Справа № 0440/6093/18
Суддя: Шальєва В.А.
Дата ухвалення: 2019-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

22 травня 2019 року м. Дніпросправа № 0440/6093/18

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Шальєвої В.А.

суддів: Білак С.В., Малиш Н.І.,

секретар судового засідання Лащенко Р.В.

за участі позивача ОСОБА_1

представника відповідача Карпової Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду у м. Дніпрі апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.12.2018 р. (суддя Барановський Р.А.) в справі № 0440/6093/18 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області (далі - ГУ ДФС) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 27.06.2018 р. про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб в загальному розмірі 444508,30 грн., в тому числі за основним платежем - 355246,64 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 88811,66 грн.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.12.2018 р. в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, неправильного застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, ухвалити нове рішення про задоволення позову. Апелянт вказує на неправильний висновок суду першої інстанції про не підтвердження позивачем фактичного списання коштів з розрахункового рахунку внаслідок ненадання до перевірки банківських виписок про рух грошових коштів, оскільки таке списання підтверджено оригіналами платіжних доручень, долучених до матеріалів справи. Судом першої інстанції з цього приводу не враховано обставини, встановлені судовими рішеннями, які набрали законної сили, якими встановлена правомірність підтвердження витрат саме платіжними дорученнями, які й є первинним документами у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Аналогічно вважає безпідставним неврахування судом першої інстанції квитанцій та касових чеків на підтвердження витрат на оплату вартості отриманих товарів (послуг).

На думку апелянта, судом першої інстанції необґрунтовано не визнано право позивача на використання амортизаційних відрахувань з основних фондів в складі документально підтверджених витрат при визначенні оподатковуваного доходу. При цьому вказує на підтвердження своєї позиції судовим рішенням, яке набрало законної сили, а також правовим висновком Верховного Суду України, викладеним в постанові від 15.04.2014 р. в справі № 21-53а14.

Крім того, зазначає про неправильним висновок суду першої інстанції про те, що витрати на розрахункову касове обслуговування ПАТ «Укрсоцбанк» не пов`язані з веденням господарської діяльності. При цьому вказує, що судом першої інстанції у рішенні зазначена позиція контролюючого органу, проте не приведені будь-які аргументи у спростування доводів позивача.

Стосовно порушення судом першої інстанції норм процесуального права позивачем вказано на необґрунтований розгляд справи в порядку спрощеного провадження з урахуванням того, що в ухвалі про відкриття провадження у справі вказано про розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, відмовивши у задоволенні апеляційної скарги.

В судовому засіданні позивач апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Представника відповідача в судовому засіданні просив в задоволенні апеляційної скарги відмовити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить до висновку, що апеляційна скарга має бути задоволена з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ГУ ДФС проведено документальну планову виїзну перевірку позивача, за результатами якої відповідачем складено акт № 24105/04-36-13-05/ від 08.05.2018 р., яким, зокрема, встановлено порушення позивачем п. 44.1, п. 44.3, п. 44.6 ст. 44, п. 85.2 ст. 85 Податкового кодексу України в частині не надання платником оригіналів документів чи їх копій за 2015-2017 р.р., а саме відомостей про рух коштів на розрахунковим рахункам; п. 46.1 ст. 46, пп. 47.1.3 п. 47.1 ст. 47, п. 51.1. ст. 51, абз. «б» п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України в частині не відображення платником в податкових розрахунках сум доходу за формою ДФ за I-й квартал 2015р., III-й квартал 2015р. - IV-й квартал 2017р. як доходу нарахованого і виплаченого фізичним особам-підприємцям за придбані ТМЦ та послуги за ознакою 157 (дохід виплачений самозайнятій особі); -п. 177.1, п. 177.2, п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України, у результаті чого платником визначено суму податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності за 2015-2017 р.р. в сумі 355 246,64 грн., в тому числі: за 2015 рік в сумі 127 196, 28 грн., за 2016 в сумі 124 708, 96 грн., за 2017 рік в сумі 103 341, 40 грн.;

На підставі вказаного акту відповідачем прийняте податкове повідомлення-рішення № від 27.06.2018 р. про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб в загальному розмірі 444508,30 грн., в тому числі за основним платежем - 355246,64 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 88811,66 грн.

Суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість збільшення позивачу суми грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб спірним податковим повідомленням-рішенням у зв`язку з документальним не підтвердженням платником витрат по придбанню товарів/послуг через не надання до перевірки банківських виписок про рух грошових коштів, які б підтверджували надходження та списання (в тому числі постачальникам за ТМЦ, послуги) безготівкових коштів за 2015 рік на загальну суму 655 244, 18 грн., в тому числі вартість придбаних товарно-матеріальних цінностей, що реалізовані або використані у виробництві продукції, - 538 682, 66 грн.; інші витрати, включаючи вартість виконаних робіт, наданих послуг, - 116 561, 52 грн.

Також судом першої інстанції вказано, що з огляду на не надання позивачем до перевірки банківських виписок про рух грошових коштів, витрати позивача на розрахункове касове обслуговування АКБ «Укрсоцбанк» у розмірі 5355,12 грн. не пов`язані з веденням господарської діяльності, відповідно, платником в порушення вимог п. 177.2 ст. 177, п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України завищено задекларовані показники вартості документально підтверджених витрат, безпосередньо пов`язаних з одержанням доходу від здійснення діяльності за 2015 рік, на загальну суму 5355,12 грн.

Крім того, суд першої інстанції зазначив, що оскільки законодавством не передбачено для фізичних осіб-підприємців на загальній системі оподаткування ведення бухгалтерського обліку складу витрат на придбання основних фондів чи нематеріальних активів, що підлягають амортизації, фізична особа - підприємець на загальній системі оподаткування не включає до складу витрат суму амортизації основних засобів та нематеріальних активів, відповідно, позивачем в порушення п. 177.2 ст. 177, п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України завищено документально підтверджені витрати за 2015 р. за рахунок включення амортизації основних засобів на загальну суму 11 982,55 грн.

Суд вважає такий висновок необґрунтованим, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ГУ ДФС проведена документальна планова виїзна перевірка фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2015 р. по 31.12.2017 р., за результатами якої складено акт № 24105/04-36-13-05/ від 08.05.2018 р., за висновками якого позивачем, зокрема, порушено п. 177.1, п. 177.2, п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України, що призвело до визначення суми податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності за 2015-2017 роки в сумі 355246,64 грн., в тому числі за 2015 рік - 127196,28 грн., за 2016 рік - 124708,96 грн., за 2017 рік - 103341,40 грн.

На підставі приведеного акту перевірки ГУ ДФС прийнято податкове повідомлення-рішення № від 27.06.2018 р. про збільшення фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 суми грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб в загальному розмірі 444508,30 грн., в тому числі за основним платежем - 355246,64 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 88811,66 грн.

Підставою збільшення позивачу суми грошового зобов`язання спірним податковим повідомленням-рішення є висновок контролюючого органу про завищення позивачем витрат через документальне не підтвердження платником витрат по придбанню товарів/послуг у зв`язку з не надання до перевірки банківських виписок про рух грошових коштів, які б підтверджували надходження та списання (в тому числі постачальникам за ТМЦ, послуги) безготівкових коштів; визнання витрат на розрахункове касове обслуговування АКБ «Укрсоцбанк» у розмірі 5355,12 грн. такими, що не пов`язані з веденням господарської діяльності; безпідставне включення до складу витрат сум амортизації основних засобів та нематеріальних активів.

Судом встановлено, що позивачем за податковою декларацією за 2015 рік (№ від 09.02.2016 р.) задекларовано до сплати суму податку на доходи фізичних осіб в розмірі 30,12 грн., а за відомостями контролюючого органу сума податку, що підлягала до сплати, повинна складати 127 226, 40 грн. (відхилення - 127 196, 28 грн.); за податковою декларацією за 2016 рік (№ від 02.02.2017 р.) позивачем задекларовано до сплати суму податку на доходи фізичних осіб у розмірі 229,29 грн., проте за змістом акту перевірки сума податку, що підлягала до сплати, повинна складати 124 938,25 грн. (відхилення - 124 708, 96 грн.); за податковою декларацією за 2017 рік (№ від 07.02.2016 р.) платником задекларовано до сплати суму податку на доходи фізичних осіб в розмірі 478, 11 грн., а за відомостями контролюючого органу така сума повинна становити 103 819, 51 грн. (відхилення - 103 341, 40 грн.).

Щодо ненадання позивачем до перевірки банківських виписок про рух грошових коштів, які б підтверджували надходження та списання (в тому числі постачальникам за ТМЦ, послуги) безготівкових коштів, як підставу для висновку про завищення позивачем витрат через документальне не підтвердження платником витрат по придбанню товарів/послуг суд вказує на наступне.

Відповідно до п. 177.1 ст. 177 Податкового кодексу України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1статті 167 цього Кодексу.

Об`єктом оподаткування податком на доходи фізичних осіб є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця (п. 177.2 ст. 177 Податкового кодексу).

Пунктом 177.4 статті 177 Податкового кодексу України визнано перелік витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, до якого належать:

витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат (пп. 177.4.1);

витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу);

обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством (пп. 177.4.2);

суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом (пп. 177.4.3);

інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг (пп. 177.4.4).

Виходячи зі змісту приведених норм права, до складу витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать витрати, які пов`язані саме з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця, в тому числі вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат (пп. 177.4.1).

Згідно з Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинним документом визнається документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Згідно зі ст. 9 цього Закону підставою для бухгалтерського обліку господарської операції є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа; дату і місце складання; назву підприємства від імені якого складений документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на п.ідставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

За змістом пп. 14.1.144-1 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу документ для цілей цього Кодексу - документ, створений у паперовій або електронній формі з дотриманням вимог законів щодо електронного документообігу та електронного цифрового підпису, складення та/або подання, та/або надіслання якого передбачається цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими на підставі та на виконання цього Кодексу, та/або пов`язане з реалізацією прав та обов`язків платника податків, та/або контролюючих органів згідно із нормами цього Кодексу.

Пунктом 85.2 статті 85 Податкового кодексу України встановлено, що платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.

Згідно з пунктом 85.8 статті 85 Податкового кодексу України посадова (службова) особа контролюючого органу, яка проводить перевірку, у випадках, передбачених цим Кодексом, має право отримувати від платника податків або його законних представників копії документів, що належать до предмета перевірки. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності).

Відповідно до п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

За приписами частини першої статті 2 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» цей Закон поширюється на всіх юридичних осіб, створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, а також на представництва іноземних суб`єктів господарської діяльності (далі - підприємства), які зобов`язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність згідно з законодавством.

На позивача як фізичну особу-підприємця законодавством не покладено обов`язку щодо ведення бухгалтерського обліку та подання фінансової звітності.

Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в України» та нормативно-правовими актами Національного банку України не передбачено такого платіжного документу як відомість про рух коштів на розрахунковому рахунку (банківські виписки про рух коштів по розрахунковому рахунку).

Такі банківські виписки не є первинними документом в розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України» та Податкового кодексу України.

Відповідно пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України 18.06.2003 р. № 254, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08.07.2003 року за №559/7880, порядок, періодичність друкування та форма надання виписок (у паперовій чи електронній формі) із особових рахунків клієнтів обумовлюється договором банківського рахунку, що укладається між банком і клієнтом під час відкриття рахунку.

Умовами договору банківського рахунку №110-1/154, укладеного позивачем з АК БСР «Укрсоцбанк» 01.04.2008 р., передбачено, що послуги, що надаються банком, оприлюднюються шляхом їх розміщення на інформаційних стендах банку та на сайті. Надання клієнту виписок по рахунку не є обов`язковою послугою банку, а сам позивач не подавав заявок про надання такої послуги, оскільки не веде бухгалтерський облік.

Таким чином, оскільки банківські виписки про рух коштів по розрахунковому рахунку на є первинними документи, у позивача як платника податків відсутній обов`язок з надання таких документів при проведенні податкової перевірки.

З урахуванням надання позивачем до перевірки оригіналів платіжних доручень на підтвердження здійснення витрат суд визнає необґрунтованим висновок суду першої інстанції про завищення позивачем витрат через документальне не підтвердження платником витрат по придбанню товарів/послуг у зв`язку з не наданням до перевірки банківських виписок про рух грошових коштів, які б підтверджували надходження та списання (в тому числі постачальникам за ТМЦ, послуги) безготівкових коштів.

Суд визнає необґрунтованими доводи контролюючого органу, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, щодо неможливості здійснення перевірки руху активів без дослідження виписок про рух грошових коштів, з тих підстав, що суб`єкт владних повноважень не повинен перекладати свої обов`язки щодо доведеності правомірності свого рішення на платника податків з урахуванням відсутності у платника податків надавати до перевірки документи, які не є обов`язковими для отримання і зберігання платником податків.

Стосовно визнання витрат на розрахункове касове обслуговування АКБ «Укрсоцбанк» у розмірі 5355,12 грн. такими, що не пов`язані з веденням господарської діяльності, суд вказує на таке.

Як вказано вище, 01.04.2008 р. фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 укладено з АКБ «Укрсоцбанк» договір банківського рахунку № 110-1/154, за умовами якого позивачем здійснюється плата за надані банком послуги з розрахунково-касового обслуговування (п. 2.6).

Позивачем підтверджено здійснення плати за надані банком послуги з розрахунково-касового обслуговування відповідними платіжними дорученнями, які надавались як до податкової перевірки, так й надані до матеріалів справи.

Відповідно до підпункту 177.4.4 пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Оскільки Податковим кодексом України прямо передбачено у складі витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, плата за розрахунково-касове обслуговування, суд визнає необґрунтованим висновок суду першої інстанції про непов`язаність витрат на розрахункове касове обслуговування АКБ «Укрсоцбанк» у розмірі 5355,12 грн. з веденням господарської діяльності.

При цьому суд вказує на безпідставність посилання суду першої інстанції та контролюючого органу на те, що про не пов`язаність таких витрат з веденням господарської діяльності свідчить не надання позивачем до перевірки банківських виписок про рух грошових коштів, через те, що як вказано вище, оскільки банківські виписки про рух коштів по розрахунковому рахунку на є первинними документи, у позивача як платника податків відсутній обов`язок з надання таких документів при проведенні податкової перевірки, а здійснення позивачем плати за розрахункове-касове обслуговування підтверджено платіжними дорученнями, які є первинними документами.

Також суд вважає необґрунтованим висновок суду першої інстанції про не включення до складу витрат суми амортизації основних засобів та нематеріальних активів.

В періоді, що перевірявся, позивач перебував на загальній системі оподаткування, був платником податку на доходи фізичних осіб, податку на доходи найманих працівників, військового збору, податку на додану вартість, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - ЄСВ).

Оподаткування доходів, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, регулюється статтею 177 Податкового кодексу України.

Перелік витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, визначений п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу, до якого належать:

пп. 177.4.1. витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат;

пп. 177.4.2. витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу);

обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством;

пп. 177.4.3. суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом;

пп. 177.4.4. інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Тобто, Податковий кодекс України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, (2015-2016 роки) на передбачав віднесення до складу витрат, пов`язаних з провадженням господарською діяльністю, фізичною особою-підприємцем амортизаційних відрахувань.

Законом № 1797-VIII від 21.12.2016 р. пункт 177.4 статті 177 Податкового кодексу України доповнено підпунктом 177.4.6, відповідно до якого зазначені у цій статті підприємці мають право (за власним бажанням) включати до складу витрат, пов`язаних з провадженням їх господарської діяльності, амортизаційні відрахування з відповідним веденням окремого обліку таких витрат. При цьому амортизації підлягають: витрати на придбання основних засобів та нематеріальних активів; витрати на самостійне виготовлення основних засобів.

Не підлягають амортизації та повністю включаються до складу витрат звітного періоду витрати на: проведення ремонту, реконструкції, модернізації та інших видів поліпшення основних засобів; ліквідацію основних засобів (у частині залишкової вартості).

Не підлягають амортизації такі основні засоби подвійного призначення: земельні ділянки; об`єкти житлової нерухомості; легкові та вантажні автомобілі.

Такі зміни набрали чинності з 01.01.2017 р. та саме з цієї дати можуть застосовуватися підприємцями при формуванні складу витрат.

Основною вимогою включення до складу витрат, пов`язаних з провадженням їх господарської діяльності, амортизаційних відрахувань фізичними особами-підприємцями з 2017 р. є відповідне ведення окремого обліку таких витрат.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові від 15.04.2014 р. в справі № 21-53а14, що валовий дохід платників податків-фізичних осіб підлягає зменшенню на суму амортизаційних відрахувань у разі ведення такими платниками бухгалтерського обліку балансової вартості основних фондів та за умови фактичного отримання валового доходу завдяки використанню відповідних основних фондів.

Судом встановлено, що позивачем як суб`єктом господарювання використовуються у господарській діяльності об`єкти нерухомого майна - будівля павільйону торгівлі за адресою: АДРЕСА_1 , та будівля магазину продовольчих товарів з кафетерієм та офісним приміщенням за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджуються відповідними правовстановлюючими документами.

Відповідно до статті 320 Цивільного кодексу України одним із видів розпоряджання власністю є право власника використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків, встановлених законом; законом можуть бути встановлені умови використання власником свого майна для здійснення підприємницької діяльності.

Тобто, позивач як фізична особа-підприємець може використовувати у власній підприємницькій діяльності майно, яке належить позивачу як фізичній особі.

Судом встановлено, що позивачем ведеться бухгалтерський облік та окремий облік амортизаційних відрахувань як витрат, пов`язаних з провадженням господарської діяльності, що підтверджено наявними в матеріалах справи журналом обліку вартості будівель, відповідно, такі амортизаційні відрахування повинні включатися до складу витрат.

Враховуючи приведені обставини, суд доходить до висновку про помилковість висновку суду першої інстанції про неправомірність формування позивачем витрат, безпосередньо пов`язаних з одержанням доходу від здійснення діяльності, та визнає протиправним збільшення позивачу суми грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб податковим повідомленням-рішенням № від 27.06.2018 р.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи; не доведеними є обставини, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, не відповідають обставинам справи; судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права або порушено норми процесуального права, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення.

Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.12.2018 р. в справі № 0440/6093/18 задовольнити.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.12.2018 р. в справі № 0440/6093/18 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення скасувати.

Ухвалити в справі № 0440/6093/18 нове рішення.

Позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № , прийняте Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області 27.06.2018 р., про збільшення фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 суми грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб в загальному розмірі 444508,30 грн., в тому числі за основним платежем - 355246,64 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 88811,66 грн.

Стягнути з бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Дніпропетровській області на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 11101 (одинадцять тисяч сто одну) грн. 48 коп.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття 22.05.2019 р. та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 27.05.2019 р.

Суддя-доповідач В.А. Шальєва

суддя С.В. Білак

суддя Н.І. Малиш