Справа № 140/910/19
Суддя: Костюкевич Сергій Федорович
Дата ухвалення: 2019-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2019 року ЛуцькСправа № 140/910/19

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Костюкевича С.Ф.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Волинській, Головного управління Державної казначейської служби у Волинській області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Головного управління ДФС у Волинській області (далі - ГУ ДФС у Волинській області), Головного управління Державної казначейської служби у Волинській області (далі - ГУ ДКС у Волинській області) про визнання протиправною бездіяльності Головного управління ДФС у Волинській області з повернення на користь позивача коштів, сплачених на виконання податкового повідомлення-рішення №485/13/03-18-17-04 від 22.06.2015 року та стягнення з Державного бюджету України на користь позивача сплаченої суми транспортного податку в розмірі 25 000 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 09.09.2015 року позивачем було сплачено транспортний податок за 2015 рік у розмірі 25 000 грн. В подальшому, постановою Волинського окружного адміністративного суду від 10.01.2017 року у справі №803/1847/16 визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення- рішення від 22.06.2015 року №485/13/03-18-17-04, постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 17.05.2017р. постанову Волинського окружного адміністративного суду від 10.01.2017 року постанову суду першої інстанції скасовано, в задоволенні позову відмовлено. Постановою Касаційного адміністративного суду від 08.11.2018 року скасовано постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 17.05.2017 року, а постанову Волинського окружного адміністративного суду від 10.01.2017 року залишено в силі.

У зв`язку з набранням законної сили рішенням суду, позивач 13.12.2018 року звернулась до відповідача із заявою про повернення помилково сплачених коштів. Однак, ГУ ДФС у Волинській області надіслано лист, в якому повідомлено про можливість зарахування сплачених позивачем коштів лише в погашення майбутніх звітних періодів. Та подання позивачем заяви про таке повернення в строк понад 1095 днів від дня помилково та/або надміру сплаченої суми.

Позивач вважає таку бездіяльність ГУ ДФС протиправною, оскільки нею не пропущений строк подання заяви про повернення сум коштів.

На підставі вищенаведеного позивач просить позов задовольнити повністю.

В поданому до суду відзиві на позовну заяву від 19.04.2019 року №1765/03-20-10-02-07 ГУ ДФС позов заперечило, вважає його безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню, оскільки враховуючи факт сплину 1095 днів, що настають за днем здійснення переплати, правові підстави для задоволення позовної вимоги про зобов`язання повернути помилково/надмірно сплачені кошти 25 000 грн. відсутні, а сплачені кошти позивачем можуть бути зараховані лише в погашення майбутніх звітних періодів.

В поданому до суду відзиві на позовну заяву від 22.04.2019 року №13-08-10/2023 ГУ ДКС позов заперечило, вважає його безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню, оскільки ГУ ДФС не подавалися до органів Казначейства документи на повернення помилково перерахованих коштів ОСОБА_1 , зазначених у позовній заяві.

Норми діючого законодавства не передбачають повернення помилково або надміру сплачених коштів до державного чи місцевого бюджетів у спосіб судового стягнення. Визначення наявності підстав для повернення з державного та місцевого бюджетів є виключними повноваженнями контролюючих органів.

Органи Казначейства не є розпорядниками коштів Державного бюджету України, а здійснюють лише розрахунково - касове обслуговування розпорядників та одержувачів бюджетних коштів, не мають права втручатися у їх діяльність та не уповноважені самостійно спрямовувати надані бюджетні асигнування. Визначення наявності підстав для повернення з державного та місцевого бюджетів є виключними повноваженнями контролюючих органів.

Враховуючи викладене вище вказує, що позивачем обрано спосіб захисту порушеного права, який не відповідає нормам діючого законодавства.

Дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, враховуючи наступне.

Частина 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси і просити про їх захист.

Судом встановлено, що відповідно до копії податкового повідомлення-рішення форми «Ф» від 22.06.2015 року №485/13/03-18-17-04 ОСОБА_1 визначено суму грошового зобов`язання з транспортного податку з фізичних осіб в розмірі 25 000 грн.

Сума грошового зобов`язання у розмірі 25 000,00 грн., визначена у вказаному вище податковому повідомленні-рішенні, сплачена позивачем у повному обсязі згідно квитанції №0.0.432093477.1 від 09.09.2015 року.

Судом також встановлено, що позивач оскаржила дане податкове повідомлення-рішення до суду.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 10.01.2017 року у справі №803/1847/16 визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення- рішення від 22.06.2015 року №485/13/03-18-17-04, постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 17.05.2017р. постанову Волинського окружного адміністративного суду від 10.01.2017 року постанову суду першої інстанції скасовано, в задоволенні позову відмовлено. Постановою Касаційного адміністративного суду від 08.11.2018 року скасовано постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 17.05.2017 року, а постанову Волинського окружного адміністративного суду від 10.01.2017 року залишено в силі.

Позивач 13.12.2018 року звернулась до відповідача із заявою про повернення помилково сплачених коштів. Однак, ГУ ДФС у Волинській області надіслано лист, в якому повідомлено про можливість зарахування сплачених позивачем коштів лише в погашення майбутніх звітних періодів, та подання позивачем заяви про таке повернення в строк понад 1095 днів від дня помилково та/або надміру сплаченої суми.

Повторно 26.01.2019 року позивачем подано ГУ ДФС у Волинській області заяву про повернення коштів.

Згідно листа Луцького управління ГУ ДФС у Волинській області повідомлено, що повернення коштів згідно заяви від 26.01.2019 року суперечить вимогам п. 43.3 ст. 43 ПК України.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.

Підпунктом 14.1.182 пункту 14.1 статті 14 ПК України передбачено, що помилково сплачені грошові зобов`язання - суми коштів, які на певну дату надійшли до відповідного бюджету від юридичних осіб (їх філій, відділень, інших відокремлених підрозділів, що не мають статусу юридичної особи) або фізичних осіб (які мають статус суб`єктів підприємницької діяльності або не мають такого статусу), що не є платниками таких грошових зобов`язань.

Відповідно до підпункту 17.1.10 пункту 17.1 статті 17 ПК України платник податків має право на залік чи повернення надміру сплачених, а також надміру стягнутих сум податків та зборів, пені, штрафів у порядку, встановленому цим Кодексом.

Умови повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань визначає стаття 43 ПК України.

Пунктом 43.1 статті 43 ПК України передбачено, що помилково та/або надміру сплачені суми грошового зобов`язання підлягають поверненню платнику відповідно до цієї статті та статті 301 Митного кодексу України, крім випадків наявності у такого платника податкового боргу.

У разі наявності у платника податків податкового боргу, повернення помилково та/або надміру сплаченої суми грошового зобов`язання на поточний рахунок такого платника податків в установі банку або шляхом повернення готівковими коштами за чеком, у разі відсутності у платника податків рахунку в банку, проводиться лише після повного погашення такого податкового боргу платником податків(пункт 43.2 статті 43 ПК України).

Обов`язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов`язання є подання платником податків заяви про таке повернення (крім повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку з доходів фізичних осіб, які розраховуються контролюючим органом на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік шляхом проведення перерахунку за загальним річним оподатковуваним доходом платника податку) протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми (пункт 43.3 статі 43 ПК України).

Платник податків подає заяву про повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань та пені у довільній формі, в якій зазначає напрям перерахування коштів: на поточний рахунок платника податків в установі банку; на погашення грошового зобов`язання та/або податкового боргу з інших платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи, незалежно від виду бюджету; повернення у готівковій формі коштів за чеком у разі відсутності у платника податків рахунка в банку (пункт 43.4 статті 43 ПК України).

Контролюючий орган не пізніше ніж за п`ять робочих днів до закінчення двадцятиденного строку з дня подання платником податків заяви готує висновок про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету та подає його для виконання відповідному органові, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів.

На підставі отриманого висновку орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, протягом п`яти робочих днів здійснює повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань та пені платникам податків у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Контролюючий орган несе відповідальність згідно із законом за несвоєчасність передачі органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, для виконання висновку про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету (пункт 43.5 статті 43 ПК України).

Повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань платникам податків здійснюється з бюджету, у який такі кошти були зараховані (пункт 43.6 статті 43 ПК України).

Відповідно до пункту 102.5 статті 102 ПК України заяви про повернення надміру сплачених грошових зобов`язань або про їх відшкодування у випадках, передбачених цим Кодексом, можуть бути подані не пізніше 1095 дня, що настає за днем здійснення такої переплати або отримання права на таке відшкодування.

З нормами статті 43 ПК України узгоджуються положення Порядку взаємодії територіальних органів Державної фіскальної служби України, місцевих фінансових органів та територіальних органів Державної казначейської служби України у процесі повернення платникам податків помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов`язань та пені, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 15.12.2015 року № 1146, (далі - Порядок № 1146).

Даний Порядок №1146 регламентує взаємовідносини територіальних органів Державної фіскальної служби України з місцевими фінансовими органами та територіальними органами Державної казначейської служби України в процесі повернення платникам податків помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов`язань та пені за платежами, контроль за справлянням яких покладено на органи Державної фіскальної служби, з метою належного виконання положень статей 43, 102 ПК України, частини другої статті 45 та частини другої статті 78 Бюджетного кодексу України.

Так, зокрема відповідно до пункту 3 Порядку № 1146 у разі наявності у платника податкового боргу повернення помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов`язань та пені проводиться лише після повного погашення такого податкового боргу платником податків.

Згідно з пунктом 5 Порядку № 1146 повернення помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов`язань та пені у випадках, передбачених законодавством, здійснюється виключно на підставі заяви платника податку (за винятком повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку на доходи фізичних осіб, які розраховуються органом ДФС на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік шляхом проведення перерахунку за загальним річним оподатковуваним доходом платника податку), яка може бути подана до територіального органу ДФС за місцем адміністрування (обліку) помилково та/або надміру сплаченої суми протягом 1095 днів від дня її виникнення.

Відповідно до пункту 8 Порядку № 1146 у разі якщо вказана у заяві платника сума (її частина) за даними інформаційних систем обліковується як помилково та/або надміру сплачена, орган ДФС готує: висновок на повернення такої суми (її частини) за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку; два примірники реєстру висновків за платежами, належними державному бюджету, за формою згідно з додатком 2 до цього Порядку; три примірники реєстру висновків за платежами, належними місцевим бюджетам, та платежами, які підлягають розподілу між державним та місцевими бюджетами, за формою згідно з додатком 3 до цього Порядку.

За платежами, належними державному бюджету, орган ДФС у строк не пізніше ніж за п`ять робочих днів до закінчення двадцятиденного строку з дня подання платником податків заяви передає висновки згідно з реєстром висновків за платежами, належними державному бюджету, для виконання відповідному органу Казначейства.

За платежами, належними місцевим бюджетам, та платежами, які підлягають розподілу між державним та місцевими бюджетами, орган ДФС у строк не пізніше ніж за дев`ять робочих днів до закінчення двадцятиденного строку з дня подання платником податків заяви передає висновки згідно з реєстром висновків за платежами, належними місцевим бюджетам, та платежами, які підлягають розподілу між державним та місцевими бюджетами, для погодження відповідному місцевому фінансовому органу.

Таким чином, обов`язковими умовами для повернення сум грошового зобов`язання є подання платником податків заяви про таке повернення протягом 1095 днів від дня виникнення надміру сплаченої суми, але за умови наявності надміру сплачених грошових зобов`язань та відсутності податкового боргу. Наявність вказаних обставин, зобов`язує контролюючий орган вжити заходи до прийняття рішення про повернення надмірно сплачених до бюджету коштів.

Як вбачається з інтегрованої картки платника податку по платежу транспортний податок за позивачем рахується переплата у розмірі 25 000,00 грн. Разом з тим, ГУ ДФС не надано суду жодного доказу стосовно існування у позивача податкового боргу, як на дату звернення позивача до податкового органу із заявою про повернення надміру сплачених сум, так і станом на день розгляду справи судом.

Крім того, в листах Головного управління ДФС у Волинській області та відзиві на позовну заяву, податковий орган визнає наявність у позивача переплати в сумі 25 000 грн., однак зазначає про пропущення позивачем строку, встановленого пунктом 102.5 статті 102 ПК України.

Разом з тим, суд не бере до уваги твердження представника відповідача про те, що позивач пропустила строк давності, визначений пунктом 102.5 статті 102 ПК України, оскільки, як було встановлено судом, грошове зобов`язання по сплаті транспортного податку у розмірі 25 000 грн. нараховане позивачу протиправно, про що свідчить наявна в матеріалах справи копія постанови Верховного Суду від 08.11.2018 року у справі №803/1847/16 про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 22.06.2015 року №485/13/03-18-17-04. Тобто дана сума могла набути статусу переплати лише після скасування податкового повідомлення-рішення, а тому позивач не пропустила граничного строку звернення із заявою про повернення помилково сплачених грошових зобов`язань.

Враховуючи те, що відповідачем не оскаржується наявність переплати в сумі 25 000 грн., а також відсутність у позивача на момент звернення з заявою про повернення надміру сплачених коштів податкового боргу та дотримання граничного строку звернення з даною заявою, суд дійшов висновку про обґрунтованість позову. Разом з тим суд зазначає, що в ході розгляду справи була встановлена саме протиправна бездіяльність відповідача у оскаржуваних правовідносинах, яка мала характер тривалого в часі невиконання обов`язку, передбаченого статтею 43 ПК України, а тому застосовуючи механізм захисту порушеного права та керуючись повноваженнями, наданими ч. 2 ст. 245 КАС України, суд вважає за необхідне для належного захисту прав позивача необхідно визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненадання висновку про повернення помилково сплачених грошових зобов`язань у розмірі 25 000 грн. за платежем транспортний податок з фізичних осіб за 2015 рік органу, що здійснює казначейське обслуговування.

Стосовно позовних вимог у частині стягнення з Державного бюджету України сплаченої суми транспортного податку в розмірі 25 000 грн., суд зазначає, що вказані питання належать до дискреційних повноважень відповідача.

Як встановлено судом висновок про повернення помилково сплачених грошових зобов`язань у розмірі 25 000 грн. органу, що здійснює казначейське обслуговування не подавався.

Адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями визначеними ст. 2 КАС України.

Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право.

Таким чином, суд зазначає, що позовні вимоги не можуть бути задоволені у спосіб, обраний позивачем.

Статтею 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенство права. Принцип верховенства права сформувався як інструмент протидії свавіллю держави, що виявляється в діях її органів як у цілому, так і окремих із них. Верховенство права - це розуміння того, що верховна влада, держава та її посадові особи мають обмежуватися законом.

Обмеження дискреційної влади як складова верховенства права і правової держави вимагає, насамперед, щоб діяльність як держави загалом, так і її органів, включаючи законодавчий, підпорядковувалася утвердженню і забезпеченню прав і свобод людини.

Положеннями ст. 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ст. 17 Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» рішення Європейського суду з прав людини підлягають застосуванню судами як джерела права.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 06.09.1978 року у справі «Класс та інші проти Німеччини», із принципу верховенства права випливає, зокрема, що втручання органів виконавчої влади у права людини має підлягати ефективному нагляду, який, як правило, повинна забезпечувати судова влада. Щонайменше це має бути судовий нагляд, який найкращим чином забезпечує гарантії незалежності, безсторонності та належної правової процедури".

Засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. Так, при розгляді справи було б неприйнятно враховувати право на ефективний засіб захисту, а саме, запобігання порушенню або припиненню порушення з боку суб`єкта владних повноважень, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту.

Верховний Суд України у своїй постанові від 16.09.2015 року у справі № 21-1465а15 зазначив, що у випадку задоволення позову, рішення суду має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду. Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії, чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникла б необхідність повторного звернення до суду.

Враховуючи невірно обраний позивачем спосіб захисту порушеного права та застосовуючи механізм захисту права та його відновлення, порушеного суб`єктом владних повноважень, керуючись повноваженнями, наданими ч. 2 ст. 9, ч. 2 ст. 245 КАС України суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов`язати ГУ ДФС надати вищезазначений висновок Управлінню державної казначейської служби України в місті Луцьку Волинської області. В задоволенні позовних вимог до ГУ ДКС у Волинській області відмовити.

Згідно із частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДФС судовий збір у розмірі 1 536,80 грн., сплачений згідно з квитанціями від 29.03.2019 року №0.0..1 та №0.0..1.

Керуючись статтями 243, 245, 246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Податкового кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління ДФС у Волинській області щодо ненадання висновку про повернення помилково сплачених грошових зобов`язань за платежем транспортний податок з фізичних осіб за 2015 рік органу, що здійснює казначейське обслуговування.

Зобов`язати Головне управління ДФС у Волинській області надати управлінню Державної казначейської служби України у м. Луцьку Волинської області висновок про повернення помилково сплачених грошових зобов`язань у розмірі 25 000 грн. за платежем транспортний податок з фізичних осіб за 2015 рік

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Волинській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 536,80 грн. (одна тисяча п`ятсот тридцять шість гривень вісімдесят копійок). Рішення може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статями 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням вимог підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII «Перехідні положення» цього Кодексу. Апеляційна скарга може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ).

Відповідач Головне управління ДФС у Волинській області (43010, Волинська область, місто Луцьк, Київський майдан, 4, ).

Відповідач Головне управління Державної казначейської служби у Волинській області (43021, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Стрілецька, будинок 4А, ).

Головуючий-суддя С.Ф. Костюкевич