Справа № 620/160/19
Суддя: Ісаєнко Юлія Анатоліївна
Дата ухвалення: 2019-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/160/19 Суддя (судді) першої інстанції: Скалозуб Ю.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Ісаєнко Ю.А.,

суддів: Земляної Г.В., Бєлової Л.В.,

за участю:

секретаря Левченка А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 12.03.2019 у справі за адміністративним позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Чернігівській області про визнання дій протиправними, визнання протиправною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Управління Держпраці у Чернігівській області про визнання протиправною і скасування постанови про накладення штрафу № 25-20-010/0871/9 від 03.01.2019.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 12.03.2019 в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, апелянтом подано апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, в яких просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позов.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на те, що судом першої інстанції не повно встановлено обставини справи, та вказує на необґрунтованість висновків щодо маскування трудових відносин під передбачені норми Цивільного кодексу України на підставі лише пояснень громадян ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , що призвело до ухвалення необґрунтованого рішення.

Апелянт в судовому засіданні наполягав на задоволенні вимог апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції просив скасувати, а позов задовольнити.

Представник відповідача заперечив проти задоволення вимог апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції просив залишити без змін.

Згідно з ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, сторони, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, за результатом проведення інспектором Управління Держпраці у Чернігівській області інспекційного відвідування фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на предмет додержання законодавства про працю в частині використання найманої праці без належного оформлення трудових відносин було складено акт № 25-20-010/0871 від 14.12.2018, яким зафіксовано порушення ч. 3 ст. 24 КЗпП України.

З акту перевірки вбачається, що 13.12.2018 інспектором здійснено вихід за місцем здійснення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 , а саме: Семенівський район, с. Східне, де працівники ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 виконували роботи з порізки деревини, завантаженню деревини в бочки для виготовлення деревного вугілля, вивантаження вугілля та його розфасовки по мішках.

У письмових поясненнях від 13.12.2018 ФОП ОСОБА_1 зазначив, що він використовує найману працю з листопада 2018 року. В листопаді 2018 було укладено договори на виконання робіт з порізки та складання деревини зі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , в грудні 2018 року - з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_9 , ОСОБА_5 . Слідкувати за якісним виконанням робіт доручив ОСОБА_5 За роботу виконану в листопаді 2018 року ОСОБА_5 нараховано 1800,00 грн., ОСОБА_6 - 750,00 грн., які виплачено в грудні 2018 року. Акт виконаних робіт за грудень, ще не складав. Також ФОП ОСОБА_1 повідомив, що перед допуском до роботи вищевказаних працівників проводив усний інструктаж. Вказане підтверджується копією пояснень ОСОБА_1

ОСОБА_5 у письмових поясненнях від 13.12.2018 повідомив, що з 1 листопада 2018 року і по теперішній час працює у ФОП ОСОБА_1 згідно договору на виконання робіт та за його завданням виконує роботи з порізки деревини, завантаження деревини в бочки для випалювання вугілля. Також зазначає, що від ФОП ОСОБА_1 отримав 1800,00 грн, за грудень 2018 року розрахунків ще не проводили. Акти про виконану роботу в грудні не підписував. ОСОБА_5 вказав, що до його обов`язків входить керівництво роботою інших працівників, нагляд за технологічним процесом та технікою безпеки. Повідомив, що разом з ним працюють ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_6 Графік роботи змінний, складається 10 робочих та 8 вихідних днів, а взагалі залежить від вказівок ОСОБА_1 (а.с. 98).

У письмових поясненнях від 13.12.2018 ОСОБА_4 зазначив, що про роботу в ФОП ОСОБА_1 дізнався від ОСОБА_5 . 07 грудня 2018 року уклав договір з ФОП ОСОБА_1 на виконання робіт пов`язаних з порізкою деревини, завантаження деревини в бочки для виготовлення деревного вугілля, вивантаження вугілля та його розфасовки по мішках. Також зазначив, що об`єми робіт в договорі не обумовлювались, розмір заробітної плати йому не відомий. Щодо режиму роботи ОСОБА_4 зазначив, що він повинен відпрацювати 10 днів, після чого, за домовленістю з ФОП ОСОБА_1 надаються вихідні дні. Вказав, що разом з ним працюють ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (а.с. 97).

Громадянин ОСОБА_2 у письмових поясненнях від 13.12.2018 зазначив, що працює у ФОП ОСОБА_1 з 07.12.2018, в його обов`язки входить порізка деревини, завантаження деревини в бочки для виготовлення деревного вугілля, вивантаження вугілля та його розфасовка по мішках. Повідомив, що перед початком роботи з ним проведений усний інструктаж. Разом з ним працюють ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 Керівництво усім виробничим процесом здійснює ОСОБА_5

ОСОБА_3 у письмових поясненнях від 13.12.2018 зазначив, що працює у ФОП ОСОБА_1 з 07.12.2018 на підставі укладеного договору про виконання робіт, в його обов`язки входить порізка деревини завантаження деревини в бочки для виготовлення деревного вугілля, вивантаження вугілля та його розфасовка по мішках. Також зазначає, що договір підписаний на 10 днів.

Згідно копій договорів на виконання робіт укладених між ФОП ОСОБА_1 та громадянами ОСОБА_5 (№ 001 від 01.11.2018), ОСОБА_6 (№ 003 від 01.11.2018), ОСОБА_4 (№ 6 від 07.12.2018), ОСОБА_2 (№ 7 від 07.12.2018) та ОСОБА_3 (№ 5 від 07.12.2018), які є ідентичними за свої змістом, їх предметом є виконання робіт з порізки та складання деревини, роботи з деревним вугіллям.

Згідно з п. 1.3.1 Договорів, Виконавець приступає до виконання роботи тільки у випадку, коли отримав всю необхідну інформацію та всі необхідні матеріали та устаткування, інструменти, тощо для виконання робіт по договору.

Відповідно до п. 1.1.1, 2.1 Договору, об`єм/обсяг робіт встановлюється первісно згідно з завданням Замовника, що надається Виконавцю, та в подальшому визначається згідно Актом приймання-здавання робіт. За виконану роботу Замовник сплачує Виконавцю винагороду у розмірі, визначеному сторонами у Акті приймання-здавання виконаних робіт. Розмір винагороді визначається у відповідності до об`єму/обсягу фактично виконаних робіт.

Враховуючи викладені обставини, керуючись абз. 2 ч. 2 ст. 265 Кодексу законів про працю України, за фактичний допуск працівників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до роботи без оформлення трудового договору 03.01.2018 Управлінням Держпраці у Чернігівській області винесено постанову про накладення штрафу № 25-20-010/0871/9 на ФОП ОСОБА_1 у розмірі 558450 грн.

Не погоджуючись із вказаною постановою позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позовних вимог, виходив з того, що у межах спірних правовідносин позивачем не дотримано вимог статті 24 КЗпП України в частині обов`язкового укладання трудових договорів у письмовій формі шляхом укладення договору (контракту), або видання наказу, або розпорядження та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу, а відтак спірне рішення контролюючого органу прийнято правомірно.

Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Положеннями статті 21 КЗпП України передбачено, що трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін.

Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Фактичний допуск до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота провадилась за розпорядженням чи з відома роботодавця.

Статтею 24 КЗпП України передбачено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

При укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я та інші документи.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами (стаття 23 КЗпП України).

Загальне визначення цивільно-правового договору наведено у ст. 626 Цивільного кодексу України. Так, вказаною нормою встановлено, що договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Таким чином, основною ознакою, що відрізняє підрядні (цивільно-правові) відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес трудової діяльності, її організація. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами метою договору є отримання певного матеріального результату. Підрядник, на відміну від працівника, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик.

За трудовим договором працівникові гарантується заробітна плата, встановлені трудовим законодавством гарантії, пільги, компенсації тощо.

При цьому за підрядним (цивільно-правовим) договором оплачується не процес праці, а її конкретні результати, на підставі яких провадиться їх оплата Договором також може бути передбачено попередню або поетапну оплату.

Отже, основною ознакою, яка відрізняє трудові відносини від підрядних є те, що трудове законодавство регулює процес трудової діяльності, її організації, а за цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається поза його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату. Підрядник, на відміну від працівника, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує і виконує свою роботу.

З наявних в матеріалах справи копій укладених договорів позивача з фізичними особами предметом договорів є процес праці, а не її кінцевий результат. При цьому, в укладених договорах не визначається обсяг виконуваної роботи, а обумовлюється у вигляді зобов`язання виконувати роботи.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 820/1432/17 та від 29.08.2018 у справі № 587/1714/17.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з частинами першою, другою статті 265 КЗпП України, посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством. Юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення (абзац другий частини другої статті 265 КЗпП України).

Враховуючи викладені положення закону та обставини справи, колегія суддів погоджується з доводами Управління Держпраці у Чернігівській області щодо наявності трудових відносин між позивачем та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , які не оформлені у передбаченому законодавством порядку та свідчать про правомірність дій контролюючого органу при винесенні постанови про накладення штрафу № 25-20-010/0871/9 від 03.01.2019.

Колегія суддів критично оцінює посилання апелянта в частині того, що правова позиція Верховного Суду у справі № 820/1432/17 не стосується спірних правовідносин та не підлягає врахуванню під час розгляду даного спору, оскільки обставини справи № 820/1432/17 є подібними до даного спору, та відрізняються лише характером виконуваної роботи осіб, трудові відносини з якими належно не оформлено.

В частині доводів апелянта, що між позивачем та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 було укладено цивільно-правові договори, то колегія суддів відхиляє такі, позаяк предметом укладених договорів позивача з фізичними особами є процес праці, а не її кінцевий результат. Фізичні особи повинні були виконувати систематично певні трудові функції відповідно до визначеного виду виконуваної роботи. При цьому, в укладених договорах не визначається обсяг виконуваної роботи, а обумовлюється у вигляді зобов`язання виконувати роботи (надавати послуги).

В самих договорах ніде не зазначається, який саме конкретно результат роботи повинен передати виконавець замовнику, не визначено переліку завдань роботи, її обсягу, видів тощо.

Крім того, такі посилання спростовуються вищевикладеними аргументами суду.

Стосовно інших посилань апеляційної скарги, то колегія суддів критично оцінює такі з огляду на їх необґрунтованість, та зазначає, що згідно п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 242, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 12.03.2019 - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

(Постанову у повному обсязі складено 27.05.2019)

Головуючий суддя Ю.А. Ісаєнко

Суддя Г.В. Земляна

Суддя Л.В. Бєлова