Справа № 520/8769/18
Суддя: Кононенко З.О.
Дата ухвалення: 2019-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2019 р.Справа № 520/8769/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Кононенко З.О.,

Суддів: Мельнікової Л.В. , Калиновського В.А. ,

за участю секретаря судового засідання Цибуковської А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Ізюмського комунального виробничого водопровідно-каналізаційного підприємства на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.02.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Бабаєв А.І., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 18.02.19 року по справі № 520/8769/18

за позовом Ізюмського комунального виробничого водопровідно-каналізаційного підприємства

до Головного управління ДФС у Харківській області третя особа Державна фіскальна служба України

про визнання скасованими рішень,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Ізюмське комунальне виробниче водопровідно-каналізаційне підприємство звернулось до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області, в якому, уточнивши позовні вимоги, просило суд:

- визнати скасованим рішення Головного управління ДФС у Харківській області № 1 від 25 вересня 2018 року про стягнення коштів платника податків з рахунків у банках у рахунок погашення податкового боргу щодо погашення усієї суми податкового боргу шляхом стягнення безготівкових коштів з рахунків у банках, органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів та інших фінансових установах по Ізюмському комунальному виробничому водопровідно-каналізаційному підприємству;

- визнати скасованим рішення Головного управління ДФС у Харківській області № 2 від 25 вересня 2018 року про стягнення готівки у рахунок погашення податкового боргу платника податків щодо погашення податкового боргу шляхом стягнення готівки по Ізюмському комунальному виробничому водопровідно-каналізаційному підприємству.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що рішення Головного управління ДФС у Харківській області № 1 від 25 вересня 2018 року про стягнення коштів платника податків з рахунків у банках у рахунок погашення податкового боргу та № 2 від 25 вересня 2018 року про стягнення готівки у рахунок погашення податкового боргу, на думку позивача, мають бути визнані скасованими.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 06.02.2019 року у задоволенні адміністративного позову Ізюмського комунального виробничого водопровідно-каналізаційного підприємства до Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області, третя особа Державна фіскальна служба України про визнання скасованими рішень - відмовлено.

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що 25.09.2018 року Головним управлінням Державної фіскальної служби у Харківській області було винесено рішення № 1 про стягнення коштів платника податків з рахунків у банках у рахунок погашення податкового боргу, відповідно до якого відповідач вирішив здійснити погашення усієї суми податкового боргу шляхом стягнення безготівкових коштів з рахунків у банках, органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів та інших фінансових установах.

25.09.2018 року відповідачем було винесено рішення № 2 про стягнення готівки у рахунок погашення податкового боргу платника податків, відповідно до якого контролюючий орган вирішив здійснити погашення усієї суми податкового боргу шляхом стягнення готівки.

28.09.2018 року Ізюмським комунальним виробничим водопровідно-каналізаційним підприємством на адресу Державної фіскальної служби України направлені дві скарги № 1113 та № 1114, відповідно до яких позивач оскаржував рішення ГУ ДФС у Харківській області №1 від 25.09.2018 року та № 2 від 25.09.2018 року. Позивач просив скасувати вказані рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області.

Державною фіскальною службою України до позивача було направлено відповідь №15/99-99-17-03-15 від 25.10.2018 року, в якій зазначено про відсутність правових підстав для скасування рішення про стягнення готівки у рахунок погашення податкового боргу платника податків.

Позивач, посилаючись на строки розгляду скарг на рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області №1 від 25.09.2018 року та № 2 від 25.09.2018 року, вважає такі рішення скасованими, за підтвердженням чого звернувся з даним позовом до суду.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до приписів ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд може лише скасувати рішення Головного управління ДФС у Харківській області, а не визнати вищевказані рішення Головного управління ДФС у Харківській області скасованими, отже позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову з наступних підстав.

Відповідно до приписів пунктів 56.1-56.3 ст. 56 ПК України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

У разі коли платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов`язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, він має право звернутися до контролюючого органу вищого рівня із скаргою про перегляд цього рішення.

Скарга подається до контролюючого органу вищого рівня у письмовій формі (за потреби - з належним чином засвідченими копіями документів, розрахунками та доказами, які платник податків вважає за потрібне надати з урахуванням вимог пункту 44.6 статті 44 цього Кодексу) протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання платником податків податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу, що оскаржується.

Скарги на рішення державних податкових інспекцій подаються до контролюючих органів в Автономній Республіці Крим, містах Києві та Севастополі, областях, міжрегіональних територіальних органів.

Скарги на рішення контролюючих органів в Автономній Республіці Крим, містах Києві та Севастополі, областях, міжрегіональних територіальних органів та митниць подаються до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику.

Пунктом 56.8 ст. 56 ПК України передбачено, що контролюючий орган, який розглядає скаргу платника податків, зобов`язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його протягом 20 календарних днів, наступних за днем отримання скарги, на адресу платника податків поштою з повідомленням про вручення або надати йому під розписку.

Пунктом 56.9 ст. 56 ПК України встановлено, що керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу може прийняти рішення про продовження строку розгляду скарги платника податків понад 20-денний строк, визначений у пункті 56.8 цієї статті, але не більше 60 календарних днів, та письмово повідомити про це платника податків до закінчення строку, визначеного у пункті 56.8 цієї статті.

Якщо вмотивоване рішення за скаргою платника податків не надсилається платнику податків протягом 20-денного строку або протягом строку, продовженого за рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, така скарга вважається повністю задоволеною на користь платника податків з дня, наступного за останнім днем зазначених строків.

Скарга вважається також повністю задоволеною на користь платника податків, якщо рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу про продовження строків її розгляду не було надіслано платнику податків до закінчення 20-денного строку, зазначеного в абзаці першому цього пункту.

При цьому, відповідно до пунктів 42.1, 42.2 статті 42 ПК України податкові повідомлення - рішення, податкові вимоги або інші документи, адресовані контролюючим органом платнику податків, повинні бути складені у письмовій формі, відповідним чином підписані та у випадках, передбачених законодавством, завірені печаткою такого контролюючого органу.

Документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

З матеріалів справи вбачається, що позивачем було оскаржено до Державної фіскальної служби України відповідними скаргами № 1113 та № 1114 від 28.09.2018 року, рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області №1 від 25.09.2018 року та № 2 від 25.09.2018 року.

Отже, якщо рішення за скаргою платника податків не надсилається платнику податків протягом 20-денного строку або протягом строку, продовженого за рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, така скарга вважається повністю задоволеною на користь платника податків з дня, наступного за останнім днем зазначених строків.

Державна фіскальна служба України у відповіді №15/99-99-17-03-15 від 25.10.2018 року зазначила, що листи Ізюмського комунального виробничого водопровідно-каналізаційного підприємства від 28.09.2018 року №113 та від 27.09.2018 року № 1114 стосовно скасування рішень ГУ ДФС у Харківській області отримано контролюючим органом 01.10.2018 року.

Відповідь контролюючого органу на вказані скарги датована 25.10.2018 року та надійшла на адресу позивача 01.11.2018 року, тобто рішення за скаргою платника податків не надіслано платнику податків протягом 20-денного строку. Доказів прийняття рішення про продовження строку розгляду скарг платника податків понад 20-денний строк, відповідачем до суду не надано.

Так, за приписами п.56.9 ст.56 ПК України, скарги Ізюмського комунального виробничого водопровідно-каналізаційного підприємства № 1113 та № 1114 від 28.09.2018 року є задоволеними.

Тобто, рішення Головного управління ДФС у Харківській області № 1 від 25 вересня 2018 року про стягнення коштів платника податків та рішення № 2 від 25 вересня 2018 року про стягнення готівки у рахунок погашення податкового боргу платника податків є скасованими.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що в розумінні п. 56.9 ст. 56 ПК України, скарги Ізюмського комунального виробничого водопровідно-каналізаційного підприємства № 1113 та № 1114 від 28.09.2018 року на рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області №1 від 25.09.2018 року та № 2 від 25.09.2018 року вважаються повністю задоволеними на користь платника податків Ізюмського комунального виробничого водопровідно-каналізаційного підприємства, оскільки рішення уповноваженої особи контролюючого органу про продовження строків розгляду скарги не надіслано платнику податків до закінчення 20-денного строку, встановленого ст. 56 ПК України.

При цьому, колегія суддів зауважує, що відповідно до ч.1, ч.2 ст.245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини, та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю; 7) тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об`єднання громадян; 8) примусовий розпуск (ліквідацію) об`єднання громадян; 9) примусове видворення іноземця чи особи без громадянства за межі України; 10) інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів; 11) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення за межі території України або про продовження строку такого затримання; 12) затримання іноземця або особи без громадянства до вирішення питання про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні; 13) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; 14) звільнення іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації; 15) зобов`язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.

Отже, з огляду на приписи ст.245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд може лише скасувати рішення Головного управління ДФС у Харківській області, а не визнати вищевказані рішення Головного управління ДФС у Харківській області скасованими.

Таким чином, колегія суддів погоджкється з висновком суду першої інстанції про відсутність потреби додаткового скасування рішень Головного управління ДФС у Харківській області, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про визнання скасованими рішення Головного управління ДФС у Харківській області № 1 від 25 вересня 2018 року про стягнення коштів платника податків з рахунків у банках у рахунок погашення податкового боргу щодо погашення усієї суми податкового боргу шляхом стягнення безготівкових коштів з рахунків у банках, органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів та інших фінансових установах по Ізюмському комунальному виробничому водопровідно-каналізаційному підприємству та рішення Головного управління ДФС у Харківській області № 2 від 25 вересня 2018 року про стягнення готівки у рахунок погашення податкового боргу платника податків щодо погашення податкового боргу шляхом стягнення готівки по Ізюмському комунальному виробничому водопровідно-каналізаційному підприємству.

Щодо доводів відповідача стосовно того, що скарги позивача № 1113 та № 1114 про оскарження рішень ГУ ДФС у Харківській області №1 від 25.09.2018 року та № 2 від 25.09.2018 року розглянуто Державною фіскальною службою України в порядку Закону України «Про звернення громадян», як на підставу правомірності дій у спірних правовідносинах, колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 56 ПК України встановлено, що рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку. У разі коли платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов`язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, він має право звернутися до контролюючого органу вищого рівня із скаргою про перегляд цього рішення.

Отже, вказаною нормою ПК України платнику податків надано право на оскарження в адміністративному порядку рішень, прийнятих контролюючим органом.

З матеріалів справи вбачається, що 28.09.2018 року Ізюмським комунальним виробничим водопровідно-каналізаційним підприємством на адресу Державної фіскальної служби України направлені дві скарги № 1113 та № 1114, відповідно до яких позивач оскаржував рішення ГУ ДФС у Харківській області №1 від 25.09.2018 року та № 2 від 25.09.2018 року. Позивач просив скасувати вказані рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області.

Державна фіскальна служба України розглядаючи вищевказані скарги позивача, керувалась виключно нормами Податкового кодексу України. У відповіді №15/99-99-17-03-15 від 25.10.2018 року Державна фіскальна служба України жодних посилань на норми Закону України «Про звернення громадян» не зазначила.

Таким чином, колегія суддів доходить висновку, що доводи контролюючого органу є безпідставними, оскільки відповідач мав розглянути скарги позивача на рішення ГУ ДФС у Харківській області згідно приписів статті 56 ПК України.

Інші доводи учасників справи на висновки колегії суддів не впливають.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10.02.2010 року).

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що в розумінні п. 56.9 ст. 56 ПК України, скарги Ізюмського комунального виробничого водопровідно-каналізаційного підприємства № 1113 та № 1114 від 28.09.2018 року на рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області №1 від 25.09.2018 року та № 2 від 25.09.2018 року вважаються повністю задоволеними на користь платника податків Ізюмського комунального виробничого водопровідно-каналізаційного підприємства, оскільки рішення уповноваженої особи контролюючого органу про продовження строків розгляду скарги не надіслано платнику податків до закінчення 20-денного строку, встановленого ст. 56 ПК України, підстави для додаткового скасування рішень контролюючого органу відсутні.

Суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано відмовив у задоволенні адміністративного позову.

Відповідно до ч.1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.02.2019 року по справі № 520/8769/18 відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог позивача.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ч. 4 ст. 229, ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Ізюмського комунального виробничого водопровідно-каналізаційного підприємства залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.02.2019 року по справі № 520/8769/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)З.О. Кононенко
Судді(підпис) (підпис) Л.В. Мельнікова В.А. Калиновський
Повний текст постанови складено 27.05.2019 року