Справа № 620/4293/18
Суддя: Файдюк Віталій Васильович
Дата ухвалення: 2019-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/4293/18 Суддя (судді) першої інстанції: Тихоненко О.М.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Суддя-доповідач: Файдюка В.В.

суддів: Мєзєнцева Є.І.

Чаку Є.В.

При секретарі: Марчук О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив визнати протиправною бездіяльності відповідача у зарахуванні позивачу періоду навчання у Національному технічному університеті України «Київський політехнічний інститут» за період з 31 серпня 2003 року по 15 липня 2007 року до загальної вислуги років, зобов`язати відповідача здійснити перерахунок загальної вислуги років позивача на момент проходження ним військової служби у військовій частині НОМЕР_1 з 21 червня 2008 року по 20 червня 2018 року, враховуючи період навчання у навчальному закладі за період з 31 серпня 2003 року по 15 липня 2007 року до загальної вислуги років та зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу заборгованості з усіх видів грошового забезпечення за період з 21 червня 2008 року по 20 червня 2018 року, яка виникла внаслідок зарахування до загальної вислуги років періоду навчання у навчальному закладі за період з 31 серпня 2003 року по 15 липня 2007 року.

Позов мотивований тим, що відповідачем в порушення вимог чинного законодавства не зараховано у вислугу років військової служби період навчання у вищому навчальному закладі. Позивач зазначає, що неврахування відповідачем у вислугу років періоду навчання значно зменшило розмір його грошового забезпечення, чим порушено право позивача на вільне володіння своїм майном (грошовими коштами).

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2019 року даний адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 у зарахуванні ОСОБА_1 періоду навчання у Національному технічному університеті України «Київський політехнічний інститут» за період з 31 серпня 2003 року по 15 липня 2007 року до загальної вислуги років.

Зобов`язанои Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок загальної вислуги років ОСОБА_1 на момент проходження ним військової служби у військовій частині НОМЕР_1 з 21 червня 2008 року по 20 червня 2018 року, враховуючи період навчання у Національному технічному університеті України «Київський політехнічний інститут» за період з 31 серпня 2003 року по 15 липня 2007 року до загальної вислуги років.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 352 грн. 40 коп.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу. В апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на неповне з`ясування обставин, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи та на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позов задовольнити повністю.

Зазначає, що позивачем пропущено місячний строк звернення до суду. Також вказує, що в період з 31 серпня 2003 року по 15 липня 2007 року позивач був зарахований студентом до вищого навчального закладу та не призначений на посаду «курсант». Позивач навчався в інституті за програмою « 4+1», тобто 4 курси навчання ОСОБА_1 мав правовий статус студента вищого навчального закладу, а 5 курс навчання ОСОБА_1 призначений на посаду «курсант», тому позивачу зараховано загальний стаж військової служби 10 років та стаж військової служби на посаді «курсант» - 10 місяців 8 днів. День зарахування на навчання студентом вищого військового навчального закладу не є в розумінні приписів Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» початком проходження військової служби, тому відсутні підстави для задоволення позову.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга відповідача вбачається обґрунтованою та вмотивованою, а тому такою, що підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, позивач в період з 31 серпня 2003 року по 15 липня 2007 року навчався у Національному технічному університеті «Київський політехнічний інститут» та отримав базову вищу освіту за напрямом підготовки «Інформаційна безпека» та здобув кваліфікацію бакалавра інформаційної безпеки, що підтверджується дипломом та додатком до нього (а.с.20-22).

21 червня 2008 року позивач закінчив вищий навчальний заклад та отримав повну вищу освіту, диплом спеціаліста (а.с.23-25).

Згідно витягу з наказу (по стройовій частині) від 20 червня 2018 року № 132 позивача, звільненого наказом командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (по особовому складу) від 19 травня 2018 року № 109 з військової служби у запас за пп. «а» відповідно до ч.6 статті 26 з урахуванням пп. «і» п. 1 ч.8 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» - у зв`язку з закінченням строку контракту з 20 червня 2018 року, виключено зі списків особового складу частини всіх видів забезпечення (а.с.15).

27 вересня 2018 року позивач звернувся до в/ч НОМЕР_1 з заявою щодо врахування при обчисленні вислуги років періоду навчання (з 31 серпня 2003 року по 21 червня 2008 року) у вищому навчальному закладі та внесення відповідних змін до його особової справи (а.с.16).

Листом від 11 жовтня 2018 року позивачу направлено відповідь, в якій зазначено, що особова справа позивача після звільнення з військової служби у запас передана на зберігання до Чернігівського об`єднаного міського військового комісаріату. З метою вирішення по суті заяви позивача від 27 вересня 2018 року відповідачем направлено запит до Чернігівського об`єднаного міського військового комісаріату (а.с.17).

В листі Чернігівського об`єднаного міського військового комісаріату від 31 жовтня 2018 року № 3592, адресованого в/ч НОМЕР_1 зазначено, що відповідно до п. 2 постанови Кабінету Міністрів України № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їх сімей» до вислуги років особам офіцерського складу Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони та інших військових формувань, створених Верховною Радою України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, а також особам середнього, старшого і вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, поліцейським, особам, зазначеним у пункті "ж" статті 1 2 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", особам середнього, старшого і вищого начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту та Державної кримінально-виконавчої служби України при призначенні пенсій згідно з пунктом "а" статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" додатково зараховується час їхнього навчання (у тому числі заочно) у цивільних вищих навчальних закладах, а також у інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське звання, до вступу на військову службу або призначення на відповідну посаду в межах до п`яти років із розрахунку - один рік за шість місяців. В той же час відповідно до п. 11 Положення про військові комісаріати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 389 перерахунок вислуги років не належить до компетенції районних (міських) військових комісаріатів (а.с.19).

Листом від 13 листопада 2018 року № 1074 в/ч НОМЕР_1 повідомила позивача, що оскільки його особова справа зберігається в Чернігівському об`єднаному міському військовому комісаріаті, в/ч НОМЕР_1 не має правових підстав та можливості здійснити перерахунок вислуги років та внести будь-які зміни до особової справи (а.с.18).

Вважаючи дії відповідача протиправними, а свої права порушеними, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що не значний пропуск строку звернення до суду (14 днів) не може бути підставою не надання судового захисту, а застосування ч.5 статті 122 КАС України порушить право позивача на доступ до правосуддя; період навчання у вищих навчальних закладах зараховується до вислуги років особам офіцерського складу Збройних Сил України, як наслідок, відповідачем протиправно не зараховано позивачу період навчання у вищому навчальному закладі, а саме з 31 серпня 2003 року по 15 липня 2007 року до стажу військової служби.

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, Військовий інститут телекомунікацій та інформатизації Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут» створений відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 269 від 22 березня 2001 року на базі Київського військового інституту управління і зв`язку та Військового інституту Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут», готує висококваліфікованих фахівців у галузі телекомунікацій та інформатизації.

Відповідно до ч.1 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-XII військовою службою є державна служба особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни. У зв`язку з особливим характером військової служби військовослужбовцям надаються передбачені законом пільги, гарантії та компенсації.

Відповідно до ч. 3 статті 2 Закону № 2232-XII (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлюються такі види військової служби, у тому числі, військова служба (навчання) за контрактом курсантів (слухачів) вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають кафедри військової підготовки (факультети військової підготовки, відділення військової підготовки, інститути військової підготовки) з програмами підготовки на посади осіб офіцерського складу.

Згідно ч. 3 статті 24 Закону № 2232-XII початком проходження військової служби вважається, у тому числі, день призначення на посаду курсанта (слухача) вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу - для громадян, які добровільно вступають на військову службу; день призначення на посаду курсанта вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу для громадян, які не проходили військову службу та військовозобов`язаних.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з копії додатку диплому про освіту серії НОМЕР_2 , за результатами вступних іспитів, на підставі рішення приймальної комісії Національного технічного університету України «КПІ» позивача, ОСОБА_1 , було зараховано на денну форму навчання з 31 серпня 2003 року на 4 роки, студентом першого курсу Національного технічного університету України «Київського політехнічного інституту», як особу, яка успішно витримала вступні випробування і пройшла за конкурсом.

Тобто, в період з 31 серпня 2003 року по 15 липня 2007 року позивач був зарахований студентом до вищого навчального закладу та не призначений на посаду «курсант».

Позивач навчався у інституті за програмою « 4+1», тобто 4 курси навчання позивач мав правовий статус студента вищого навчального закладу, а на 5 курсі навчання позивач був призначений на посаду «курсант», тому йому було зараховано загальний стаж військової служби 10 років та стаж військової служби на посаді «курсант» - 10 місяців 8 днів.

Відповідно до абз. 6 п. 2 статті 23 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» для курсантів вищих навчальних закладів час навчання у вищому військовому навчальному закладі або військовому підрозділі вищого навчального закладу зараховується до строку військової служби.

Згідно п. 2.2 розділу II Інструкції про організацію Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 10 квітня 2009 року №170 початком проходження військової служби за контрактом в Збройних Силах України вважається день призначення громадянина на посаду курсанта військового навчального закладу.

Так, згідно послужного списку особової справи позивача зазначено проходження військової служби у Збройних Силах України з 14 серпня 2007 року на посаді курсанта Військового інституту телекомунікацій та інформатизації Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут» (Наказ начальника інституту від 14 серпня 2007 року № 167).

21 червня 2008 року наказом Міністра оборони України № 430 позивачу було присвоєно військове звання «лейтенант» і призначено начальником зміни відділення інформаційно-телекомунікаційних мереж центру автоматизованих систем управління військової частини НОМЕР_1 .

Указом Президента України від 07 листопада 2001 року за № 1053/2001 затверджено Положення про проходження військової служби (навчання) за контрактом у Збройних Силах України курсантами (слухачами) вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів вищих навчальних закладів (далі - Положення № 1053/2001, в редакції на момент виникнення спірних правовідносин), яким визначається порядок проходження військової служби (навчання) за контрактом курсантами (слухачами) вищих військових навчальних закладів та вищих навчальних закладів, які мають кафедри військової підготовки (факультети, відділення, інститути військової підготовки) (далі - вищі військові навчальні заклади, підрозділи) з програмами підготовки громадян на посади осіб офіцерського складу, їх права та обов`язки.

Видами військової служби, згідно ч.4 статті 2 Закону №2232-ХІІ є: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу.

Відповідно до абз.4 ч. 1 статті 24 Закону № 2232-ХІІ (в редакціях Закону, які діяли в періоди з 25 березня 1992 року по 18 червня 1999 року), початком перебування на військовій службі вважався, зокрема, й день прибуття на навчання до військово- навчального закладу (військового ліцею), вказаний у приписі, виданому військовим комісаріатом, для допризовників, призовників і військовозобов`язаних.

Починаючи з 18 червня 1999 року (Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу» від 18 червня 1999 року № 766-ХІУ до Закону № 2232-ХІІ були внесені зміни) стаття 24 Закону № 2232- XII не пов`язує початок перебування на військовій службі з днем прибуття на навчання до військово-навчального закладу.

Зазначена норма Закону (чинна редакція) передбачає, що початком проходження військової служби є:

1) день відправлення у військову частину з обласного збірного пункту - для громадян, призваних на строкову військову службу;

2) день зарахування до списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) - для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом, у тому числі військовозобов`язаних, які проходять збори, та резервістів під час мобілізації;

3) день призначення на посаду курсанта вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу - для громадян, які не проходили військову службу, та військовозобов`язаних;

4) день відправлення у військову частину з районного (міського) військового комісаріату - для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період, та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу.

Крім того, згідно з п. «в» ч. 1 статті 24 Закону № 2232-ХІІ (в редакції, чинній в момент навчання позивача в ВІТІ НТУУ КПІ), початком проходження військової служби вважається, зокрема, день призначення на посаду курсанта (слухача) вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу - для громадян, які добровільно вступають на військову службу.

Таким чином, день зарахування на навчання студентом вищого військового навчального закладу не є в розумінні приписів статті 24 Закону №2232-ХІІ початком проходження військової служби.

Аналогічна норма закріплена і в пункті 10 Положення № 1053/2001, відповідно до якого, початком проходження військової служби (навчання) для громадян, які добровільно вступають на військову службу, вважається день призначення на посаду курсанта (слухача) вищого військового навчального закладу, підрозділу.

Початком військової служби за контрактом курсантів (слухачів) вищих військових навчальних закладів, підрозділів вважається день видання наказу про зарахування на військову службу (навчання) за контрактом.

Згідно із визначенням, наведеним у пункті 14 Положення № 1053/2001, контракт про проходження військової служби (навчання) курсантом (слухачем) - це письмова угода, що укладається між громадянином України та державою, від імені якої виступає Міністерство оборони України, для встановлення правових відносин між сторонами у процесі військової служби (навчання).

Вищенаведені норми законодавства, якими регулюються спірні правовідносини, визначають курсанта, як особу, що починає проходження військової служби і призначається на посаду курсанта відповідним наказом.

Згідно визначення, наведеним у пункті 14 Положення № 1053/2001, контракт про проходження військової служби (навчання) курсантом (слухачем) - це письмова угода, що укладається між громадянином України та державою, від імені якої виступає Міністерство оборони України, для встановлення правових відносин між сторонами у процесі військової служби (навчання).

Вищенаведені норми законодавства, якими регулюються спірні правовідносини, визначають курсанта, як особу, що починає проходження військової служби і призначається на посаду курсанта відповідним наказом.

Таким чином, при розрахунку вислуги років військової служби позивачу не має підстав врахувати час навчання у Національному технічному університеті України «Київський політехнічний інститут» з 31 серпня 2003 року по 15 липня 2007 року, оскільки останній не проходив військову службу у відповідності до вищевикладених вимог законодавства.

Крім того, з матеріалів особової справи позивача вбачається, що кадровим органом Військового інституту телекомунікацій та інформатизації Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут» під час оформлення особової справи військовослужбовця (позивача) до послужного списку стосовно початку військової служби внесено запис про початок військової служби і, як наслідок, зарахування до військової вислуги років лише з 14 серпня 2007 року та не зараховано час навчання студентом інституту до військової вислуги років позивачу, ОСОБА_1 , з 31 серпня 2003 року.

Згідно Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України компетенція командира військової частини, як посадової особи, поширюється лише на правовідносини, що відбуваються за участю військової частини.

Тобто, правовідносини, щодо яких позивачем заявлено вимоги, виникли поза межами компетенції командира військової частини НОМЕР_1 , оскільки діяльність військової частини не пов`язана з діяльністю вказаного інституту. Командир військової частини не уповноважений зараховувати своїм рішенням термін навчання в університеті до строку військової служби.

Відтак, при здійснені дискреційних повноважень командир військової частини НОМЕР_1 діяв у межах повноважень, наданих йому діючим законодавством України.

Окремо слід зазначити, що застосування до спірних правовідносин норм Постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей» є недоцільним, оскільки пункт 2 даної Постанови визначає право на перерахунок, з урахуванням часу навчання у вищих навчальних закладах, вислуги років особам офіцерського складу Збройних Сил України при призначенні пенсій.

В розглядуваному ж випадку позивач не набув право на призначення пенсії, його звільнено з військової служби у запас у зв`язку із закінчення строку контракту, оскільки ним не було висловлено бажання щодо продовження військової служби у Збройних Силах України.

Таким чином, відсутні підстави для визнання бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 (відповідача) стосовно зарахування позивачу періоду навчання у Національному технічному університеті України «Київський політехнічний інститут» період з 31 серпня 2003 року по 15 липня 2007 року до загальної вислуги років, оскільки Військова частина НОМЕР_1 у своїх діях керувалась вимогами чинного законодавства та виконала їх в повному обсязі.

З урахуванням наведених норм права та встановлених обставин справи, суд дійшов висновку, що даний позов не підлягає задоволенню.

Позовна вимога щодо зобов`язання перерахунку та виплати з усіх видів грошового забезпечення за період з 21 червня 2008 року по 20 червня 2018 року з врахуванням до загальної вислуги років періоду навчання в університеті є похідною від вимоги щодо визнання протиправною бездіяльності відповідача у зарахуванні позивачу періоду навчання у Національному технічному університеті України «Київський політехнічний інститут» за період з 31 серпня 2003 року по 15 липня 2007 року до загальної вислуги років та зобов`язання відповідача здійснити перерахунок загальної вислуги років позивача на момент проходження ним військової служби у військовій частині НОМЕР_1 з 21 червня 2008 року по 20 червня 2018 року, враховуючи період навчання у Національному технічному університеті України «Київський політехнічний інститут» за період з 31 серпня 2003 року по 15 липня 2007 року до загальної вислуги років, а тому також не підлягає задоволенню.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що ч.1 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до ч. 5 статті 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач про порушення своїх прав дізнався 13 листопада 2018 року, а з позовом до суду звернувся 27 грудня 2018 року, тобто понад місячний строк. Однак, на думку суду, не значний пропуск строку звернення до суду (14 днів) не має бути підставою для порушення права позивача на доступ до правосуддя.

Між тим, військовою частиною на заяву позивача від 27 вересня 2018 року було надано відповіді від 11 жовтня 2018 року та від 13 листопада 2018 року.

Позивач посилається на те, що саме під час звільнення йому стало відомо, що до вислуги років військової служби йому не було враховано час навчання в університеті.

Однак, згідно відомостей про грошове забезпечення військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 , починаючи з грудня 2015 року щомісячно військовослужбовці військової частини НОМЕР_1 , в тому числі і позивач, під особистий підпис ознайомлювались за своє грошове забезпечення з детальним описом за що саме (у відсотковому та чисельному обчисленні) вони отримали кошти. Однієї із граф зазначених відомостей про грошове забезпечення військовослужбовців є графа щодо вислуги років, оскільки це є однією із складових щомісячних основних видів грошового забезпечення кожного військовослужбовця.

Таким чином, позивачу щонайменше з грудня 2015 року було відомо щодо обчислення його вислуги років станом на кожен місяць року.

За таких умов, позивачем порушено вимоги статей 119, 122 КАС України щодо строку звернення до суду з даним позовом.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції не в повній мірі дослідив докази та обставини справи, а тому суд апеляційної інстанції вважає за необхідне скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 статті 317 КАС України - підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч.6 статті 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

З матеріалів справи вбачається, що при поданні апеляційної скарги відповідачем було сплачено судовий збір у розмірі 1057,20 грн відповідно до платіжного доручення №268 від 14 березня 2019 року.

Таким чином, з огляду на відмову в задоволенні позовних вимог, на користь відповідача належить присудити здійснені ним витрати по сплаті судового збору за рахунок позивача - ОСОБА_1 .

Керуючись ст. ст. 243, 246, 308, 315, 317, 321, 325, 329, 331 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 - задовольнити.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2019 року скасувати та ухвалити нове.

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) понесені судові витрати по сплаті судового збору при поданні апеляційної скарги у сумі 1057 (одна тисяча п`ятдесят сім) грн. 20 коп.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку і строки, встановлені статтями 329, 331 КАС України.

Суддя-доповідач: В.В. Файдюк

Судді: Є.І. Мєзєнцев

Є.В. Чаку