Справа № 120/1303/19-а
Суддя: Сало Павло Ігорович
Дата ухвалення: 2019-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

27 травня 2019 р. Справа № 120/1303/19-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Сала П.І.,

за участю

секретаря судового засідання Кулика В.В.,

позивача ОСОБА_1

представника позивача Усова Ю.В. ,

представника відповідача Скляра О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом громадянина Федеративної Республіки Ніґерія ОСОБА_1

до Управління Державної міграційної служби у Вінницькій області

про визнання протиправним та скасування рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання,

ВСТАНОВИВ:

15.04.2019 громадянин Федеративної Республіки Ніґерія ОСОБА_1 звернувся до суду з позов про визнання протиправним та скасування рішення Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області (далі - УДМС у Вінницькій області) про скасування посвідки на тимчасове проживання № НОМЕР_1 , виданої на ім`я позивача.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що у 2015 році позивач був зарахований на 2-й курс медичного факультету Вінницького національного медичного університету ім. М.І. Пирогова, як переведений з ДЗ «Кримський державний медичний університет ім. С.І. Георгієвського». З того часу проживає у м. Вінниці та має тут зареєстроване місце проживання в гуртожитку по АДРЕСА_1 . 04.02.2019 позивачу було видано посвідку на тимчасове проживання в Україні № НОМЕР_1 , терміном дії до 01.08.2019. 11.04.2019 позивач отримав рішення УДМС у Вінницькій області, яким вказану посвідку скасовано на підставі пп. 4 п. 63 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 322 від 25.04.2018. Таке рішення, на думку позивача, порушує його права як іноземця, який на законних підставах тривалий час перебуває на території України. Зокрема, позивач зазначає, що жодного разу не вчиняв дії, які б загрожували національній безпеці України, громадському порядку, здоров`ю, захисту прав та інтересів громадян. Відтак посилання відповідача на вищевказані пункти Порядку не відповідають дійсності. Крім того, в оскаржуваному рішенні відсутні конкретні мотиви його прийняття та невірно зазначено дату видачі посвідки і термін її дії. Також позивач посилається на те, що рішення відповідача стало підставою для його відрахування з навчання, а відтак позбавило позивача права на освіту, тоді як він навчається на останньому курсі та незабаром мав отримати диплом.

Ухвалою суду від 16.04.2019 задоволено заяву позивача про забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення УДМС у Вінницькій області про скасування посвідки на тимчасове проживання № НОМЕР_1 , виданої на ім`я позивача.

Ухвалою суду від 17.04.2019 відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

19.04.2019 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Вказує на те, що 22.03.2019 на адресу УДМС у Вінницькій області від Управління боротьби із злочинами пов`язаними з торгівлею людьми ГУ НП у Вінницькій області надійшло подання про скасування посвідки позивача на тимчасове проживання у зв`язку із встановленням факту керування ним транспортним засобом в стані наркотичного сп`яніння. У поданні зазначалось, що постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 17.12.2018 у справі № 127/29683/18 громадянина Нігерії ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 10200 грн з позбавленням права керування транспортним засобом строком на один рік. Судове рішення набрало законної сили 28.12.2018. Крім того, в ході розгляду вищевказаного подання було встановлено, що це непоодинокий випадок порушення позивачем законодавства України і раніше він вже притягувався до адміністративної відповідальності за статтею 121-6 КУпАП. Отже, своїми діями позивач грубо порушив вимоги ч. 3 ст. 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», згідно з якою іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватись Конституції та Законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права та свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави. Відтак 25.03.2019 було затверджено висновок про скасування та вилучення посвідки позивача на тимчасове проживання в Україні та з метою захисту громадського правопорядку, здоров`я, прав та законних інтересів громадян України прийнято рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання № 800047943, виданої на ім`я позивача. При цьому відповідач керувався підпунктом 4 пункту 63 Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 322 від 25.04.2018. Оскаржуване рішення 28.03.2019 надіслане позивачу поштою за адресою місця реєстрації.

02.05.2019 до суду надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивача просить відхилити заперечення відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву. Зазначає, що 08.11.2018 автомобіль позивача дійсно був зупинений працівниками поліції, які запропонували позивачу пройти обстеження на стан наркотичного сп`яніння. Оскільки позивач жодних наркотичних препаратів не вживав, він погодився на таке обстеження. Обстеження показало, що позивач перебуває у стані наркотичного сп`яніння. Однак він з цим не погодився та наступного дня пройшов повторне обстеження, за результатами якого наркотичне сп`яніння не підтвердилось. Просить врахувати, що справа в суді була розглянута за відсутності позивача і про судове рішення він дізнався випадково у лютому 2019 року. Позивач звернувся за правовою допомогою і йому порадили сплатити штраф, що він і зробив. На думку позивача, випадок з його притягненням до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП є прикрим непорозумінням і це жодним чином не може свідчити про те, що позивач становить загрозу національній безпеці, громадському порядку, здоров`ю, захисту прав і законних інтересів громадян та інших осіб, що проживають в Україні. Також звертає увагу на те, що позивач після 08.11.2018 продовжував керувати транспортним засобом та на вимогу патрульної поліції двічі проходив обстеження на стан сп`яніння, які підтверджували, що позивач був тверезий. Крім того, позивач шість років проживає в Україні і до цього прикрого випадку раніше не притягувався до адміністративної чи іншої відповідальності, за місцем навчання характеризується позитивно, бажає закінчити навчання у медичному університету. Також просить суд не брати до уваги посилання відповідача на те, що позивач притягувався до адміністративної відповідальності за ст. 121-6 КУпАП, оскільки такої статті Кодекс не містить.

В судовому засіданні представник позивача - адвокат Усов Ю.В. - повністю підтримав заявлені позовні вимоги та надав пояснення згідно з обґрунтуваннями, наведеними у позовній заяві. Вважає, що сам собою факт притягнення іноземця до відповідальності за керування автомобілем у стані наркотичного сп`яніння автоматично не дає органу міграційної служби достатніх підстав для скасування посвідки і відповідне рішення має прийматися з урахуванням всіх обставин конкретного випадку. До того ж, неправомірні дії позивача не мали жодних негативних наслідків та не загрожували громадському порядку, життю або здоров`ю громадян. Також представник позивача зазначив, що є неспростовні докази того, що позивач насправді не керував транспортним засобом в стані сп`яніння і це підтвердилося після повторного обстеження на наступний день. Випадок з притягненням позивача до відповідальності за керування автомобілем з перевернутим номерним знаком дійсно мав місце, але вини позивача у цьому порушенні немає, оскільки він використовував не свій транспортний засіб. Просить суд врахувати позитивну характеристику позивача та його життєві обставини і задовольнити позов в повному обсязі.

Ухвалою суду від 27.05.2019, постановленою із занесенням до протколу судового засідання, за клопотанням сторони позивача до участі у справі перекладачем допущено Беліченко Анну Глібівну . Вказаній особі роз`яснено її права та обов`язки, встановлені статтею 71 КАС України, та під розписку попереджено про кримінальну відповідальність за завідомо неправильний переклад і за відмову без поважних причин від виконання покладених на неї обов`язків як перекладача. Переклад здійснювався з української мови на англійську і навпаки. При цьому позивач зазначив, що вільно володіє англійською мовою.

В судовому засіданні позивач пояснив, що навчається на останньому курсі медичного факультету Вінницького національного медичного університету ім. М.І. Пирогова та з 2013 року проживає в Україні. В місті Вінниці зареєстрований в гуртожитку, але фактично проживає по АДРЕСА_2 , де орендує житло. Заперечив факт керування транспортним засобом у стані наркотичного сп`яніння і вказав на те, що наступного дня пройшов повторне обстеження, яке підтвердило, що він тверезий. Про судовий розгляд справи він не знав, а про рішення суду дізнався в лютому 2019 року. В міграційнйій службі його запевнили, що ніяких негативних наслідків для нього не буде і що достатньо сплатити штраф. Штраф він оплатив, але в квітні 2019 року його повідомили про скасування посвідки. Інший випадок притягнення до адміністративної відповідальності не заперечив, проте пояснив, що він підвозив своїх знайомих, автомобіль був не його і він не знав про те, що номерний знак перевернутий. Просить суд позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позов заперечив з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву. Вважає, що під час прийняття оскаржуваного рішення були враховані усі обставини, що мають значення. Керування транспортним засобом у стані наркотичного сп`яніння є серйозним правопорушенням і становить небезпеку для життя і здоров`я громадян та інших осіб, що проживають в Україні. Заперечення позивачем цього факту спростовуються судовим рішенням, що набрало законної сили. Водночас УДМС у Вінницькій області не може перевіряти те, що вже встановлено судом. Той факт, що позивач багато років проживає в Україні, не дає йому права порушувати закон. Крім того, позивач раніше вже притягувався до адміністративної відповідальності, що також було враховано. Просить відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення сторін та оцінивши докази, які є у справі, суд приходить до переконання, що у задоволенні позову належить відмовити повністю.

Встановлено, що позивач, громадянин Федеративної Республіки Ніґерія ОСОБА_1 , прибув в Україну з метою навчання та у 2015 році як переведений з ДЗ «Кримський державний медичний університет ім. С.І. Георгієвського» був зарахований на 2-ий курс медичного факультету Вінницького національного медичного університету ім. М.І. Пирогова з англомовною формою навчання (наказ № 110 від 12.03.2015).

04.02.2019 позивачу видано посвідку на тимчасове проживання в Україні нового взірця за № 800047943. Термін дії посвідки - до 01.08.2019.

22.03.2019 від Управління боротьби зі злочинами пов`язаними з торгівлею людьми ГУ НП у Вінницькій області на адресу відповідача надійшло подання за № 297/16/01-2019 від 21.03.2019 про скасування позивачу посвідки на тимчасове проживання. В поданні зазначається, що 08.11.2018 громадянин Федеративної Республіки Ніґерія ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Audi A6», номерний знак НОМЕР_2 , в стані наркотичного сп`яніння, чим порушив вимоги пункту 2.9 «а» Правил дорожнього руху України. Огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку проводився у лікаря-нарколога КП «ВОНД Соціотерапія» (висновок № 2657). Постановою Вінницького міського суду від 17.12.2018 у справі № 127/29683/18 позивача визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та призначено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 грн з позбавленням права керування транспортним засобом строком 1 (один) рік. Постанова набрала законної сили 28.12.2018. Як зазначено у поданні, наведені обставини є підставою для прийняття рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання в Україні.

25.03.2019 за результатами розгляду вказаного подання відповідачем затверджено висновок про скасування та вилучення посвідки на тимчасове проживання громадянин Федеративної Республіки Ніґерія ОСОБА_1 . Окрім вищезазначених відомостей про притягнення позивача до відповідальності за керування автомобілем у стані наркотичного сп`яніння, у висновку також зазначено, що позивач раніше притягувався до адміністративної відповідальності, а саме 17.06.2018 за ст. 121-6 КУпАП.

На підставі вказаного висновку та керуючись підпунктом 4 пункту 63 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 322 від 25.04.2018, рішенням заступника начальника УДМС у Вінницькій області Кушніра В.М. від 25.03.2019 скасовано посвідку на тимчасове проживання № 800047943, видану на ім`я позивача.

28.03.2019 рекомендованим листом на адресу місця реєстрації позивача відповідачем надіслано повідомлення за № 0501.5-2397/053-19 від 27.03.2019 про скасування посвідки, до якого долучено копію відповідного рішення.

Не погоджуючись з рішенням відповідача про скасування посвідки на тимчасове проживання, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленням обставин справи, суд виходить з таких мотивів.

Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Статтею 18 Загальної декларації прав людини передбачено, що кожна людина має право вільно пересуватися і обирати собі місце проживання у межах кожної держави.

Згідно із ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, в межах цієї території має право на свободу пересування і свободу вибору місця проживання.

На здійснення цих прав не встановлюються жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для забезпечення громадського порядку, запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі чи з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлення порядку їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначаються Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 № 3773-VI.

Так, відповідно до ч. 13 ст. 4 цього Закону іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою навчання та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період навчання.

Згідно з п. 18 ч. 1 ст. 1 Закону № 3773-VI посвідка на тимчасове проживання - документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує законні підстави для тимчасового проживання в Україні.

Частиною 18 статті 5 цього ж Закону передбачено, що технічний опис, зразки бланків посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, порядок їх оформлення, виготовлення та видачі встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» та ч. 18 ст. 5 Закону № 3773-VI Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 322 від 25.04.2018, якою затверджено Порядок оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання (далі - Порядок).

Пунктом 1 Порядку встановлено, що посвідка на тимчасове проживання є документом, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує законні підстави для тимчасового проживання в Україні.

Згідно з пп. 1 п. 3 Порядку посвідка оформляється іноземцям або особам без громадянства, які на законних підставах тимчасово перебувають на території України та які досягли 16-річного віку або не досягли 16-річного віку, але самостійно прибули в Україну з метою навчання.

Іноземцям та особам без громадянства, які прибули в Україну з метою навчання, посвідка видається на період навчання, який визначається наказом закладу освіти про встановлення періодів навчання для іноземних студентів (п. 4 Порядку).

Відповідно до п. 53 видача іноземцеві або особі без громадянства посвідки здійснюється територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, уповноваженим суб`єктом, який прийняв документи для її оформлення (у тому числі замість втраченої або викраденої), обміну.

Водночас підстави для скасування посвідки на тимчасове проживання визначаються окремим розділом Порядку.

Так, згідно з п. 63 Порядку посвідка на тимчасове проживання скасовується територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, який її видав у разі:

1) отримання від Національної поліції, СБУ, іншого державного органу, який у межах наданих йому повноважень забезпечує дотримання вимог законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, інформації про те, що посвідку видано на підставі неправдивих відомостей, підроблених чи недійсних документів;

2) отримання вмотивованого клопотання приймаючої сторони про скасування посвідки (у тому числі в разі звільнення іноземця або особи без громадянства із займаної посади) або припинення діяльності приймаючої сторони - юридичної особи;

3) коли іноземця або особу без громадянства засуджено в Україні до позбавлення волі;

4) коли дії іноземця або особи без громадянства загрожують національній безпеці, громадському порядку, здоров`ю, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні;

5) коли уповноваженим державним органом прийнято рішення про примусове повернення іноземця або особи без громадянства чи їх примусове видворення за межі України;

6) отримання особою паспорта громадянина України (тимчасового посвідчення громадянина України), посвідки на постійне проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, якій надано додатковий захист;

7) в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до п. 64 Порядку рішення про скасування посвідки приймається керівником територіального органу/територіального підрозділу ДМС чи його заступником протягом п`яти робочих днів з дня надходження відомостей, які є підставою для її скасування.

В силу вимог п. 65 Порядку копія рішення про скасування посвідки видається територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, який прийняв таке рішення, іноземцеві або особі без громадянства під розписку або надсилається такій особі і приймаючій стороні рекомендованим листом не пізніше ніж через п`ять робочих днів з дня його прийняття.

Судом встановлено, що оскаржуване рішення від 25.03.2019 про скасування посвідки на тимчасове проживання в Україні позивача було прийняте відповідачем на підставі положень пп. 4 п. 63 Порядку, згідно з яким посвідка скасовується у разі коли дії іноземця або особи без громадянства загрожують національній безпеці, громадському порядку, здоров`ю, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні.

Підставою для такого рішення стало подання Управління боротьби зі злочинами пов`язаними з торгівлею людьми ГУ НП у Вінницькій області № 297/16/01-2019 від 21.03.2019 (вх. № 3183/1/0501-19 від 22.03.2019), в якому повідомлялося про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме керування транспортним засобом в стані наркотичного сп`яніння.

За результатами розгляду вказаного подання відповідач, як уповноважений орган державної влади, дійшов висновку про наявність у діях громадянина Ніґерії ОСОБА_1 загрози громадському порядку, здоров`ю, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні.

Суд погоджується з такими висновками та зазначає, що постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 17.12.2018 у справі № 127/29683/18 позивача визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та призначено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 10200 грн з позбавленням права керувати транспортним засобом строком на 1 (один) рік.

Як видно зі змісту вказаного судового рішення, 08.11.2018 року о 09.35 год в м. Вінниці по вул. 600-річчя, 25 водій ОСОБА_1 , в порушення вимог п. 2.9 «а» ПДР України, керував транспортним марки «Audi A6», номерний знак НОМЕР_2 , в стані наркотичного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку проводився у лікаря-нарколога КП «ВОНД Соціотерапія», яким надано висновок № 2657.

Також у рішенні суду зазначено, що правопорушник в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Крім того, в мотивувальній частині рішення суду зазначено, що при накладенні адміністративного стягнення враховується характер вчиненного правопорушення, особу правопорушника, який грубо порушив Правила дорожнього руху, керував транспортним засобом у стані наркотичного сп`яніння, чим наражав на небезпеку себе та інших учасників дорожнього руху, раніше притягувався до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху України.

Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

Суть цього принципу полягає в тому, що: а) судове рішення, що набрало законної сили, повинно виконуватись усіма суб`єктами, прав яких воно стосується; б) судове рішення, що набрало законної сили, є обов`язковим до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними та юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України; в) у випадку відмови від добровільного невиконання судового рішення воно може бути виконано компетентними органами в примусовому порядку.

За змістом частини шостої статті 78 КАС України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Постанова Вінницького міського суду Вінницької області від 17.12.2018 у справі № 127/29683/18 набрала законної сили 28.12.2018.

Отже, під час розгляду цієї справи суд вважає встановленим той факт, що позивач керував транспортним засобом у стані наркотичного сп`яніння та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відтак усі доводи позивача та його представника, спрямовані на спростування вказаного факту, судом до уваги не беруться. З аналогічних мотивів суд відхиляє письмові докази сторони позивача, надані на спростування факту перебування позивача у стані наркотичного сп`яніння під час керування автомобілем. Водночас висновки за результатами медичного огляду позивача на стан сп`яніння від 13.12.2018 та 26.01.2019 не стосуються предмету доказування та не мають значення для розгляду справи.

Крім того, суд зауважує, що керування транспортним засобом у стані наркотичного сп`яніння є грубим порушенням та має підвищену суспільну небезпеку. Суб`єктивна сторона цього правопорушення характеризується наявністю прямого умислу, тобто особа усвідомлює протиправність своїх дій та передбачає їх суспільно небезпечні наслідки.

До того ж, загальновідомим є той факт, що на сьогодні Україна посідає одне із найперших місць в Європі за смертністю та травматизмом на дорогах, а більшість дорожньо-транспортних пригод трапляються саме через перебування водіїв у нетверезому стані.

Поза сумнівом, такі дії загрожують громадському порядку, життю та здоров`ю, захисту прав і законних інтересів як громадян України, так і інших осіб, що проживають в Україні.

Відтак, на переконання суду, відповідач виважено підійшов до питання наявності правових і фактичних підстав для скасування посвідки на тимчасове проживання позивача і прийняв оскаржуване рішення з дотриманням критерію пропорційності.

Водночас позитивна характеристика позивача за місцем навчання, так само як і та обставина, що позивач тривалий час проживає в Україні, на законність оскаржуваного рішення не впливають та не можуть виправдати тих дій позивача, що охоплюються підпунктом 4 пункту 63 Порядку.

В цьому контексті суд також враховує інший аспект поведінки позивача. Зокрема, як встановлено під час розгляду справи, позивач раніше притягувався до адміністративної відповідальності і факт керування транспортним засобом у стані сп`яніння не був першим випадком порушення ним встановлених в Україні правил.

Як зазначено у висновку УДМС у Вінницькій області від 25.03.2019 про скасування та вилучення посвідки на тимчасове проживання позивача, 17.06.2018 позивач притягувався до адміністративної відповідальності за ст. 121-6 КУпАП. Такі відомості відповідач отримав з інформаційної системи «Армор», витяги з якої додано до відзиву на позовну заяву. Їх аналіз вказує на те, що позивач дійсно був притягнутий до відповідальності за керування транспортним засобом з перевернутим або неосвітленим номерним знаком (ч. 6 ст. 121 КУпАП), за що постановою патрульного поліції від 17.06.2018 був оштрафований на 170 грн. Цей факт додатково підтверджується постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 17.12.2018 у справі № 127/29683/18, в якій зазначено про те, що правопорушник раніше притягувався до адміністративної відповідальності. Зрештою, цей факт у судовому засіданні визнав і сам позивач.

Вказана обставина, на думку суду, немає істотного значення при наданні оцінки оскаржуваному рішенню. Однак вона додатково засвідчує, що відповідач діяв розсудливо та пропорційно, адже скасував посвідку на тимчасове проживання саме у зв`язку із вчиненням позивачем тих дій, що дійсно порушують громадський порядок та становлять загрозу життю і здоров`ю громадян, захисту їх прав і законних інтересів.

Насамкінець суд зазначає, що наявні в тексті оскаржуваного рішення описки, а саме невірне зазначення дати видачі посвідки і терміну її дії, дійсно мають місце. Разом з тим, вони не мають самостійного правового значення та самі собою не дають підстав для висновку про незаконність рішення суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Конституції України іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

В силу приписів ч. 3 ст. 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватись Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних справах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (ч. 1 ст. 77 КАС України), а згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Перевіривши обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх рішень та дій і докази, надані позивачем, суд приходить до переконання, що при прийнятті рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання позивача в Україні відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені законами України. Доводи позивача не спростовують правомірності вказаного рішення та не дають суду підстав для визнання його протиправним. Відтак у задоволенні позову належить відмовити повністю.

З урахуванням положень ст. 139 КАС України підстав для відшкодування позивачу витрат зі сплати судового збору немає.

Керуючись ст.ст. 72, 77, 90, 139, 242, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову повністю.

Відповідно до ч. 6 ст. 157 КАС України заходи забезпечення позову, вжиті судом ухвалою від 16 квітня 2019 року, зберігають свою дію до набрання цим рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Інформація про учасників справи:

1) позивач: громадянин Федеративної Республіки Ніґерія ОСОБА_1 (посвідка на тимчасове проживання НОМЕР_1, місце реєстрації: АДРЕСА_3 ; місце фактичного проживання: АДРЕСА_4 );

2) відповідач: Управління Державної міграційної служби у Вінницькій області (, місцезнаходження юридичної особи: вул. Театральна, 10, м. Вінниця, 21050).

Повне судове рішення складено та підписано суддею 03.06.2019.

Суддя Сало Павло Ігорович