Справа № 420/3170/19
Суддя: Марин П. П.
Дата ухвалення: 2019-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/3170/19
УХВАЛА

29 травня 2019 року м.Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Марин П.П., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області, Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради про скасування рішення від 29.09.2017 року та наказу від 02.05.2019 року №01-13/197, -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області, Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, в якому позивач просить визнати протиправними та скасувати рішення головного інспектора будівельного нагляду відділу нагляду за діяльністю уповноважених органів з питань архітектури та містобудування Департаменту архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області Кшановського Павла Анатолійовича від 29.09.2017 року про скасування дії містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки від 10.02.2016 року стосовно реконструкції нежитлових приміщень, які розташовані у підвалі, 1 та 2 поверсі 3-х поверхової фасадної будівлі АДРЕСА_1 , без зміни внутрішніх розмірів фундаментів в плані з улаштуванням внутрішнього перепланування та улаштуванням на першому поверсі вітрини консольного типу з боку вулиці Троїцької з розміщенням її в рівень лінії забудови вулиці Канатної з улаштуванням додаткового вхідного вузла у вітрину з боку вулиці Канатної та розміщення в них магазину за адресою: АДРЕСА_2 , нежитлове приміщення №1 та наказ Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради від 02.05.2019 року №01-13/197 про скасування реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт №ОД 84 від 10.08.2016 року.

Поряд з позовом, ОСОБА_1 , надано заяву про забезпечення позову, у якій заявник просить зупинити дію наказу Управління ДАБК ОМР №01-13/197 від 02.05.2019 року про скасування реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт №ОД 84 від 10.08.2016 року та рішення головного інспектора будівельного нагляду відділу нагляду за діяльністю уповноважених органів з питань архітектури та містобудування Департаменту архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області Кшановського Павла Анатолійовича від 29.09.2017 року про скасування дії містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки від 10.02.2016 року стосовно реконструкції нежитлових приміщень, які розташовані у підвалі, 1 та 2 поверсі 3-х поверхової фасадної будівлі АДРЕСА_1 , без зміни внутрішніх розмірів фундаментів в плані з улаштуванням внутрішнього перепланування та улаштуванням на першому поверсі вітрини консольного типу з боку вулиці Троїцької з розміщенням її в рівень лінії забудови вулиці Канатної з улаштуванням додаткового вхідного вузла у вітрину з боку вулиці Канатної та розміщення в них магазину за адресою: АДРЕСА_2 , нежитлове приміщення №1, до моменту ухвалення рішення в адміністративній справі.

В обґрунтування поданої заяви позивач зазначає, що у випадку не вжиття заходів щодо забезпечення до позивача можуть бути застосовані подальші негативні наслідки (зокрема, щодо зобов`язання приведення реконструйованих нежитлових споруд до первинного стану), які у разі задоволення позовних вимог можуть потребувати значних зусиль, часу та витрат на відновлення порушених прав позивача. До того ж, існує очевидна небезпека заподіяння матеріальної шкоди та ділової репутації, правам, свободам та інтересам позивача, що може полягати у фактичному зупиненні господарської діяльності останнього у випадку продовження протиправної діяльності відповідачів. Також позивач вважає, що є очевидними ознаки протиправності оскаржуваних наказу та рішення, оскільки рішення прийняте на підставі неіснуючої норми, а наказ прийнятий неналежним суб`єктом.

Відповідно до ч.3 ст.168 КАС України, заяви, клопотання і заперечення подаються та розглядаються в порядку, встановленому цим Кодексом. У випадках, коли цим Кодексом такий порядок не встановлений, він встановлюється судом.

Відповідно до ч.1 ст.150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Частиною 2 ст.150 встановлено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що заходи забезпечення позову можуть вживатися виключно у випадках, коли невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Згідно з положеннями частини першої статті 151 КАС України, позов може бути забезпечено, крім іншого, шляхом: зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору.

Згідно роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» при розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно Рекомендації № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Ради Європи 13.09.1989 року, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.

Тобто, інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Згідно із ч.2 ст.151 КАС України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову суд повинен здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності їх вжиття з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову та його предметом; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття заходів забезпечення позову; запобігання порушенню охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу, у разі вжиття заходів забезпечення позову.

Суд також зазначає, що забезпечення адміністративного позову є крайнім заходом, вжиття якого можливе виключно за наявності підстав вважати, що рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень є очевидно протиправними. Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Суд також наголошує, що відповідно до приписів чинного законодавства, у випадку звернення з вимогою про забезпечення позову, заявник повинен обґрунтувати причини звернення із такою вимогою. З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову заявник зазначає, що у випадку невжиття заходів забезпечення позову в подальшому у позивача можуть виникнути негативні наслідки зокрема, щодо зобов`язання приведення реконструйованих нежитлових споруд до первинного стану, які у разі задоволення позовних вимог можуть потребувати значних зусиль, часу та витрат на відновлення порушених прав позивача. До того ж, існує очевидна небезпека заподіяння матеріальної шкоди та ділової репутації, правам, свободам та інтересам позивача, що може полягати у фактичному зупиненні господарської діяльності останнього у випадку продовження протиправної діяльності відповідачів. Також позивач вважає, що є очевидними ознаки протиправності оскаржуваних наказу та рішення, оскільки рішення прийняте на підставі неіснуючої норми, а наказ прийнятий неналежним суб`єктом.

Однак, суд зазначає, що фінансові витрати позивача можуть зазнати ще більших порушень у разі продовження будівництва з порушеннями будівельних норм та стандартів, якщо в ході судового розгляду справи по суті буде встановлена правомірність винесеного відповідачем рішення.

Крім того, застосування таких заходів забезпечення позову, як зупинення дії оскаржуваного наказу про скасування реєстрації декларації про початок будівництва до вирішення спору по суті, фактично надає можливість безперешкодно, без жодних обмежень, продовжувати будівельні роботи, не зважаючи на встановлені відповідачем порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 25.04.2019 року у справі №826/10936/18.

Суд звертає увагу, що у даному випадку така обов`язкова умова для забезпечення адміністративного позову, як «наявність очевидних ознак протиправності оскаржуваного рішення», може бути виявлена судом тільки на підставі з`ясування фактичних обставин справи, а також оцінки належності, допустимості і достовірності як кожного доказу окремо, так і достатності та взаємного зв`язку наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності.

Крім того, забезпечення адміністративного позову в спосіб, зазначений заявником, буде означати вирішення спору по суті до ухвалення рішення по справі, що, в свою чергу, може не відповідає критеріям розумності, обґрунтованості і адекватності, збалансованості інтересів учасників спірних правовідносин та не відповідає інституту забезпечення позову в адміністративному процесі.

Отже, з урахуванням наведених обставин, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст.7, 150, 151, 154, 167, 168, 240, 242, 243, 248 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за адміністративним позовом громадянина України ОСОБА_1 до Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області, Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради про скасування рішення від 29.09.2017 року та наказу від 02.05.2019 року №01-13/197 - відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку, встановленому ст.256 КАС України.

Ухвала може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені ст.293, 295 КАС України.

Суддя П.П. Марин