Справа № 686/8862/19
Суддя: Драчук Т. О.
Дата ухвалення: 2019-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 686/8862/19

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Салоїд Н.М.

Суддя-доповідач - Драчук Т. О.

30 травня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Драчук Т. О.

суддів: Капустинського М.М. Охрімчук І.Г. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу інспектора роти ВБДР управління патрульної поліції в Хмельницькій області Департаменту патрульної поліції молодшого лейтенанта поліції Томчишена Андрія Олександровича на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 08 травня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління патрульної поліції у Хмельницькій області про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

у квітні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом про скасування постанови серії НК № 287097, винесеної 21 березня 2019 року інспектором роти ВБДР управління патрульної поліції в Хмельницькій області Департаменту патрульної поліції молодшого лейтенанта поліції Томчишена Андрія Олександровича, згідно якої його притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 140 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 08 травня 2019 року адміністративний позов задоволено, а провадження у справі закрито.

Не погодившись з прийнятим судовим рішенням, інспектор роти ВБДР управління патрульної поліції в Хмельницькій області Департаменту патрульної поліції молодший лейтенант поліції Томчишен Андрій Олександрович подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні адміністративного позову. В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування всіх обставин справи що призвело до неправильного її вирішення.

Сторони повноважних представників в судове засідання не направили, хоча повідомлялися про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи.

Крім того, колегія суддів зауважує, що інспектор роти ВБДР управління патрульної поліції в Хмельницькій області Департаменту патрульної поліції молодший лейтенант поліції Томчишен А.О. в апеляційній скарзі просив про розгляд справи без участі відповідача.

В свою чергу, 29.05.2019 до Сьомого апеляційного адміністративного суду надійшла заява від позивача про розгляд справи без його участі.

Відповідно до частини 3 статті 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення у даній справі в межах доводів та вимог апеляційної скарги у відповідності до частини 1 статті 308 КАС України, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено з матеріалів справи, 21 березня 2019 року постановою серії НК № 287097 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 140 КУпАП України та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 510 грн.

Підставою для притягнення до адміністративної відповідальності стало те, що позивач 21 березня 2019 року о 12 годині 40 хвилин в м. Хмельницький, по вул. Західно-окружній, 3 порушив нормативи ДСТУ 3090-9б, зокрема пункти 4.1 та 6.14 щодо обладнання на вулиці місця проведення робіт, не обладнав технічними засобами регулювання дорожнього руху місця проведення робіт, що гарантує вуличний рух транспортних засобів та пішоходів, чим порушив вимоги пункту 1.5 Правил дорожнього руху України.

Не погоджуючись з вищевказаною постановою позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувана постанова не відповідає вимогам статті 283 КУпАП, оскільки відповідачем не надано суду достатньо належних доказів, які б свідчили про порушення позивачем правил, норм, стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Єдиний порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України від 30 червня 1993 року № 3353-XII "Про дорожній рух" встановлюють Правила дорожнього руху (далі - ПДР України), затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (зі змінами та доповненнями).

Відповідно до частини 5 статті 14 Закону України "Про дорожній рух" учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Пунктом 1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до статті 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне та об`єктивне встановлення обставин справи, вирішення її у точній відповідності до закону.

Згідно з частинами 1, 2 статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, які полягають, зокрема, у порушенні правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів, в тому числі відповідальність за які передбачена частиною 3 статті 140 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

У пункті 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1395 від 07 листопада 2015 року та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за № 1408/27853 (далі - Інструкція) зазначено, що у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127,статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП.

Згідно з статтею 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах по деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті", встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини 3 статті 140 КУпАП порушення нормативів щодо обладнання на автомобільних дорогах, вулицях, залізничних переїздах місць: провадження робіт, залишення дорожніх машин, будівельних матеріалів, конструкцій тощо, а так само неусунення після закінчення робіт перешкод і неприведення автомобільної дороги, вулиці, залізничного переїзду в стан, що гарантує безперешкодний і безпечний рух транспортних засобів та пішоходів тягнуть за собою накладення штрафу на громадян у розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб, громадян-суб`єктів господарської діяльності-у розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з пунктом 1.5 Правил дорожнього руху дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Відповідно до розділу 5 ДСТУ 3090-95 "Безпека дорожнього руху. Організація робіт з експлуатації міських вулиць та доріг" забороняється виконувати підготовчі роботи, завозити матеріали та вироби, розміщувати машини, механізми та устаткування до огородження та обладнання технічними засобами ділянки експлуатаційних робіт.

Як вбачається зі змісту постанови відповідача, позивач порушив норми ДСТУ 3090-95 щодо обладнання на вулиці місця проведення робіт, а саме: не позначив відповідними технічними засобами регулювання дорожнього руху місце проведення робіт, що гарантує безперешкодний і безпечний рух транспортних засобів і пішоходів, що є порушенням частини 3 статті 140 КУпАП.

Колегія суддів звертає увагу, що норми ДСТУ 3090-95 розповсюджуються на організаційні заходи щодо ремонту і утримання міських вулиць та доріг, включаючи дорожньо-транспортні споруди, вуличне обладнання, інженерні мережі та інші об`єкти в межах червоних ліній вулиць та доріг.

При цьому, згідно з статтею 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

На підтвердження вини позивача відповідач надав суду наступні докази: відеозапис з нагрудної камери від 21 березня 2019 року, фотознімок від 21 березня 2019 року із зображеннями обстежуваної ділянки, витяг зображень ділянки дороги (вулиці) з Google maps та акт огляду ділянки дороги (вулиці) від 21 березня 2019 року.

З перелічених доказів не вбачається чому відповідач прийшов до висновку, що саме позивач повинен нести відповідальність, а не водій трактору чи замовник робіт.

При цьому, позивач ніяким чином не створив ані небезпеки, ані перешкоди для руху транспортних засобів на дорозі та пішоходів, такі дії не загрожували життю чи здоров`ю громадян та не завдавали їм матеріальних збитків, що підтверджуються наявним в матеріалах справи відеозаписом події.

Також колегія суддів звертає увагу, що зазначені в оскаржуваній постанові органом владних повноважень нормативи ДСТУ, зокрема пункти 4.1 та 6.14, ніяким чином не співвідносяться з пунктом 1.5 Правил дорожнього руху.

Разом з тим, диспозицією частини 3 статті 140 КУПАП не передбачена адміністративна відповідальність за порушення зазначених у постанові вимог ДСТУ 3090-95.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що постанова про притягнення позивача до відповідальності за частиною 3 статті 140 КУпАП є протиправною та такою, що підлягає скасуванню.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, та повністю спростовуються встановленими у справі обставинами.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 315, статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі вищевикладеного колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а відтак рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 08 травня 2019 року слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу інспектора роти ВБДР управління патрульної поліції в Хмельницькій області Департаменту патрульної поліції молодшого лейтенанта поліції Томчишена Андрія Олександровича залишити без задоволення, а рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 08 травня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття і не може бути оскаржена відповідно до частини 3 статті 272 КАС України.

Головуючий Драчук Т. О.

Судді Капустинський М.М. Охрімчук І.Г.