Справа № 160/4856/19
Суддя: Олійник Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2019-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

копія ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УХВАЛА
30 травня 2019 р.Справа №160/4856/19

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Олійник В.М., розглянувши заяву представника позивача про забезпечення адміністративного позову в адміністративній справі за позовом приватного вищого навчального закладу "Інститут підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів" до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу,-
28 травня 2019 року приватний вищий навчальний заклад "Інститут підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів" звернувся до суду з позовом до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області, в якому просить визнати протиправною та скасувати Постанову Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області від 04 квітня 2019 року № ДН1395/1510/АВ/ТД-ФС/301 про накладення штрафу на Приватний вищий навчальний заклад «Інститут підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів» в розмірі 2 378 610 .
Крім того, позивачем було подано заяву про забезпечення позову, в якій просить зупинити стягнення на підставі виконавчого документа - Постанови ГУ Держпраці у Дніпропетровській області від 04 квітня 2019 року № ДН1395/1510/АВ/ТД- ФС/301 оскільки невжиття такого заходу може істотно ускладнити ефективний захист порушених прав та інтересів позивача, за захистом яких він звертається.
В обґрунтування заяви позивач зазначив, що Постанова ГУ Держпраці у Дніпропетровській області від 04 квітня 2019 року № ДН1395/1510/АВ/ТД-ФС/301 винесена на підставі Акту інспекційного відвідування юридичної особи, яка використовує найману працю № ДН 1395/1510/АВ від 15 березня 2019 року, накладено штраф в розмірі 2 378 610 (два мільйони триста сімдесят вісім тисяч шістсот десять) грн. за нібито відсутність офіційного працевлаштування 19 найманих працівників.
Оскаржувана постанова про накладення штрафу є виконавчим документом і може бути пред`явлена до примусового виконання протягом трьох місяців, при цьому діюча редакція Закону України «Про виконавче провадження» не надає боржнику строку на добровільне виконання рішення, а тому в будь-який момент банківські поточні рахунки позивача можуть бути арештовані виконавчою службою та у цьому випадку діяльність підприємства взагалі може призупинитися, а працівники підприємства не отримають свою заробітну плату.
Відповідно до бухгалтерської довідки від 22 квітня 2019 року господарські витрати позивача складають 20 554 (двадцять тисяч п`ятсот п`ятдесят чотири) грн., при цьому сума штрафу більше ніж у сто раз перевищує суму таких витрат.
Сума штрафу, застосованого до позивача відповідно до постанови Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області від 04 квітня 2019 року № ДН1395/1510/АВ/ТД-ФС/301., складає 2 378 610 грн., що у кілька разів, перевищує місячний обсяг фонду оплати праці Інституту.
Таким чином, стверджує заявник, забезпечення позову у даній адміністративній справі, є достатніми для висновку щодо існування небезпеки ускладнення забезпечення ефективного захисту порушених (оспорюваних) прав та інтересів позивача, оскільки внаслідок можливого звернення оскаржуваної постанови до примусового виконання до набрання законної сили судовим рішенням в даній адміністративній справі можуть виникнути несприятливі наслідки як для позивача (неможливість проведення господарської діяльності, виникнення боргових зобов`язань перед контрагентами тощо), так і для третіх заінтересованих осіб, зокрема - робітників (неотримання заробітної плати, неможливість виконувати трудові обов`язки тощо), а також для держави через неможливості сплати товариством податків та обов`язкових платежів.
Відповідно до частини 1 статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України, заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.
Суд вважає за можливе розглянути клопотання позивача про забезпечення адміністративного позову без повідомлення учасників справи.
Розглянувши вищевказане клопотання, суд враховує наступне.
Частинами першою, другою статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Відповідно до частини першої статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.
Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що для вжиття заходів забезпечення позову необхідні поважні підстави та обґрунтування таких підстав належними доказами.
В той же час заходи забезпечення адміністративного позову мають бути належними та відповідними заявленому адміністративному позову, стосуватись прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі з приводу порушення яких заявлено адміністративний позов.
Також при розгляді клопотання про вжиття заходів забезпечення позову суд повинен дати оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжитих заходів з урахуванням:
- розумності, обґрунтованості й адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;
- забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників процесу;
- наявності зв`язку між конкретним видом, що застосовується для забезпечення позову, і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий вид забезпечення забезпечити фактичне виконання рішення суду у разі його задоволення;
- ймовірності виникнення ускладнень для виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів.
Розглянувши заяву представника позивача про забезпечення адміністративного позову, суд вважає її обґрунтованою, оскільки дійсно винесена Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області постанова є виконавчим документом, яка набирає законної сили з моменту прийняття та підлягає примусовому виконанню незалежно від факту її судового оскарження. Крім того, приймаючи рішення на користь заявника, суд враховує, що виконання постанови до винесення рішення у даній справі може завдати істотної шкоди не тільки правам, свободам інтересам приватного вищого навчального закладу "Інститут підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів" а й негативно відобразитися на інших, враховуючи специфіку діяльності закладу.
Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку про задоволення заяви про забезпечення позову.
Відповідно до ч. 5 ст. 154 Кодексу адміністративного судочинства України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 156 Кодексу адміністративного судочинства України ухвала суду про забезпечення позову має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.
Примірник ухвали про забезпечення позову негайно надсилається заявнику, всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову і яких суд може ідентифікувати, а також, залежно від виду вжитих заходів, направляється судом для негайного виконання державним та іншим органам для вжиття відповідних заходів.
Керуючись ст. ст. 150, 151, 154, 166, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

Заяву приватного вищого навчального закладу "Інститут підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів" про забезпечення адміністративного позову задовольнити.
Зупинити дію постанови від 04 квітня 2019 року № ДН1395/1510/АВ/ТД-ФС/301 Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області.
Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили відповідно до вимог ст. 256 КАС України та може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені ст. ст. 293, 295 КАС України.

Відповідно до ч. 8 ст. 154 КАС України, оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи ухвала суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя (підпис) З оригіналом згідно. Суддя В.М. Олійник В.М. Олійник