Справа № 140/318/19
Суддя: Денисюк Руслан Степанович
Дата ухвалення: 2019-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2019 року ЛуцькСправа № 140/318/19

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Денисюка Р.С.,

при секретарі судового засідання Матящук Л.Р.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

представників позивача Веремчука В.В., Гаврильчак-Кметь К.А.,

представника відповідача Соколова С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Волинській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ВЛ 910/403/НП/АВ/ТД-ФС від 14 січня 2019 року,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі ФОП ОСОБА_1 , позивач) звернувся з позовом до Управління Держпраці у Волинській області (далі - Управління Держпраці, відповідач) про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ВЛ 910/403/НП/АВ/ТД-ФС від 14.01.2019.

Ухвалою суду від 20.02.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі, розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з викликом сторін, судове засідання призначено на 10:30 год. 15.03.2019 (а.с. 1, т.1).

Ухвалою суду від 15.03.2019 ухвалено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 10:00 год. 25.03.2019 (а.с. 130-131, т.1), а в подальшому у зв`язку з витребуванням доказів оголошено перерву у підготовчому засіданні до 10:30 год. 05.04.2019 (а.с. 177-178, т.1).

Ухвалою суду від 05.04.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 10:00 год. 19.04.2019, а також викликано в судове засідання свідків (а.с. 198-199, т.1).

19.04.2019 оголошено перерву у розгляд справи у зв`язку з повторним викликом свідків, які не прибули у судове засідання на вимогу суду, а також необхідністю виклику інших свідків до 10:00 год. 10.05.2019 (а.с.4-7,т.2).

10.05.2019 оголошено перерву у розгляді справи з ініціативи суду до 16:00 год. 15.05.2019 (а.с. 57-66, т.2).

15.05.2019 за клопотанням позивача та його представника відкладено розгляд справи на 16:00 год. 22.05.2019 (а.с. 77, т.2).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що підставою для винесення оскаржуваної постанови став виключно акт інспекційного відвідування від 10.12.2018 № ВЛ910/403/НП/АВ, яким встановлено, що позивачем порушено вимоги частини 3 статті 24 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), а саме: за адресою інспекційного відвідування по АДРЕСА_1 до роботи без укладення трудових договорів були допущені громадяни ОСОБА_2 , (виконував будівельні роботи з 2015 року по липень 2018 року), ОСОБА_3 (виконував будівельні та зварювальні роботи з березня 2018 року по липень 2018 року) та ОСОБА_4 (виконував будівельні роботи з весни 2016 року по березень 2018 року), в результаті чого накладено на позивача штраф у розмірі 335 070,00 грн.

Звертає увагу на те, що відповідачем не дотримано порядок проведення інспекційного відвідування, а саме: інспекційне відвідування проводилося не за місцем провадження господарської діяльності позивача; перед початком здійснення інспекційного відвідування інспектором не було пред`явлено службове посвідчення та не ознайомлено суб`єкта господарювання з направленням (наказом) на проведення перевірки.

Крім цього, інспекційне відвідування проводилося інспектором праці ОСОБА_5 , яка перебуває в дружніх відносинах з дружиною ОСОБА_2 , тому на думку позивача у інспектора виник конфлікт інтересів згідно із законодавством у сфері запобігання і протидії корупції.

Вказані обставини свідчать про те, що інспекційне відвідування позивача проводилося без відповідних на це правових підстав.

Позивач вказує на те, що при розгляді справи про накладення штрафу за правопорушення відповідачем не враховано, що у виниклих відносинах між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 не вбачаються трудові відносини, а випливають цивільно-правові відносини, які виникли на підставі договору будівельного підряду. У цивільно-правових відносинах діє принцип свободи договору, тобто сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Тобто, той факт, що у позивача відсутній письмовий договір будівельного підряду не може свідчити про те, що такий договір між сторонами не укладався. За договором підряду, укладеним між власником і громадянином, останній зобов`язується за винагороду виконувати для підприємства індивідуально визначену роботу.

При цьому, за підрядним договором оплачується не процес праці, а її результати, котрі визначають після закінчення роботи і оформляють актами здачі-приймання виконаних робіт (наданих послуг), на підставі яких провадиться їх оплата. Договором також може бути передбачено попередню або поетапну оплату. У трудовій книжці не робиться запис про виконання роботи за цивільно-правовими договорами.

Основною ознакою, яка відрізняє трудові відносини від підрядних є те, що трудове законодавство регулює процес трудової діяльності, її організації, а за цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається поза його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату. Підрядник, на відміну від працівника, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує і виконує свою роботу.

Крім того, звертає увагу на те, що в період виконання будівельних робіт 2015-2017 роки на об`єкті будівництва позивача, ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах з Київською академією міжнародної економіки і міжнародних відносин Нововолинський економічний факультет та з Релігійною організацією «Волинська місцева релігійна громада свідків Єгови».

З приводу трудових відносин з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_6 зазначає, що з даними особами про виконання будівельних робіт не домовлявся, будь-якої оплати з ними не проводив. Як відомо позивачу, ці особи працювали в ОСОБА_2 , і саме останній наймав їх та проводив з ними розрахунки.

Отже, враховуючи вищевикладене, вважає, що між позивачем та ОСОБА_2 існували цивільно-правові відносини, а саме: будівельні роботи на об`єкті будівництва, які виконувалися на підставі усного договору будівельного підряду, оплата здійснювалася по факту виконання робіт і саме за результат виконаних робіт. ОСОБА_2 самостійно здійснював організацію роботи по будівництву, наймав працівників, які працювали безпосередньо на нього і самостійно з ними вів розрахунки.

Враховуючи наведене вважає, що оскаржувана постанова про накладення штрафу винесена протиправно та просить позов задовольнити.

Відповідач у відзиві на позов (а.с. 64-77, т.1) позовні вимоги заперечив та зазначив, що 07.11.2018 до Управління Держпраці надійшло звернення ОСОБА_2 про порушення ФОП ОСОБА_1 щодо нього, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 правил оформлення трудових відносин. На підставі якого видано наказ Управління Держпраці від 16.11.2018 № 621-р, направлення на проведення інспекційного відвідування від 16.11.2018 № 1550 для проведення інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1 За результатами якого складено акт інспекційного відвідування від 10.12.2018 № ВЛ 910/403/НП/АВ. У вказаному акті зафіксовано порушення позивачем вимог частини 3 статті 24 КЗпП України, а саме: допуск до роботи без укладення трудового договору з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Факт допуску до роботи зазначених осіб повною мірою підтверджуються матеріалами, зібраними в ході інспекційного відвідування.

Акт інспекційного відвідування став єдиною і достатньою підставою для винесення постанови про накладення штрафу № ВЛ 910/403/НП/АВ/ТД-ФС від 14.01.2019.

Відповідач вважає, що оскаржувана постанова була прийнята з дотриманням норм Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 №509 (далі Порядок №509), який визначає механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення.

Оскільки підпунктом 1 пункту 11 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 № 295 (далі - Порядок №295) встановлено, що інспектори праці за наявності службового посвідчення безперешкодно, без попереднього повідомлення мають право під час проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин самостійно і в будь-яку годину доби з урахуванням вимог законодавства про охорону праці проходити до будь-яких виробничих, службових, адміністративних приміщень об`єкта відвідування, в яких використовується наймана праця, тому інспектором праці ОСОБА_5 правомірно не було повідомлено суб`єкта господарювання про початок проведення інспекційного відвідування.

Крім цього, зазначає, що оскільки підставою для проведення інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1 була скарга фізичної особи, стосовно якої порушено правила оформлення трудових відносин, тому відповідно до вимог підпункту 6 пункту 11 Порядку проведення інспекційних відвідувань, інспектор праці не мала права ознайомити суб`єкта господарювання з підставою проведення інспекційного відвідування.

Разом з тим, в ході інспекційного відвідування інспектором праці Полозковою ОСОБА_7 було пред`явлено об`єкту відвідування службове посвідчення та направлення на проведення відповідного заходу контролю.

Також звертає увагу на те, що на момент винесення оскаржуваної постанови, ФОП ОСОБА_1 не було притягнуто до адміністративної відповідальності за результатами розгляду протоколу про адміністративне правопорушення, тобто факт притягнення до подвійної відповідальності за порушення законодавства про працю відсутній.

Враховуючи наведене просить в задоволенні позову відмовити.

Представник позивача у відповіді на відзив (а.с. 137-140, т.1) наведені відповідачем аргументи заперечив з аналогічних підстав, викладених у позовній заяві та просив позов задовольнити.

В судовому засіданні позивач та його представники позовні вимоги підтримали з підстав, наведених у позовній заяві, та просили позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги заперечив з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву, просив в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, показання свідків, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає до задоволення з огляду на таке.

Судом встановлено, що 07.11.2018 за вх. № К0-311-з до Управлінням Держпраці надійшло звернення ОСОБА_2 про порушення ФОП ОСОБА_1 законодавства про працю (а.с. 112, т.1).

На підставі вказаного звернення, 16.11.2018 Управлінням Держпраці видано наказ № 621-р «Про проведення інспекційного відвідування», направлення № 1550 відповідно до яких направлено головних державних інспекторів відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів Невмержицького С.В., Полозкову О.О. терміном 10 робочих днів 26-30 лютого, 03-05 грудня 2018 року до ФОП ОСОБА_1 для проведення інспекційного відвідування з метою здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю в частині порядку укладення трудових договорів, мінімальні гарантії, строків виплати заробітної плати (а.с. 83-84, т.1).

04.12.2018 вказаними інспекторами здійснено спробу проведення інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 . Однак у зв`язку з відсутністю документів, ведення яких передбачено законодавством про працю(трудові договори, накази про прийняття працівника на роботу, табелі обліку робочого часу, повідомлення до фіскальної служби, відомості про нарахування та виплату заробітної плати) строк проведення інспекційного відвідування зупинено до 10.12.2018, про що складено акт про неможливість проведення інспекційного відвідування № ВЛ/910/403/НП та надіслано ФОП ОСОБА_1 вимогу про надання документів (а.с. 85-88, т.1).

За результатами проведеного інспекційного відвідування, 10.12.2018 складено акт № ВЛ910/403/НП/АВ (а.с. 89-93, т. 1), яким встановлено порушення частини третьої статті 24 КЗпП України , а саме: відповідно до пояснення ОСОБА_2 позивач допустив його до роботи без укладення трудового договору. ОСОБА_2 виконував усі види будівельних робіт за адресою: АДРЕСА_1 впродовж трьох років з 2015 року по липень 2018 року щодня з 09:00 год. до 23:00 год. з обідньою перервою, оплату праці проводилась в готівковій формі та на картковий рахунок. Однак, за травень-червень 2018 року заборговано заробітну плату в сумі 57000,00 грн. При цьому, ОСОБА_2 неодноразово звертався до позивача про укладення трудового договору; відповідно до пояснення ОСОБА_3 , останній працював у ФОП ОСОБА_1 з березня 2018 року по липень 2018 року без укладення трудового договору за адресою: Волинська обл., м. Нововолинськ, вул. Лісна, 16 та виконував будівельні і зварювальні роботи щодня з 08:00 год. до 20:00 год. Оплата праці проводилась в готівковій формі, але за травень 2018 року заборговано раніше обумовлену суму 28000,00 грн.; відповідно до пояснення ОСОБА_4 , який працював у ФОП ОСОБА_1 з весни 2016 року по березень 2018 року без укладення трудового договору за адресою: Волинська обл., АДРЕСА_1 16 та виконував будівельні роботи за графіком роботи з 09:00 год. до 14:00 год. щодня з перервою на обід з 13:00 до 14:00 год. Оплата праці проводилась в готівковій формі один раз на місяць; відповідно до пояснення ОСОБА_6 , останній у вільний від основної роботи час у 2016 році виконував зварювальні та підсобні роботи за адресою: АДРЕСА_1 , без укладення трудового договору, кошти за виконану роботу отримував від ФОП ОСОБА_1 за домовленістю ОСОБА_8

ФОП ОСОБА_1 з вказаним актом ознайомлено 12.12.2018 та вручено йому один примірник, про що свідчить його підпис в акті інспекційного відвідування.

18.12.2018 Управлінням Держпраці відносно ФОП ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення, з яким позивач ознайомився, висловив незгоду та відмовився від підпису (а. с.95-96).

На підставі вищевказаного акту інспекційного відвідування та за наслідками розгляду справи про накладення штрафу, відповідачем 14.01.2019 винесено постанову № ВЛ910/403/НП/АВ/ТД-ФС про накладення на ФОП ОСОБА_1 штрафу уповноваженими посадовими особами в розмірі 335070,00 грн. за порушення вимог абзацу 2 частини другої статті 265 КЗпП України (а. с. 103, т.1).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 43 Конституції України держава створює умови для здійснення громадянами права на працю. Нагляд і контроль за додержанням законодавства про працю є важливими способами захисту трудових прав працівників, гарантією забезпечення законності в трудових відносинах.

Повноваження щодо нагляду і контролю за додержанням роботодавцями законодавства про працю встановлені КЗпП України та іншими нормативно-правовими актами.

Зокрема, відповідно до частини першої статті 259 КЗпП України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 96 від 11.02.2015, Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Згідно з пунктом 4 Положення про Головне управління (Управління) Державної служби України з питань праці в області, затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України № 340 від 27.03.2015, Управління Держпраці відповідно до покладених на нього завдань здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю (пп.5); накладає у випадках, передбачених законом, штрафи за порушення законодавства, невиконання розпоряджень посадових осіб Управління Держпраці (пункт 49).

Процедура здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю, визначена Порядком здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 295 від 26.04.2017 "Деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України та статті 34 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (далі Порядок № 295).

Пунктом 2 вказаного Порядку визначено, що державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці, зокрема, Держпраці та її територіальних органів.

Відповідно до пункту 5 Порядку № 295 інспекційні відвідування проводяться за зверненням фізичної особи, стосовно якої порушено правила оформлення трудових відносин.

Рішення про доцільність проведення відповідних заходів з підстав, визначених підпунктами 5 - 7 цього пункту та пунктом 31 цього Порядку, приймає керівник органу контролю, його заступник.

Інспекційне відвідування або рішення інспектора праці про відвідування роботодавця, передбачене пунктом 33 цього Порядку, підлягає повідомній реєстрації Держпраці чи її територіальним органом до початку його проведення.

Згідно з пунктами 8-11 Порядку № 295 про проведення інспекційного відвідування інспектор праці повідомляє об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі.

Про проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин інспектор праці повідомляє об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі, якщо тільки він не вважатиме, що таке повідомлення може завдати шкоди інспекційному відвідуванню.

Під час проведення інспекційного відвідування інспектор праці повинен пред`явити об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі своє службове посвідчення.

Тривалість інспекційного відвідування, невиїзного інспектування не може перевищувати 10 робочих днів, для суб`єктів мікропідприємництва та малого підприємництва - двох робочих днів.

Інспектори праці за наявності службового посвідчення безперешкодно, без попереднього повідомлення мають право: 1) під час проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин за наявності підстав, визначених пунктом 5 цього Порядку, самостійно і в будь-яку годину доби з урахуванням вимог законодавства про охорону праці проходити до будь-яких виробничих, службових, адміністративних приміщень об`єкта відвідування, в яких використовується наймана праця; 2) ознайомлюватися з будь-якими книгами, реєстрами та документами, ведення яких передбачено законодавством про працю, що містять інформацію / відомості з питань, які є предметом інспекційного відвідування, невиїзного інспектування, з метою перевірки їх відповідності нормам законодавства та отримувати завірені об`єктом відвідування їх копії або витяги; 3) наодинці або у присутності свідків ставити керівнику та/або працівникам об`єкта відвідування запитання, що стосуються законодавства про працю, отримувати із зазначених питань усні та/або письмові пояснення; 4) за наявності ознак кримінального правопорушення та/або створення загрози безпеці інспектора праці залучати працівників правоохоронних органів; 5) на надання робочого місця з можливістю ведення конфіденційної розмови з працівниками щодо предмета інспекційного відвідування; 6) фіксувати проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин засобами аудіо-, фото- та відеотехніки; 7) отримувати від державних органів інформацію, необхідну для проведення інспекційного відвідування, невиїзного інспектування.

Відповідно до пунктів 19-21 Порядку № 295 за результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення.

Акт складається в останній день інспекційного відвідування або невиїзного інспектування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та керівником об`єкта відвідування або його уповноваженим представником. Один примірник акта залишається в об`єкта відвідування.

Якщо об`єкт відвідування не погоджується з викладеною в акті інформацією, акт підписується із зауваженнями, які є його невід`ємною частиною. Зауваження можуть бути подані об`єктом відвідування не пізніше трьох робочих днів з дати підписання акта. Письмова вмотивована відповідь на зауваження надається інспектором праці не пізніше ніж через три робочих дні з дати їх надходження.

За результатом інспекційного відвідування складено акт №ВЛ 910/403/АВ від 10.12.2018, яким виявлено порушення об`єктом відвідування законодавства про працю, а саме: має місце допуск працівників без укладення трудового договору та без повідомлення Державної фіскальної служби про прийняття працівника на роботу.

З приводу оформлення зазначеного акту інспекційного відвідування, суд констатує наступне.

Як визначено частиною четвертою статті 2 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» заходи контролю здійснюються органами Державної фіскальної служби (крім митного контролю на кордоні), державного нагляду за дотриманням вимог ядерної та радіаційної безпеки (крім здійснення державного нагляду за провадженням діяльності з джерелами іонізуючого випромінювання, діяльність з використання яких не підлягає ліцензуванню), державного архітектурно-будівельного контролю (нагляду), державного нагляду у сфері господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім діяльності з переказу коштів, фінансових послуг з ринку цінних паперів, похідних цінних паперів (деривативів) та ринку банківських послуг), державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зокрема державного нагляду (контролю) в галузі цивільної авіації - з урахуванням особливостей, встановлених Повітряним кодексом України, нормативно-правовими актами, прийнятими на його виконання (Авіаційними правилами України), та міжнародними договорами у сфері цивільної авіації.

Частиною п`ятою статті 2 даного Закону визначено, що зазначені у частині четвертій цієї статті органи, що здійснюють державний нагляд (контроль) у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зобов`язані забезпечити дотримання вимог статті 1, статті 3, частин першої, четвертої, шостої - восьмої, абзацу другого частини десятої, частин тринадцятої та чотирнадцятої статті 4, частин першої - четвертої статті 5, частини третьої статті 6, частин першої - четвертої та шостої статті 7, статей 9, 10, 19, 20, 21, частини третьої статті 22 цього Закону.

Абзацом 1 частини шостої статті 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» встановлено, що за результатами здійснення планового або позапланового заходу посадова особа органу державного нагляду (контролю) складає акт, який повинен містити такі відомості: дату складення акта; тип заходу (плановий або позаплановий); форма заходу (перевірка, ревізія, обстеження, огляд тощо); предмет державного нагляду (контролю); найменування органу державного нагляду (контролю), а також посаду, прізвище, ім`я та по батькові посадової особи, яка здійснила захід; найменування юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи - підприємця, щодо діяльності яких здійснювався захід.

Відповідно абзацу 8 частини шостої статті 7 цього Закону посадова особа органу державного нагляду (контролю) зазначає в акті стан виконання вимог законодавства суб`єктом господарювання, а в разі невиконання - детальний опис виявленого порушення з посиланням на відповідну вимогу законодавства.

Як встановлено абзацом 9 частини шостої статті 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» в останній день перевірки два примірники акта підписуються посадовими особами органу державного нагляду (контролю), які здійснювали захід, та суб`єктом господарювання або уповноваженою ним особою, якщо інше не передбачено законом.

Порядок накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 509 від 17.07.2013 (далі Постанова № 509).

Відповідно до абзацу 2 пункту 2 цього Порядку штрафи можуть бути накладені на підставі акта про виявлення під час перевірки суб`єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу.

Штрафи мають право накладати начальники територіальних органів Держпраці та їх заступники.

Відповідно до частини першої статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 74 цього Кодексу передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частинами другою, третьою статті 90 КАС України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Таким чином, з аналізу наведених норм слідує, що доказ є допустимим, лише якщо отриманий уповноваженим суб`єктом, з дотриманням належної правової процедури та є закріпленим у відповідному джерелі. Факт порушення трудового законодавства має бути підтверджено виключно допустимими доказами, серед яких, в тому числі обов`язково повинен бути належним чином оформлений акт перевірки.

Відтак, для акту перевірки на підставі якого приймаються відповідні рішення контролюючого органу про накладення штрафу, обов`язковим є дотримання встановленої законом процедури проведення перевірки та оформлення її результатів.

Як встановлено в судовому засіданні та підтверджується наявними в справі доказами, наказ на проведення інспекційного відвідування позивача та направлення на проведення перевірки були виписані на двох інспекторів ОСОБА_5 та ОСОБА_9 . Тобто, перевірка ФОП ОСОБА_1 проводилася двома інспекторами праці. Ними в межах інспекційного відвідування складався акт про неможливість проведення інспекційного відвідування від 04.12.2018, витребовувалися документи.

Однак, в акті перевірки від 10.12.2018 за наслідками інспекційного відвідування позивача, в якому зафіксовані порушення, зазначено, що така перевірка проведена лише інспектором Полозковою О.О. та нею акт підписано. Проте, як зазначалося вище, інспекційну перевірку проводило два інспектори, що підтверджується наказами на проведення перевірки, направленнями на перевірку, вимогами про витребування документів, показами свідків, тощо.

Підпис інспектора ОСОБА_9 , який також проводив перевірку в акті відсутній.

Як встановлено судом, підставою не підписання акту була зайнятість даного інспектора в іншій перевірці.

За таких обставин суд констатує, що відповідачем при складанні вказаного акту порушено вимоги статей 2, 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», а відтак акт інспекційного відвідування від 10.12.2018 не є належним та допустимим доказом, яким зафіксовано порушення.

Також не можна вважати належним та допустимим доказом пояснення ОСОБА_1 про обставини роботи працівників Шумчука В ОСОБА_10 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , яке надавалось інспектору праці як стверджує відповідач під час проведення перевірки, оскільки на ньому не вказано дату його написання та відсутній підпис позивача на ньому.

Стосовно виявлених порушень законодавства про працю та зайнятість населення, які були допущені позивачем, суд враховує наступне.

Аналіз вищенаведених норм права свідчить, що підставою притягнення до відповідальності є виявлення контролюючим органом факту фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту).

Перевіряючи наявність підстав для притягнення ФОП ОСОБА_1 до відповідальності відповідно до абзацу другого частини другої статті 265 КЗпП України, суд дійшов переконання, що висновки акта інспекційного відвідування про порушення позивачем частини третьої статті 24 КЗпП України у зв`язку із допуском найманих працівників ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 без оформлення трудового договору є помилковими.

Фактично виявлені порушення про допуск працівників позивачем до роботи без укладення трудових договорів ґрунтуються лише на поясненнях та заявах ОСОБА_2 , ОСОБА_11 , ОСОБА_3 про порушення ОСОБА_1 законодавства про працю та допуск їх до роботи без оформлення трудових договорів.

Відповідно до пояснення ОСОБА_2 , позивач допустив його до роботи без укладення трудового договору. ОСОБА_2 виконував усі види будівельних робіт за адресою: АДРЕСА_1 впродовж трьох років з 2015 року по липень 2018 року щодня з 09:00 год. до 23:00 год. з обідньою перервою, оплату праці проводилась в готівковій формі та на картковий рахунок. Однак, за травень-червень 2018 року заборговано заробітну плату в сумі 57000,00 грн. При цьому, ОСОБА_2 неодноразово звертався до позивача про укладення трудового договору.

Відповідно до пояснення ОСОБА_3 , останній працював у ФОП ОСОБА_1 з березня 2018 року по липень 2018 року без укладення трудового договору за адресою: Волинська обл., м. Нововолинськ, вул. Лісна, 16 та виконував будівельні і зварювальні роботи щодня з 08:00 год. до 20:00 год. Оплата праці проводилась в готівковій формі, але за травень 2018 року заборговано раніше обумовлену суму 28000,00 грн..

Відповідно до пояснення ОСОБА_4 , який працював у ФОП ОСОБА_1 з весни 2016 року по березень 2018 року без укладення трудового договору за адресою: Волинська обл., АДРЕСА_1 та виконував будівельні роботи за графіком роботи з 09:00 год. до 14:00 год. щодня з перервою на обід з 13:00 до 14:00 год. Оплата праці проводилась в готівковій формі один раз на місяць; відповідно

Інших доказів, які б засвідчували факт допуску ФОП ОСОБА_1 законодавства про працю під час проведення інспекційного відвідування не встановлено.

ОСОБА_1 під час судового розгляду справи надав пояснення, що дійсно в певний період часу вказані особи в нього працювали, однак такі відносини носили не трудові відносини, а цивільно-правові, зокрема, відповідно за договором підряду на виконання певного обсягу робіт, за який вони отримували кошти.

Роботи проводилися ОСОБА_2 власними інструментами, та в різні періоди часу. Також для виконання тих чи інших робіт ОСОБА_2 залучалися інші працівники. Оплату проводив ОСОБА_2 за обсяг виконаної роботи.

Під час розгляду справи судом встановлено, що основним видом діяльності позивача, є роздрібна торгівля залізними виробами, будівельними матеріалами та санітарно-технічними виробами.

Йому на праві приватної власності також належать складські приміщення в АДРЕСА_1 .

Допитані в якості свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в судовому засіданні дійсно підтвердили той факт, що виконували певні будівельні роботи в різні періоди часу у ФОП ОСОБА_1 .

Домовленість із ОСОБА_1 була про те, що виконується певний об`єм будівельних робіт, за що відповідно сплачуються кошти.

Як зазначив ОСОБА_2 , при виконанні робіт для ОСОБА_1 він користувався своїми інструментами, купував за кошти позивача необхідні матеріали. Оплату за виконану роботу йому здійснював позивач, в тому числі і з карткового рахунку своєї дружини. Роботи він проводив власними силами, а за необхідності залучав інших працівників. Будь-яких договорів на виконання робіт він не підписував. Також зазначив, що в цей час був офіційно працевлаштований на іншій роботі. Чи просив він працевлаштувати позивача офіційно, він не пам`ятає.

Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні підтвердив ту обставину, що проводив разом із ОСОБА_2 зварювальні роботи для ОСОБА_1 на протязі одного місяця. Кошти за виконані роботи мали поділити між собою. Іншу роботу, а саме: оформлення каміну він проводив для ОСОБА_1 на прохання ОСОБА_2

Із показів ОСОБА_4 вбачається, що він в певний період часу підробляв підсобником на будівельних роботах, які виконувалися для ОСОБА_1 Працював разом із ОСОБА_2 , який і проводив розрахунок за виконані роботи.

ОСОБА_3 , ОСОБА_4 підтвердили в судовому засіданні ту обставину, що про офіційне працевлаштування вони ОСОБА_12 ніколи не просили.

Роботи виконувалися не у відведений час, а у міру можливості. Розрахунки проводилися за об`єм виконаних робіт, а не від дня виробітку. Будь-якого затвердженого графіку роботи не було.

Судом в ході розгляду даної справи також були допитані свідки ОСОБА_6 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 та встановлено, який характер робіт виконували зазначені в акті перевірки працівники. Також встановлено, що в цей час ОСОБА_2 крім робіт для ОСОБА_1 виконував і інші будівельні роботи. Вказані свідки також зазначили, що для виконання певних робіт наймав працівників ОСОБА_2 , а не ОСОБА_1

Про характер цивільноправових відносин між ОСОБА_1 і вказаними в постанові працівниками свідчить журнал, який вівся ОСОБА_2 в зазначений період (а.с. 141-173, т.1), де ним відображалися записи з приводу виконання будівельних робіт, цін на товари, оплати.

Частиною першою статті 21 КЗпП України передбачено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно з частиною першою статті 23 КЗпП України трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи.

Згідно з частиною першою статті 24 цього Кодексу, трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі.

Відповідно до частини третьої статті 24 КЗпП України працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Цивільно-правовий договір - це угода між сторонами: громадянином і організацією (підприємством, тощо) на виконання першим певної роботи (а саме: договір підряду, договір про надання послуг тощо), предметом якого є надання певного результату праці, але за цього виду договору не виникають трудові відносини, на які поширюється трудове законодавство.

Отже, предметом трудового договору є праця робітника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт.

За приписами частини першої статті 626 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Згідно з частинами першою, другою статті 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Відповідно до частини першої статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Основною ознакою, що відрізняє цивільно-правові відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату. Виконавець, який працює за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик.

З аналізу наведених норм вбачається, що трудовий договір це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт чи послуг; результат праці, а не процес роботи, підлягає вимірюванню у конкретних фізичних величинах.

Крім того, суд зазначає, що трудовий договір укладається із власником для виконання обумовленої роботи саме в межах здійснення останнім господарської діяльності.

В даному випадку зміст і характер відносин, які склалися між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 свідчать про наявність не трудових відносин, а цивільно-правових, зокрема договору підряду на виконання певних робіт. Саме по виду робіт, їх об`єму, кількості матеріалів, умови їх придбання, умови оплати за виконані роботи домовлялися сторони (істотні умови цивільних договорів). Проведення зазначених робіт не охоплюється основним видом господарської діяльності позивача. Будь-яких домовленостей, які б свідчили про досягнення умов праці, які мають характер трудового договору, ( розпорядок роботи, нормування праці) як свідчить інспекція праці сторонами не обумовлювалося.

Вказані обставини підтвердили в судовому засіданні ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

Також про зазначене можуть свідчити платіжні доручення (а.с.15-27, т.1), відповідно до яких ОСОБА_22 перераховувала кошти ОСОБА_2 Зокрема, вони не носили періодичний характер (до певної дати) та мали сталу суму, що могло б свідчити про наявність трудових відносин. Суми в них були різними, в різний період часу, що підтверджує наявність цивільно-правових відносин.

Відповідно до абзацу 2 частини другої статті 265 КЗпП України юридичні та фізичні особи-підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Тобто, вказаною статтею визначено умови за яких наступає відповідальність особи за фактичний допуск працівника до роботи. Саме за недотримання трудових відносин може бути притягнуто до відповідальності власника за допуск працівника до роботи, а не допуск сторони до виконання робіт обумовлених цивільно-правовим договором, як є в даному випадку.

Згідно з частинами першою, другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відтак, враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що відповідач, приймаючи спірну постанову, не надав оцінку усім обставинам справи, діяв необґрунтовано, нерозсудливо, ним не було доведено факту порушення ОСОБА_1 частини третьої статті 24 КЗпП України, а відтак оскаржувана постанова про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами відповідача від 14.01.2019 № ВЛ910/403/НП/АВ/ТД-ФС є протиправною та підлягає скасуванню, а позов підлягає до повного задоволення.

Суд не приймає до уваги твердження представника відповідача про те, що в даному випадку між сторонами не було укладено письмових договорів підряду на виконання робіт, що свідчить про наявність трудових відносин, враховуючи наступне.

За приписами статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Суд звертає увагу на те, що відповідач позбавлений повноважень на власний розсуд тлумачити умови укладених цивільно-правових договорів, визнавати їх недійсними, позаяк трудовий договір чи цивільно-правова угода передбачає волевиявлення обох сторін правочину на їх укладення у тій чи іншій формі, з тими чи іншими умовами.

Не укладення письмового договору підряду між фізичними особами, якщо ними досягнуто згоди за істотними умовами, фактично здійснено його виконання, не свідчить про його недійсність.

Також судом не можуть бути взяті до уваги твердження представників позивача про порушення інспектором праці порядку проведення інспекційного відвідування, а саме проведення її не за місцем реєстрації підприємця та непред`явлення посвідчень на перевірку, оскільки вказані обставини в ході судового засідання не були доведені належними та допустимими доказами.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, за рахунок бюджетних асигнувань Управління Держпраці у Волинській області підлягає до стягнення на користь позивача судовий розмір в розмірі 3350,70 грн. сплачений відповідно до квитанцій від 07.02.2019 № 0.0..1 та від 18.02.2019 № 0.0..1 (а.с.2, 53, т.1).

Керуючись ст.ст. 241, 242, 243 ч.3, 245, 246, 295, 297, підпункту 15.5 пункту І розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову Управління Держпраці у Волинській області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ВЛ 910/403/НП/АВ/ТД-ФС від 14 січня 2019 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління Держпраці у Волинській області на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 3350,70 грн. (три тисячі триста п`ятдесят гривень 70 копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України. У разі подання апеляційної скарги рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Позивач: фізична особа-підприємець ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ).

Відповідач: Управління Держпраці у Волинській області (43026, Волинська обл., м. Луцьк, вул. Кравчука, 22-В, ).

Суддя Р.С.Денисюк

Повний текст рішення складено 31 травня 2019 року.