Справа № 520/8609/18
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2019-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2019 р.Справа № 520/8609/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Калиновського В.А.,

Суддів: Кононенко З.О. , Мельнікової Л.В. ,

за участю секретаря судового засідання Ковальчук А.С

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у Харківській області, Центральної об`єднаної державної податкової інспекції м.Харкова Головного управління ДФС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.01.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Горшкова О.О., м. Харків, повний текст складено 04.02.19 року по справі № 520/8609/18

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДФС у Харківській області , Центральної об`єднаної державної податкової інспекції м.Харкова Головного управління ДФС у Харківській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту ОСОБА_1 , позивач), звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Харківській області (далі по тексту ГУ ДФС у Харківській області, відповідач1), Центральної об`єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області (далі по тексту Центральна ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області, відповідач2), в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив суд:

- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення ДПІ у Дзержинському районі Головного управління ДФС у Харківській області № 132-1303 від 11.04.2016 року, № 121-15 від 11.04.2015 року, № 1083-15 від 03.06.2014 року;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління ДФС у Харківській області № -2030 від 23.05.2018 року.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 28.01.2019 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено.

Відповідачі, не погодившись із судовим рішенням, подали апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, надання невірної правової оцінки обставинам справи, просять суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.01.2019 року та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги посилаються на невірне застосування судом першої інстанції, зокрема, приписів п.288.1, п.288.3 ст.288 ПК України, Закону України «Про оренду землі» від 06.10.1998 №161 ХІV. Вважають, що оскільки на час прийняття оскаржуваного ППР у контролюючого органу була наявна інформація щодо права оренди земельної ділянки позивачем та інформація про існування діючого договору оренди зазначеної земельної ділянки між позивачем та Харківською міською радою, то нарахування орендної плати гр. ОСОБА_1 є правомірним. Отже, посилаючись на викладені доводи, вважають позовні вимоги такими, що задоволенню не підлягають.

Згідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, колегія суддів вважає за можливе фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювати.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що на підставі рішення XXVII сесії Харківської міської ради VI скликання від 24.11.2004 року № 191/04 Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для будівництва та подальшої експлуатації об`єктів" 23 лютого 2005 року між ОСОБА_1 та Харківською міською радою укладено договір оренди землі, за яким орендар прийняв у строкове платне користування земельну ділянку загальною площею 0,0725 га., кадастровий номер 63 НОМЕР_1 , яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 57-б (а.с. 12-14).

Пунктом 8 договору передбачено, що договір укладено строком : на період будівництва - до 01.12.2006 року (але не пізніше прийняття об`єкту до експлуатації), на період експлуатації - до 01.12.2029 року.

В подальшому, 29 квітня 2010 року між ОСОБА_1 (продавець) та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу нерухомою майна нежитлової будівлі літ. «А-4» загальною площею 1063,8 кв.м., що розташована за адресою м. Харків АДРЕСА_2 Сумська 57-6 (а.с. 15)

При цьому, в п. 8 вищезазначеного договору зафіксовано, що земельна ділянка, на якій розташовано майно, знаходиться в оренді згідно договору оренди землі від 23.02.2005 року, укладеного на підставі рішення XXVII сесії Харківської міської ради VI скликання від 24.11.2004 року № 191/04 Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для будівництва та подальшої експлуатації об`єктів".

Також, сторонам договору повідомлено, що відповідно до ст. 377 ЦК України щодо переходу права власності (користування) на земельну ділянку, розміщене нерухоме майно, без зміни її цільового призначення, та вимоги Земельного Кодексу України, щодо необхідності оформлення права власності (користування) на земельну ділянку, на якій розташоване майно, яке є предметом договору.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 намагався вирішити питання щодо розірвання договору оренди від 23.02.2015 шляхом звернення до Харківського міського голови із відповідною заявою (а.с. 17).

Однак, доказів прийняття Харківською міською радою рішення за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 наразі не має.

Поряд з цим, ОСОБА_1 через свого уповноваженого представника звертався до начальника ДПІ у Дзержинському районі м. Харкова із заявою від 04.07.2012 року, в якій повідомив про вибуття із власності ОСОБА_1 нерухомого майна, яке розташоване на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 16).

Державною податковою АДРЕСА_3 у Дзержинському районі м. Харкова прийнято податкові повідомлення - рішення: № 132-1303 від 11.04.2016 року, яким ОСОБА_1 нараховано податкові зобов`язання з орендної плати з фізичних осіб у розмірі 131443 (сто тридцять одна тисяча чотириста сорок три) грн. 15 коп.; № 121-15 від 11.04.2015 року, яким ОСОБА_1 нараховано податкові зобов`язання з орендної плати з фізичних осіб у розмірі 91 725 (дев`яносто одна тисяча сімсот двадцять п`ять) грн. 54 коп.; № 1083-15 від 03.06.2014 року, яким ОСОБА_1 нараховано податкові зобов`язання з орендної плати з фізичних осіб у розмірі 73439 (сімдесят три тисячі чотириста тридцять дев`ять) грн. 42 коп.

Також, Головним управлінням ДФС у Харківській області прийнято податкове повідомлення - рішення № -2030 від 23.05.2018 року, яким ОСОБА_1 нараховано податкові зобов`язання з орендної плати з фізичних осіб у розмірі 139329 (сто тридцять дев`ять тисяч триста двадцять дев`ять) грн. 74 коп.

Позивач, не погодившись з податковими повідомленнями-рішеннями звернувся до суду з даним позовом про визнання їх протиправними та скасування.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 , як попередній користувач вказаної земельної ділянки, звільнений від сплати земельного податку за користування земельною ділянкою. Також, суд першої інстанції дійшов висновку, що Головним управлінням ДФС у Харківській області та ДПІ у Дзержинському районі Головного управління ДФС у Харківській області не дотримано порядок розрахунку та обчислення плати за землю та не встановлено розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки на момент прийняття оскаржуваних податкових повідомлень рішень.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Правові засади застосування земельного податку регламентовані розділом XII "Податок на майно" Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-УІ (далі - ПК України).

У відповідності до вимог п.п. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 Податкового кодексу України, контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо, зокрема, згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Якщо згідно з нормами цієї статті сума грошового зобов`язання розраховується контролюючим органом, платник податків не несе відповідальності за своєчасність, достовірність і повноту нарахування такої суми, проте несе відповідальність за своєчасне та повне погашення нарахованого узгодженого грошового зобов`язання і має право оскаржити зазначену суму в порядку, встановленому цим Кодексом. (пункт 54.5 ст. 54 Податкового кодексу України).

Статтею 67 Конституції України передбачено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Положеннями ст. 206 Земельного кодексу України передбачено, що використання землі в Україні є платним.

При цьому, в п.269.1 ст. 269 Податкового кодексу України зазначено, що платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.

Як передбачено п. 270.1 ст.270 Податкового кодексу України об`єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

Відповідно до ст. 271 Податкового кодексу України базою оподаткування є: нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом, площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено.

Положеннями п.п. 14.1.42 п. 14.1 ст. 14 ПК України визначено, що дані державного земельного кадастру - сукупність відомостей і документів про місце розташування та правовий режим земельних ділянок, їх оцінку, класифікацію земель, кількісну та якісну характеристики, розподіл серед власників землі та землекористувачів, підготовлених відповідно до закону.

Згідно із п. 286.1 ст.286 Податкового кодексу України підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру. Центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, у сфері будівництва щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 286.2 статті 286 Податкового кодексу України передбачено, що платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов`язку подання щомісячних декларацій. При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається довідка (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а надалі, така довідка подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі.

Пункт 287.1 статті 287 Податкового кодексу України встановлює, що власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

Частинами 1 та 2 статті 116 Земельного кодексу України визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до ч. 5 ст. 116 Земельного кодексу України земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

При цьому, статтею 120 Земельного кодексу України визначено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Згідно зі ст. 377 Цивільною кодексу України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

З огляду на зазначені норми, колегія суддів вказує на те, що з моменту виникненням права власності на будівлю чи споруду (момент реєстрації права власності) до нового власника переходить право власності чи користування на земельну ділянку, на якій розташована належна йому на праві власності будівля чи споруда, що автоматично покладає на нього обов`язок зі сплати земельного податку.

Таким чином, попередній власник нерухомого майна, яке розташоване на земельній ділянці, втратив статус платника орендної плати, оскільки перестав бути користувачем такої земельної ділянки.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що платником земельного податку є особа, яка володіє відповідним речовим правом на земельну ділянку (правом власності або правом користування), відповідно з моменту набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (нежитлового приміщення), обов`язок зі сплати податку за земельну ділянку, на якій розміщений такий об`єкт, покладається на особу, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права висловлена Верховним Судом України у постанові від 07.07.2015 (справа № 21-775а15), що в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України, враховується судом апеляційної інстанції.

Таким чином, колегія суддів вказує на те, що саме з часу коли ОСОБА_2 набув у власність нежитлову будівлю, що знаходиться за АДРЕСА_1 , в силу положень ч. 1, ч. 2 ст. 120 Земельного кодексу України у поєднанні з положеннями ст. 377 Цивільного кодексу України, саме у нового власника - ОСОБА_2 виникло право користування земельною ділянкою площею 0,0725 га., кадастровий номер 63 10136300 НОМЕР_2 , на якій розташований цей об`єкт.

З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 , як попередній користувач вказаної земельної ділянки, звільняється від сплати земельного податку за користування земельною ділянкою площею 0,0725 га., кадастровий номер 63 НОМЕР_1 , на якій розташований об`єкт нерухомості, який перейшов у власність ОСОБА_2

Вказані висновки узгоджуються з практиком Верховного Суду України, зокрема, в постановах від 11.02.2015 у справі №6-2цс15 та від 13.04.2015 у справі №6-253 цс16 зазначено, що в такому випадку закріплюється загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду.

Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 Земельного кодексу України, особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду стає користувачем земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику.

Колегія суддів звертає увагу на те, що оскільки користування будівлею (спорудою) неможливо без користування земельною ділянкою, на якій вона розташована, а плата за землю справляється саме за користування земельною ділянкою, обов`язок щодо сплати сум податкових зобов`язань зі плати за землю у власника будівлі (споруди) виникає не з дати оформлення права землекористування, а з дати фактичного користування земельною ділянкою.

При цьому, колегія суддів вказує на особливість розрахунку земельного податку, який було проведено контролюючим органом за 2014-2016 роки.

Порядок встановлення, нарахування, сплати та відповідальність за порушення порядку перерахування орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності визначаються Законом України "Про орендну землі" від 06.10.1998 р. №161-XIV та Податковим кодексом України від 02.12.2010 р. № 2755-VI.

Відповідно до підпунктів 269.1.1 та 269.1.2 пункту 269.1 статті 269 Податкового кодексу України, платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.

Згідно із підпунктом 270.1.1 пункту 270.1 статті 270 Податкового кодексу України об`єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні

Таким чином, обов`язок платника податку сплачувати плату за землю виникає у власників та землекористувачів з дня виникнення права власності або користування земельною ділянкою.

Орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (далі у розділі XII - орендна плата) (підпункт 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 ПК).

Статтею 206 Земельного кодексу України визначено, що використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Статтею 21 Закону України від 6 жовтня 1998 року №161-ХІV "Про оренду землі" встановлено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі.

Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).

Відповідно до пункту 287.1 статті 287 Податкового кодексу України, власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою. У разі припинення права власності або права користування земельною ділянкою плата за землю сплачується за фактичний період перебування землі у власності або користуванні у поточному році.

Аналізуючи вищенаведені норми, колегія суддів вказує на те, що обов`язковою умовою для виникнення у контролюючого органу обов`язку нараховувати фізичній особі земельний податок є статус даної особи як землевласника/землекористувача.

Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем, а підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки (пункт 288.1 статті 288 ПК).

Відповідно до пункту 288.1 ст. 288 ПК України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.

Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які укладають договори оренди землі, повинні до 1 лютого подавати контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки переліки орендарів, з якими укладено договори оренди землі на поточний рік, та інформувати відповідний контролюючий орган про укладення нових, внесення змін до існуючих договорів оренди землі та їх розірвання до 1 числа місяця, що настає за місяцем, у якому відбулися зазначені зміни.

Як вбачається з п. 5 договору оренди землі від 25.02.2005 року, нормативна грошова оцінка земельної ділянки: на період будівництва становить 263153 грн., на період експлуатації становить 1315767 грн.

У відповідності до вимог п. 9 договору, розмір орендної плати в місяць за земельну ділянку становить: -на період будівництва: 2005 рік 560,52грн., 2006 рік 825,20 грн.; -на період експлуатації: 2006 рік 3253,23 грн., з 2007 року 4714,83 грн.

У п.10, 13 договору також зазначено, що обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції. Розмір орендної плати переглядається у разі: а) зміни умов господарювання, передбачених договором; б) зміни розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів; в) внаслідок інфляції - щорічно; г) погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджено документами; д) в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до п. 8 договору, договір укладено на період будівництва до 01.12.2006 року, на період експлуатації до 01.12.2029 року.

Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

Відповідно до приписів п.п. 14.1.136 п.14.1 ст. 14 Податкового кодексу України - орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Згідно з п.п 10.1.1 п. 10.1 ст. 10 Податкового кодексу України до місцевих податків належать, зокрема, податок на майно, до складових якого в силу приписів п.п. 265.1.3 п. 265.1 ст. 265 ПК України входить плата за землю.

Відповідно до п.п. 269.1.2 п. 269.1 ст.269 Податкового кодексу України, до платників податку віднесені землекористувачі.

Згідно з п.п. 270.1.1 п. 270.1 ст.270 ПК України об`єктами оподаткування є: земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

Відповідно до п.7.1, 7.3, 7.4 ст. 7 ПК України під час встановлення податку обов`язково визначаються такі елементи: платники податку; об`єкт оподаткування; база оподаткування; ставка податку; порядок обчислення податку; податковий період; строк та порядок сплати податку; строк та порядок подання звітності про обчислення і сплату податку. Будь-які питання щодо оподаткування регулюються цим Кодексом і не можуть встановлюватися або змінюватися іншими законами України, крім законів, що містять виключно положення щодо внесення змін до цього Кодексу та/або положення, які встановлюють відповідальність за порушення норм податкового законодавства. Елементи податку, визначені в пункті 7.1 цієї статті, підстави для надання податкових пільг та порядок їх застосування визначаються виключно цим Кодексом.

Приписами пункту 288.7 ст. 288 ПК України, встановлено, що податковий період, порядок обчислення орендної плати, строк сплати та порядок її зарахування до бюджетів застосовується відповідно до вимог статей 285 - 287 цього розділу.

Згідно з п. 287.2 ст. 287 ПК України, облік фізичних осіб -платників податку і нарахування відповідних сум проводяться контролюючими органами за місцем знаходження земельної ділянки щороку до 1 травня.

Колегія суддів звертає увагу на те, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення № 1083-15 від 03.06.2014 року та № -2030 від 23.05.2018 року було складено після 1 травня, тобто після закінчення строку, встановленого Податковим кодексом України контролюючому органу для обліку фізичної особи - платника орендної плати та нарахування їй податкового зобов`язання, що свідчить про порушення відповідачем приписів пункту 287.2 ст. 287 ПК України.

Підпунктом 21.1.1 пункту 21.1 ст.21 ПК України встановлено, що посадові особи контролюючих органів зобов`язані дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами.

Пунктом 286.1 ст. 286 ПК України передбачено, що підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

Згідно з абзацом 2 п. 286.1 ст. 286 ПК України центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно у сфері будівництва щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.12.2011 року №1386 затверджено Порядок подання інформації про платників податків, об`єкти оподаткування та об`єкти, пов`язані з оподаткуванням, для забезпечення ведення їх обліку, а також обчислення та справляння податків і зборів (далі за текстом - Порядок), пунктом 4 якого встановлено, що Держгеокадастр подає щомісяця до 10 числа, а також на запит територіального органу ДФС за місцезнаходженням земельної ділянки або ДФС інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, в тому числі: про земельні ділянки, зокрема про кадастровий номер земельної ділянки, дату реєстрації у Державному земельному кадастрі, дату державної реєстрації земельної ділянки (відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку або на право постійного користування земельною ділянкою чи договору оренди), площу відповідно до правовстановлюючих документів, цільове призначення та місце розташування земельної ділянки, дату та значення нормативної грошової оцінки, частку кожного із співвласників земельної ділянки (у разі коли земельна ділянка перебуває у спільній частковій власності), а також про землевласників або землекористувачів, зокрема найменування та місцезнаходження або прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання землевласника або землекористувача.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено в ході апеляційного розгляду справи , Головне управління ДФС у Харківській області не отримувало від територіального органу Держгеокадастру інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю та інформації про земельні ділянки, зокрема про кадастровий номер земельної ділянки, дату реєстрації у Державному земельному кадастрі, дату державної реєстрації земельної ділянки (відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку або на право постійного користування земельною ділянкою чи договору оренди), площу відповідно до правовстановлюючих документів, цільове призначення та місце розташування земельної ділянки, дату та значення нормативної грошової оцінки, що свідчить про порушення відповідачем вимог пункту 286.1 ст. 286 ПК України та пункту 4 Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.12.2011 року № 1386.

Колегія суддів зауважує, що суб`єкт владних повноважень, приймаючи спірні рішення щодо нарахування земельного податку стосовно земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_3 , яка знаходиться за адресою: м. Харків, вул. АДРЕСА_1 57-б за період 2014-2016 років та в 2018 років не з`ясував інформації саме щодо земельної ділянки загальною площею 0,0725 га., кадастровий номер НОМЕР_3 , яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

При цьому, підставою для нарахування земельного податку, відповідно до приписів п. 286.1 ст. 286 ПК України, є дані державного земельного кадастру.

Матеріалами справи підтверджено, що ГУ ДФС у Харківській області лише звернулось до департаменту земельних відносин Харківської міської ради із запитом про надання інформації про кількість договорів орендар землі, держана реєстрація яких станом на 01.01.2018 року належним чином не припинена.

Таким чином, колегія суддів вказує на недотримання відповідачем у спірних правовідносинах вимог п. 286.1 ст. 286 ПК України

Пунктом 289.1 ст. 289 Податкового кодексу України, встановлено, що для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.

Відповідно до п. 5 договору оренди землі від 25.02.2005 року, нормативна грошова оцінка земельної ділянки: на період будівництва становить 263153 грн., на період експлуатації становить 1315767 грн.

Згідно з п.289.2 ст.289 Податкового кодексу України, коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується кумулятивно залежно від дати проведення нормативної грошової оцінки земель.

Судом встановлено, що згідно з п.2 рішення Харківської міської ради від 25.12.2007 р. №335/07 «Про затвердження «Технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Харкова станом на 01.01.2007 р.» з 01.03.2008 р. на території міста Харкова була введена в дію плата за землю на підставі даних «Технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Харкова станом на 01.01.2007 р.», у зв`язку з цим нормативна грошова оцінка орендованої земельної ділянки змінилась з 01.03.2008 року.

З 01.01.2014 року на території міста Харкова підлягала застосуванню нормативна грошова оцінка земель міста Харкова станом на 01.01.2013 р. на підставі рішення Харківської міської ради від 03.07.2013 року №1209/13 «Про затвердження «Технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Харкова станом на 01.01.2013 р.», у зв`язку з цим нормативна грошова оцінка орендованої земельної ділянки змінилась з 01.01.2014 року.

Також, судом встановлено, що під час проведення розрахунку (до податкових повідомлень - рішень ДПІ у Дзержинському районі Головного управління ДФС у Харківській області № 132-1303 від 11.04.2016 року, № 121-15 від 11.04.2015 року, № 1083-15 від 03.06.2014 року та податкового повідомлення - рішення Головного управління ДФС у Харківській області № -2030 від 23.05.2018 року) плати за землю з фізичних осіб відсутні відомості щодо нормативної грошової оцінки земельної ділянки, площа земельної ділянки, застосованого коефіцієнту на функціональне використання землі, узагальнюючого локального коефіцієнту.

Контролюючим органом зазначено, що сума орендної плати за 2014 рік із застосуванням коефіцієнтів індексації відповідно до п.289.2 ст. 289 ПК України складає 73 439,42 грн., яка розраховувалась наступним чином:(4714,83* Кі 2005 рік - 1.035* Кі 2007 рік - 1,028 * Кі 2(1)08 рік - 1,152 * Кі 2009 рік - 1,059 *Кі 2010 рік - 1,0 * Кі 2011 рік - 1,0, Кі 2012 рік - 1.0 * Кі 2013 рік - 1,0)* 12.

Сума орендної плати за 2015 рік із застосуванням коефіцієнтів індексації відповідно до п.289.2 ст. 289 ПК України складає 91 725.84 грн., яка розраховувалась наступним чином: (4714,83*Кі 2005 рік - 1,035* Кї 2007 рік - 1,028 * Кі 2008 рік - 1,152 * Кї 2009 рік - 1,059* Кі 2010 рік - 1,0 * Кі 2011 рік - 1,0, Кі 2012І рік - 1,0 * Кі 2013 рік - 1,0 * Кі 2014 рік - 1,249)* 12.

Сума орендної плати за 2016 рік із застосуванням коефіцієнтів індексації відповідно до п.289.2 ст. 289 ПК України складає 131 443,15 грн., яка розраховувалась наступним чином: (4714,83*Кі 2005 рік - 1.035* Кі 2007 рік - 1,028 * Кі 2008 рік - 1.152 * Кі 2009 рік - 1,059 * Кі 2010 рік - 1,0 * Кі 2011 рік - 1.0, Кі 2012 рік - 1,0 * Кі 2013 рік - 1,0 * Кі 2014 рік - 1,249 * Кї 2015 рік-1,433)* 12.

Сума орендної плати за 2017 рік із застосуванням коефіцієнтів індексації відповідно до п.289.2 ст. 289 ПК України складає 139 329,74 грн., яка розраховувалась наступним чином: (4714,83*Кі 2005 рік - 1,035* Кі 2007 рік - 1.028 * Кі 2008 рік - 1,152 * Кї 2009 рік - 1,059* Кі 2010 рік - 1,0 * Кї 2011 рік - 1.0, Кї 2012 рік - 1,0 * Кі 201,3 рік - 1,0 * Кі 2014 рік - 1,249 * Кі 2015 рік- 1,433* Кі 2016 рік - 1,06*)*12.

Сума орендної плати за 2018 рік із застосуванням коефіцієнтів індексації відповідно до п.289.2 ст. 289 ПК України складає 139 329,74 грн., яка розраховувалась наступним чином: (4714,83*Кі 2005 рік - 1,035* Кі 2007 рік - 1,028 * Кі 2008 рік - 1,152 * Кі 2009 рік - 1,059 - 1,0 * Кі 2011 рік - 1,0, Кі 2012 рік - 1,0 * Кі 2013 рік - 1,0 * Кі 2014 рік - 1,249 * Кі 2015 рік 1, 433* Кі 2016 рік- 1,06* Кі 2017 рік-1,0)*12, де Кі коефіцієнт індексації, що застосовується кожного року в порядку, встановленому законодавством України.

Колегія суддів вказує на те, що податковим органом при розрахунку плати за землю використовувався лише розмір орендної плати за місяць, визначена в договорі від 23.02.2005 року, помножена на 12 місяців року та на коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки землі з 2005 року по 2017 рік.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що Головним управлінням ДФС у Харківській області та ДПІ у Дзержинському районі Головного управління ДФС у Харківській області не дотримано порядок розрахунку та обчислення плати за землю та не встановлено розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки на момент прийняття оскаржуваних податкових повідомлень - рішень.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, колегія суддів вважає, що відповідач при прийнятті оскаржуваних податкових повідомлень - рішень № 132-1303 від 11.04.2016 року, яким позивачу нараховано податкові зобов`язання з орендної плати з фізичних осіб у розмірі 131443 грн. 15 коп.; № 121-15 від 11.04.2015 року, яким нараховано податкові зобов`язання з орендної плати з фізичних осіб у розмірі 91 725 грн. 54 коп.; № 1083-15 від 03.06.2014 року, яким нараховано податкові зобов`язання з орендної плати з фізичних осіб у розмірі 73 439 грн. 42 коп. та № -2030 від 23.05.2018 року, яким нараховано податкові зобов`язання з орендної плати з фізичних осіб у розмірі 139329 грн. 74 коп., діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Податковим кодексом України, з порушенням вимог ч.3 ст.2 КАС України.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Колегія суддів зазначає, що відповідачем не надано належних доказів на обґрунтування правомірності винесення відносно ОСОБА_1 оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для скасування спірних податкових повідомлень-рішень.

Згідно з ч. 1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ч. 1 ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог апелянта, відповідача у справі.

Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Харківській області, Центральної об`єднаної державної податкової інспекції м.Харкова Головного управління ДФС у Харківській області залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.01.2019 року по справі № 520/8609/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)В.А. Калиновський
Судді(підпис) (підпис) З.О. Кононенко Л.В. Мельнікова
Повний текст постанови складено 30.05.2019 року