Справа № 160/3330/19
Суддя: Голобутовський Роман Зіновійович
Дата ухвалення: 2019-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 травня 2019 року Справа № 160/3330/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіГолобутовського Р.З.
за участі секретаря судового засіданняВербного Д.С.
позивача представника позивача представника відповідача Зіненка Я.І., Шевчукової Р.В., Борисенко А.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про визнання протиправними і скасування наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності та звільнення, поновлення на роботі,
12 квітня 2019 року ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області (далі - ГУ НП в Дніпропетровській області, відповідач), в якому просить суд:
- визнати протиправним та скасувати п.1 наказу № 4258 від 27.09.2018 року начальника Головного управління Національної поліції «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих поліцейських Нікопольського ВП ГУНП» щодо накладення на оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Нікопольського ВП ГУНП в Дніпропетровській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції за порушення службової дисципліни, недотримання вимог ст.7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, п.1 ч.1 ст.18 ЗУ «Про національну поліцію», Присяги працівника поліції, абзацу 1, 2 п.1 розділу II Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 року №1179, що виразилося у недотриманні принципів діяльності поліції та вчиненні дій не сумісних з вимогами, що пред`являються до професійно-етичних якостей поліцейського;
- визнати протиправним та скасувати наказ начальника Головного управління Національної поліції від 05.10.2018 року №275о/с в частині щодо звільнення зі служби оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Нікопольського ВП ГУНП в Дніпропетровській області старшого лейтенанта поліції Зіненка Ярослава Ігоровича за п.6 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення);
- зобов`язати начальника Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області поновити ОСОБА_1 на посаді оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Нікопольського ВП ГУНП в Дніпропетровській області.
Ухвалою суду від 15 квітня 2019 року відкрито провадження у справі та ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження.
У судовому засіданні позивач і його представник позовні вимоги підтримали і просили задовольнити.
Представник відповідача надав до суду відзив і в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що підставою для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності є порушення дисципліни та вчинення дисциплінарного проступку. Для притягнення особи до дисциплінарної відповідальності достатньо, щоб був зафіксований сам факт порушення або факт вчинення проступку або вчинення працівником поліції дій, які мають ознаки злочину та є порушенням службової дисципліни. Визнання працівника поліції в установленому порядку винним у вчиненні злочину не перешкоджає притягненню його до дисциплінарної відповідальності за це діяння. Обставини вчинення дисциплінарного проступку встановлюються за результатами службового розслідування. Порушення, що були допущені позивачем під час виконання службових обов`язків, давали всі підстави для застосування такого дисциплінарного стягнення, як звільнення зі служби в поліції. У свою чергу, при накладенні дисциплінарного стягнення та звільненні позивача, відповідачем не було допущено порушень порядку притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, оскільки воно відбулось за результатами проведеного службового розслідування та в межах строків, визначених законодавством. Таким чином, вимоги позивача є безпідставними і необґрунтованими, у зв`язку з чим не підлягають задоволенню.
20 травня 2019р. позивачем було подано заперечення на відзив, у якому він зазначив, що застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення, яке є крайнім заходом дисциплінарного впливу, застосовано до позивача за відсутності правових підстав, без урахування всіх обставин у справі та дотримання принципу пропорційності між вчиненим дисциплінарним проступком і мірою дисциплінарної відповідальності. На підтвердження своєї позиції посилався на практику ЄСПЛ. Зазначив, що встановлення службовим розслідуванням причетності позивача до скоєння злочину внесення відомостей до ЄРДР, повідомлення про підозру у вчиненні злочину, обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не є свідченням вчинення позивачем дисциплінарного проступку в розумінні Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України. Також позивач посилався на те, що згідно зі ст.ст.61, 62 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
24 травня 2019р. відповідачем було подано пояснення щодо заперечення на відзив, у якому відповідач зазначив, що підставою для проведення службового розслідування є належним чином оформлений наказ уповноваженого на те начальника. Підставою притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 стало проведення службового розслідування відповідно до наказу ГУНП від 05.09.2018р. Також зазначив, що відповідно до положень ч.2 ст.5 Дисциплінарного статуту притягнення працівника поліції до дисциплінарної відповідальності є самостійним юридичним наслідком, який настає у результаті скоєння ним дисциплінарного проступку.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить таких висновків.
Судом встановлено, що старший лейтенант поліції ОСОБА_1 був призначений наказом ГУНП в Дніпропетровській області від 07.11.2015 року № 1 о/с на посаду оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Нікопольського відділу поліції.
Наказом від 27.09.2018р. №4258 ОСОБА_1 було притягнуто до дисциплінарної відповідальності на нього накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції за порушення службової дисципліни, недотримання вимог ст.7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, п. 1 ч. 1 ст. 18 ЗУ «Про національну поліцію», Присяги працівника поліції, абзацу 1, 2 п. 1 розділу II Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 року №1179, що виразилося у недотриманні принципів діяльності поліції та вчиненні дій не сумісних з вимогами, що пред`являються до професійно-етичних якостей поліцейського.
Відповідно до висновку службового розслідування, затвердженого начальником ГУНП в Дніпропетровській області 27.09.2018 року, члени комісії вважають за доцільне за порушення службової дисципліни, недотримання вимог ст.7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, п. 1 ч. 1 ст. 18 ЗУ «Про Національну поліцію», Присяги працівника поліції, абзацу 1, 2 п. 1 розділу II Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 року №1179, що виразилося у недотриманні принципів діяльності поліції та вчиненні дій несумісних з вимогами, що пред`являються до професійно-етичних якостей поліцейського, накласти на ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у виглядів звільнення зі служби в поліції.
Наказом ГУНП в Дніпропетровській області від 05.10.2018 року № 275 о/с старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції за п.6 частини 1 статті 77 (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) Закону України «Про Національну поліцію».
Не погодившись з таким звільненням та прийнятими наказами, позивач звернувся з цим позовом до суду.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Як передбачено частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 18 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейський зобов`язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського.
Відповідно до частин 1, 2 статті 19 Закону України «Про Національну поліцію» у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.
Частиною 1 статті 64 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що особа, яка вступає на службу в поліції, складає Присягу на вірність Українському народові такого змісту: "Я, (прізвище, ім`я та по батькові), усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки".
Згідно з пунктом 6 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.
За приписами пункту 4 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.
За таких обставин, застосуванню до правовідносин, що склались між сторонами, підлягають норми Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, як таких, що не суперечать Закону України «Про Національну поліцію».
Статтею 1 Дисциплінарного статуту визначено, що службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.
Відповідно до статті 2 Дисциплінарного статуту дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.
Згідно з частиною 1 статті 5 Дисциплінарного статуту за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.
Як зазначено у статті 7 Дисциплінарного статуту, службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов`язує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров`я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави; поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу; дотримуватися норм професійної та службової етики; берегти державну таємницю; у службовій діяльності бути чесною, об`єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об`єднань та інших юридичних осіб; стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов`язані зі службою; постійно підвищувати свій професійний та культурний рівень; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють; берегти та підтримувати в належному стані передані їй в користування вогнепальну зброю, спеціальні засоби, майно і техніку. У разі виявлення порушень законодавства, зловживань чи інших правопорушень у службовій діяльності особа рядового або начальницького складу повинна вжити заходів щодо припинення цих порушень та доповісти про це безпосередньому або старшому прямому начальникові.
У відповідності до пункту 8 частини 1 статті 12 Дисциплінарного статуту на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни може накладатися такий вид дисциплінарного стягнення як звільнення з органів внутрішніх справ.
Приписами статті 14 Дисциплінарного статуту визначено, що з метою з`ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування. При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов`язків, рівень кваліфікації тощо. Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу. Рішення про звільнення або притягнення до дисциплінарної відповідальності таких осіб оскаржується в установленому законом порядку.
Пунктом 2.1 Інструкції передбачено, що підставами для проведення службового розслідування є порушення особами РНС службової дисципліни, у тому числі скоєння кримінальних або адміністративних правопорушень, знищення або втрата службових документів, доручених або охоронюваних матеріальних цінностей, вчинення особами РНС діянь, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, інші події, пов`язані із загибеллю (смертю) осіб РНС чи їх травмуванням (пораненням), а також події, які сталися за участю осіб РНС і можуть викликати суспільний резонанс.
Згідно з пунктом 2.2 Інструкції службове розслідування проводиться уповноваженим на те начальником у разі:
2.2.1. Невиконання або неналежного виконання особами РНС під час службової діяльності вимог чинного законодавства, що призвело до порушення прав та законних інтересів громадян або негативно вплинуло на забезпечення виконання покладених на ОВС завдань з охорони громадського порядку, боротьби зі злочинністю.
2.2.2. Реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань відомостей про скоєне особою РНС кримінальне правопорушення.
2.2.3. Повідомлення особі РНС про підозру в учиненні нею кримінального правопорушення.
2.2.4. Скоєння особою РНС корупційного правопорушення або надходження подання спеціально уповноваженого суб`єкта у сфері протидії корупції.
Як передбачено пунктом 1 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейського під час виконання службових обов`язків, що затверджені Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 09 листопада 2016 року №1179, під час виконання службових обов`язків поліцейський, серед іншого, повинен:
неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського;
професійно виконувати свої службові обов`язки, діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, міжнародними договорами України, а також цими Правилами;
неухильно дотримуватись антикорупційного законодавства України, обмежень, пов`язаних зі службою в Національній поліції України, визначених Законами України «Про Національну поліцію», «Про запобігання корупції» та іншими актами законодавства України;
поводитися стримано, доброзичливо, відкрито, уважно і ввічливо, викликаючи в населення повагу до поліції і готовність співпрацювати;
контролювати свою поведінку, почуття та емоції, не дозволяючи особистим симпатіям або антипатіям, неприязні, недоброму настрою або дружнім почуттям впливати на прийняття рішень та службову поведінку;
інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.
Матеріали справи свідчать про те, що оскаржувані накази були прийняті за наслідками проведеного службового розслідування, оформленого висновком від 27.09.2018 року, затвердженого начальником ГУНП в Дніпропетровській області 27.09.2018 року.
04.09.2018 року старшому лейтенанту поліції ОСОБА_1 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України. 10.09.2018 ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком 60 діб з правом внесення застави 500000 грн.
За наслідками проведеного службового розслідування зроблено висновки про порушення позивачем службової дисципліни, недотримання вимог ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, п. 1 ч. 1 ст. 18 ЗУ «Про Національну поліцію», Присяги працівника поліції, абзацу 1, 2 п. 1 розділу II Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 року №1179, що виразилося у недотриманні принципів діяльності поліції та вчиненні дій несумісних з вимогами, що пред`являються до професійно-етичних якостей поліцейського, накласти на ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у виглядів звільнення зі служби в поліції.
У зв`язку із зазначеним, за результатами проведеного службового розслідування було запропоновано накласти на оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Нікопольського ВП ГУНП старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 . дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.
Таким чином, суд доходить висновку, що саме за скоєння дисциплінарного проступку до позивача було застосовано стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.
Доводи, що викладені у позовній заяві, стосовно того, що підставою для звільнення зі служби в поліції є вчинення позивачем злочину, що, в свою чергу, є протиправним, оскільки на час звільнення позивача був відсутній вирок суду, який набрав законної сили, суд не вважає обґрунтованими, оскільки, як підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, позивача було звільнено не за вчинення злочину, а за порушення службової дисципліни.
Під час проведення службового розслідування ГУНП в Дніпропетровській області було достовірно встановлено факт підтвердження відомостей, які стали підставою для його призначення. Факт вчинення позивачем встановлених розслідуванням дій підриває авторитет і довіру до поліції як органу державної виконавчої влади, який покликаний захищати життя, здоров`я, права і свободи громадян, власність, інтереси суспільства і держави від протиправних посягань.
При цьому, факт порушення позивачем службової дисципліни у вигляді вчинення дій, які мають ознаки злочину, встановлений висновком службового розслідування від 27.09.2018 року.
Саме факт отримання неправомірної вигоди ОСОБА_1 став підставою притягнення його до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби, як крайнього заходу дисциплінарного впливу. Встановлення цих обставин відповідає умовам, що викладені в пункті 8 частини 1 статті 12 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України та в пункті 6 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію».
Обставини вчинення позивачем дисциплінарного проступку є доведеними і доводи викладені у позовній заяві не спростовують цього. Тяжкість застосованого до позивача виду дисциплінарного стягнення відповідає вчиненому дисциплінарному проступку.
Окремо суд зазначає, що в цьому випадку позивачем було вчинено діяння, що є несумісним із займаною ним посадою та яке виходить за межі дисциплінарної відповідальності, оскільки позивачем було скоєно проступок проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження державного органу та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.
Посилання позивача на той факт, що звільнення відбулось до набрання вироком законної сили, жодним чином не може ототожнюватися з відсутністю в його діях порушення дисципліни, отже, звільнення позивача зі служби в поліції саме за порушення дисципліни було здійснено правомірно.
Аналогічний висновок викладено у постанові ВС від 19.04.2019р. у справі №802/1172/17-а (головуючий - Стрелець Т.Г., судді: Білоус О.В., Желтобрюх І.Л.).
Крім того, позивач і його представник посилаються на те, що подання прокурора про призначення та проведення службового розслідування датоване 06.09.2018р., а наказ про організацію проведення службового розслідування датований 05.09.2018 р. Необхідно зазначити, що сама по собі ця розбіжність у датах не спростовує фактів, викладених у висновку службового розслідування за фактом порушення службової дисципліни з боку окремих поліцейських Нікопольського ВП ГУНП від 27.09.2018р., в тому числі і ОСОБА_1 , тож не може слугувати підставою для скасування оскаржуваних наказів.
Крім того, посилання позивача на те, що наказ про організацію проведення службового розслідування сфальсифікований не підтверджено жодними доказами (як то висновком експерта, судовими рішеннями і т.ін.).
У позовній заяві позивач також посилається на незаконність відсторонення його від посади. Необхідно зазначити, що у рамках розгляду адміністративної справи питання щодо законності або незаконності відсторонення від посади не може бути вирішене, оскільки порядок відсторонення від посади, а також можливість скасування такого відсторонення встановлені Кримінальним процесуальним кодексом України.
Таким чином, суд вважає, що відповідач дійшов обґрунтованого висновку про застосування до позивача за скоєння дисциплінарного проступку стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції, у зв`язку з чим підстави для задоволення позову відсутні.
Відповідно до частини 1 статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.
Згідно з частиною 2 статті 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Частинами 1, 2 статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. У адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Виходячи з викладеного, наявними у матеріалах справи доказами підтверджено доведеність в діянні позивача недотримання службової дисципліни та, відповідно, складу дисциплінарного проступку, а також обрання виду дисциплінарного стягнення саме у вигляді звільнення з посади.
Оскільки доводи позивача, покладені в основу позову є безпідставними, не встановлено процедурних порушень із боку ГУНП у Дніпропетровській області під час проведення службового розслідування та видання наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності та звільнення ОСОБА_1 , суд робить висновок про відмову в задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про визнання протиправними і скасування наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності та звільнення, поновлення на роботі.
Керуючись ст. 9, 72-77, 242-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України суд,
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 05 червня 2019 року.

Суддя Р.З. Голобутовський