220, 21/.

Відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_3 , виданого Ордівською сільською радою 22.08.2001 року, у власності ФОП ОСОБА_1 перебувають земельні ділянки загальною площею 5,76 га, що розташовані на території Олександрівської сільської ради, передані позивачу для ведення товарного сільськогосподарського виробництва /а.с. 22, зворот/.

Відповідачем ГУ ДФС у Харківській області на підставі пп. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54, пп. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 ПК України винесено наступні податкові повідомлення рішення:

- № 51523-13 від 06.03.2018 року, яким ФОП ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за 2017 рік у розмірі 7.276,80 грн. /а.с. 9/;

- № 51524-13 від 06.03.2018 року, яким ФОП ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за 2017 рік у розмірі 10.256,00 грн. /а.с. 10/.

Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, нарахований контролюючим органом за звітний період - 2017 рік, виходячи із загальної площі об`єкту нежитлової нерухомості відповідно до рішення Олександрівської сільської ради XII сесії VII скликання № 99-VІІ від 10.02.2017 року «Про справляння податків та зборів на території Олександрівської сільської ради».

Так, ставка податку для об`єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб за категорією «інші будівлі» встановлюється у розмірі 0,5 % мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного року (податкового) року, за І кв.м. бази оподаткування.

Так, податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2017 рік, розрахований контролюючим органом наступним чином:

- по податковому повідомленню-рішенню № 51523-13 від 06.03.2018 року на суму 7.276,80 грн.: (3.200,00 * 0,5%) * 454,8 = 7.276,80 грн.;

- по податковому повідомленню-рішенню № 51524-13 від 06.03.2018 року на суму 10.256,00 грн.: (3.200,00 * 0,5%) * 641 = 10.256,00 грн.

За результатами розгляду скарги ФОП ОСОБА_1 , рішенням ДФС України від 30.08.2018 року № 13125/3/99-99-11-0201-14 скаргу позивача залишено без задоволення, а оскаржувані податкові повідомлення-рішення ГУ ДФС у Харківській області, - без змін /а.с. 11-13, 15-16/.

Не погоджуючись із висновком суду першої інстанції, колегія суддів зазначає, що за визначенням пп. «ж» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Підпунктом 14.1.235 п. 14.1 ст. 14 ПК України визначено, що сільськогосподарський товаровиробник - це юридична особа незалежно від організаційно-правової форми, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власно виробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

Відповідно до п. 291.4 ст. 291 ПК України, суб`єкти господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, поділяються на такі групи платників єдиного податку:

1) перша група - фізичні особи - підприємці, які не використовують працю найманих осіб, здійснюють виключно роздрібний продаж товарів з торговельних місць на ринках та/або провадять господарську діяльність з надання побутових послуг населенню і обсяг доходу яких протягом календарного року не перевищує 300000 гривень;

2) друга група - фізичні особи - підприємці, які здійснюють господарську діяльність з надання послуг, у тому числі побутових, платникам єдиного податку та/або населенню, виробництво та/або продаж товарів, діяльність у сфері ресторанного господарства, за умови, що протягом календарного року відповідають сукупності таких критеріїв < >..

3) третя група - фізичні особи - підприємці, які не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, не обмежена та юридичні особи - суб`єкти господарювання будь-якої організаційно-правової форми, у яких протягом календарного року обсяг доходу не перевищує 5000000 гривень;

4) четверта група - сільськогосподарські товаровиробники:

а) юридичні особи незалежно від організаційно-правової форми, у яких частка сільськогосподарського товаровиробництва за попередній податковий (звітний) рік дорівнює або перевищує 75 відсотків;

б) фізичні особи - підприємці, які провадять діяльність виключно в межах фермерського господарства, зареєстрованого відповідно до Закону України «Про фермерське господарство», за умови виконання сукупності таких вимог:

здійснюють виключно вирощування, відгодовування сільськогосподарської продукції, збирання, вилов, переробку такої власновирощеної або відгодованої продукції та її продаж;

провадять господарську діяльність (крім постачання) за місцем податкової адреси;

не використовують працю найманих осіб;

членами фермерського господарства такої фізичної особи є лише члени її сім`ї у визначенні частини другої статті 3 СК України;

площа сільськогосподарських угідь та/або земель водного фонду у власності та/або користуванні членів фермерського господарства становить не менше двох гектарів, але не більше 20 гектарів.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що сільськогосподарський товаровиробник у розумінні п. 291.4 ст. 291 ПК України повинен знаходитись на 4 групі платників єдиного податку, і лише за наявності такого критерію, він звільняється від оподаткування на підставі пп. «ж» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України.

З урахуванням тієї обставини, що позивач ФОП ОСОБА_1 не обліковується на 4 групі платників єдиного податку, а з 01.01.2015 року є платником єдиного податку 2 групи, пільги зазначеної норми податкового законодавства на нього не розповсюджуються.

Оскільки зазначені обставини залишені судом першої інстанції поза увагою та цим обставинам не надана належна правова оцінка, колегія суддів скасовує судове рішення, та приймає нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог позивача.

Інші доводи та заперечення позивача на висновки колегії суддів не впливають.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10.02.2010 року).

За наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення (п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України).

Підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права (пункти 1, 4 ч. 1 ст. 317 КАС України).

Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 326, 327 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області задовольнити.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2018 року скасувати, з прийняттям нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .

Постанова Другого апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття. Учасники справи, а також особи, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених Кодексом адміністративного судочинства України. Касаційна скарга на судове рішення подається безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя (підпис)Л.В. Мельнікова
Судді(підпис) (підпис) В.А. Калиновський З.О. Кононенко