Справа № 360/1239/19
Суддя: І.В. Тихонов
Дата ухвалення: 2019-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

29 травня 2019 рокуСєвєродонецькСправа № 360/1239/19

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Тихонов І.В., розглянувши в письмовому провадженні справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_2 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

25 березня 2019 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_2 (далі - позивач) до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області (далі - відповідач), в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльності відповідача щодо відмови у виплаті одноразової допомоги позивачу в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 як члену сім`ї ОСОБА_3 ;

- зобов`язати відповідача провести нарахування та виплату ОСОБА_2 одноразову допомогу на сім`ю, як члену сім`ї померлого батька ОСОБА_3 , в сум 184100,00 грн., що дорівнює 100 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату.

В обґрунтування позову зазначено, що 29.09.2018 із ОСОБА_3 стався нещасний на виробництві, в результаті якого наступила його смерть, на той час він працював у відокремленому підрозділі Шахта «Тошківська» Державного підприємства «Первомайськвугілля». За наслідком вказаного нещасного випадку Управлінням Держпраці у Луганській області складено акт проведення спеціального розслідування нещасного випадку від 24.10.2018 форми Н-5. Із вказаного акту вбачається, що комісія дійшла висновку, що даний нещасний випадок, відповідно до вимог п. 15 "Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2011 №1232, стався пов`язаним з виробництвом.

Разом з тим, Управлінням Держпраці у Луганській області 24.10.2018 складено акт № 7 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом на потерпілого ОСОБА_3 за формою Н-1.

На момент смерті ОСОБА_3 на його утриманні перебувала його дочка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка згідно свідоцтва про народження є також дочкою позивача.

Відповідно до постанови Фонду Соціального Страхування України у Луганській обл. від 16.11.2018 за№ 1213/340/340/1 дочці потерпілого ОСОБА_2 призначена та виплачена одноразова допомого у розмірі 36820,00грн. як особі, яка перебувала на його утриманні, що дорівнює 20 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату.

У січні місяці 2019 року позивач звернувся до відповідача із заявою в інтересах неповнолітньої дочки ОСОБА_2 щодо отримання одноразової допомоги як члена сім`ї ОСОБА_3 , у зв`язку з настанням нещасного випадку на виробництві із смертельним наслідком.

Листом від 12.02.2019 № 223/03-15 Попаснянського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській обл., з посиланням на Закон України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування", Сімейний кодекс України, порядок призначення, перерахування та проведення страхових виплат, повідомило позивача, що вона та члени сім`ї, вказані у довідці про склад сім`ї, у тому числі її не повнолітня донька ОСОБА_2 , не входять до складу сім`ї ОСОБА_3 та не мають правових підстав для отримання одноразової допомоги.

Позивач вважає вказану відмову протиправною, а тому звернувся із даним адміністративним позовом до суду.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 28 березня 2019 року адміністративний позов ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_2 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії залишено без руху. Запропоновано позивачу протягом п`яти календарних днів з дня отримання даної ухвали надати суду докази щодо зміни власного прізвища з ОСОБА_1 на ОСОБА_1 .

04 квітня 2019 року до суду від позивача надійшла копія свідоцтва про шлюб НОМЕР_1 від 05.05.2017.

Ухвалою від 09.04.2019 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначити відкрите судове засідання у справі на 20 травня 2019 року о 09 год. 30 хв.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, зокрема, що 29.09.2018 з працівником Відокремленого підрозділу шахта «Тошківська» Державного підприємства «Первомайськвугілля» ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відбувся нещасний випадок зі смертельним наслідком. Зазначений нещасний випадок визнано таким, що пов`язаний з виробництвом згідно з актом проведення спеціального розслідування нещасного випадку із смертельним наслідком від 19.10.2018 (форми Н-5). 05.02.2019 Попаснянським відділенням Управління за вх. № 141/03-14 отримана заява колишньої дружини потерпілого ОСОБА_3 ОСОБА_1 від 29.01.2019 про виплату одноразової допомоги в разі смерті потерпілого у сумі, що дорівнює 100 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб на користь їх спільної доньки ОСОБА_2 . За результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 29.01.2019 Попаснянським відділенням Управління відмовлено у призначенні одноразової допомоги на сім`ю у сумі, що дорівнює 100 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, про що ОСОБА_1 повідомлено листом від 12.02.2019 №223/03-15.

Відмову у виплаті допомоги обґрунтовано наступним. Позивач з дитиною ОСОБА_2 проживали окремо від потерпілого ОСОБА_3 , спільним побутом пов`язані не були, взаємних прав та обов`язків не мали. Отже ОСОБА_2 не є членом сім`ї свого батька ОСОБА_3 , а відтак не має права на отримання одноразової допомоги на сім`ю в разі смерті потерпілого від нещасного випадку на виробництві.

Просив в задоволенні позову відмовити.

Представником позивача надано відповідь на відзив.

Позивач та його представник позивача в судове засідання не з`явилися. 24.05.2019 надали клопотання про розгляд справи без їх участі (а.с. 84,85).

Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, що підтверджується рекомендованими повідомленнями відповідно до статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України. (а.с. 88).

Представником відповідача надано клопотання про розгляд справи без його участі (а.с. 89).

Згідно пункту 1 частини 3 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Згідно частини 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи клопотання позивача про розгляд справи у його відсутність та неприбуття в судове засідання належним чином повідомленого відповідача, суд розглядає справу за наявними матеріалами в письмовому провадженні.

Дослідивши надані письмові докази, суд встановив наступне.

Позивач - ОСОБА_1 (прізвище в новому шлюбі ОСОБА_1) перебувала в шлюбі з ОСОБА_3 , під час якого народилася донька - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується інформацією в свідоцтві про народження від 30.05.2007 серія НОМЕР_2 (а.с. 11).

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано, про що видано відповідне свідоцтво про розірвання шлюбу (а.с. 15).

З інформації, яка зазначена в акті від 19.10.2018 проведення спеціального розслідування нещасного випадку із смертельним наслідком, що стався 29.09.2018 о 3 год. 15 хв. У ВП «Шахта «Тошківська» ДП «Первомайськвугілля», внаслідок нещасного випадку на виробництві батько дитини - ОСОБА_3 - помер (а.с. 17).

Відповідачем призначено та виплачено ОСОБА_2 одноразова допомога в сумі 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Вказаний факт сторонами не оспорюється.

29.01.2019 ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_2 звернулася до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві у Луганської області, правонаступником якого є Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Попаснянському районі Луганської області із заявою про виплату одноразової допомоги його сім`ї у разі смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві, яку просила виплатити їх спільній неповнолітній доньці ОСОБА_2 (а.с. 49).

Попаснянське відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області листом від 12.02.2019 № 223/03-15 повідомлено про виплату доньки одноразової допомоги в розмірі 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (а.с. 16).

У відповідях з посиланням на ч. 6 ст. 42 і п. 2 ст. 43 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» у зв`язку з розірванням шлюбу між позивачкою та померлим і відсутністю даних про факт проживання однією сім`єю в задоволенні заяв відмовлено.

Позивачем підтверджуючі документи про проживання однією сім`єю надані не були.

В той же час матеріали справи містять довідку Виконавчого комітету Тошківської селищної ради від 14.03.2019 № 149 про те, що разом із ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_1 , мешкала його співмешканка ОСОБА_11 (а.с. 23).

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до висновку про те, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

Щодо посилання відповідача на те, що зазначений спір має розглядатись за правилами Цивільного судочинства, оскільки в спірних правовідносинах наявний спір про право судом відхиляється з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 8 Закону ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» № 1105-XIV виконавча дирекція Фонду є постійно діючим виконавчим органом правління Фонду, є підзвітною правлінню Фонду та провадить діяльність від імені Фонду в межах та в порядку, визначених статутом Фонду та положенням про виконавчу дирекцію Фонду, що затверджується його правлінням, організовує та забезпечує виконання рішень правління Фонду. Робочими органами виконавчої дирекції Фонду є її управління в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, відділення в районах і містах обласного значення. Робочі органи виконавчої дирекції Фонду є юридичними особами, мають самостійні кошториси, печатки із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням. Робочі органи виконавчої дирекції Фонду провадять свою діяльність від імені виконавчої дирекції Фонду в межах та в порядку, визначених цим Законом, статутом Фонду, типовим положенням про робочі органи виконавчої дирекції Фонду, що затверджується його правлінням, та положенням, затвердженим директором виконавчої дирекції Фонду.

Згідно ст. 9 Закону № 1105-XIV основними завданнями Фонду та його робочих органів, зокрема, є реалізація державної політики у сферах соціального страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, медичного страхування; надання матеріального забезпечення, страхових виплат та соціальних послуг відповідно до цього Закону.

Тобто Фонд є суб`єктом владних повноважень, наділений владними управлінськими функціями.

Статтею 44 Закону № 1105-XIV встановлено, що Фонд розглядає справу про страхові виплати на підставі заяви потерпілого або заінтересованої особи за наявності усіх необхідних документів і приймає відповідні рішення у десятиденний строк, не враховуючи дня надходження зазначених документів.

Враховуючи принципи, функції Фонду та зміст положень вищезазначених норм права, суд дійшов висновку, що за предметним та суб`єктним складом цей спір має ознаки публічно-правових правовідносин, а отже підлягає розгляду за правилами КАС України.

Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, охорони життя та здоров`я, визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - соціальне страхування) - система прав, обов`язків і гарантій, яка передбачає матеріальне забезпечення, страхові виплати та надання соціальних послуг застрахованим особам за рахунок коштів Фонду соціального страхування України;

Статтею 36 вказаного Закону визначено, що страховими виплатами є грошові суми, які Фонд виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку.

Згідно зі ст. 41 вказаного Закону, яка визначає право на страхові виплати в разі смерті потерпілого, у разі смерті потерпілого право на одержання щомісячних страхових виплат мають непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина померлого, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після його смерті.

Такими непрацездатними особами є:

1) діти, які не досягли 16 років; діти з 16 до 18 років, які не працюють, або старші за цей вік, але через вади фізичного або розумового розвитку самі не спроможні заробляти; діти, які є учнями, студентами (курсантами, слухачами, стажистами) денної форми навчання, - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ними 23 років;

2) особи, які досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", якщо вони не працюють;

3) особи з інвалідністю - члени сім`ї потерпілого на час інвалідності;

4) неповнолітні діти, на утримання яких померлий виплачував або був зобов`язаний виплачувати аліменти;

5) непрацездатні особи, які не перебували на утриманні померлого, але мають на це право.

Право на одержання страхових виплат у разі смерті потерпілого мають також дружина (чоловік) або один з батьків померлого чи інший член сім`ї, якщо він не працює та доглядає дітей, братів, сестер або онуків потерпілого, які не досягли восьмирічного віку.

Згідно з ч. 2 ст. 43 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» Фонд приймає рішення про виплати у разі втрати годувальника за умови подання передбачених у цій частині ст. 43 Закону документів, які видаються відповідними організаціями у триденний строк з моменту звернення заявника.

Статтею 42 вказаного Закону встановлені щомісячні страхові виплати та інші витрати на відшкодування шкоди.

Відповідно до ч. 6 ст. 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» у разі смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві виплачується одноразова допомога його сім`ї у сумі, що дорівнює 100 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату, та одноразова допомога кожній особі, яка перебувала на його утриманні, а також на його дитину, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після смерті потерпілого, у сумі, що дорівнює 20 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату.

Дана стаття встановлює та розмежовує виплату одноразової допомоги в разі смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві, зокрема виплата одноразової допомоги сім`ї потерпілого, що дорівнює 100 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату, та виплату одноразової допомоги кожній особі, яка перебувала на утриманні потерпілого, а також на його дитину, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після смерті потерпілого, у сумі, що дорівнює 20 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату

Так, спільній доньці позивачки та загиблого - ОСОБА_2 призначена та виплачена одноразова допомога особі, яка перебувала на його утриманні, у сумі, що дорівнює 20 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату.

Щодо виплати одноразової допомоги його сім`ї (у сумі, що дорівнює 100 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб), яку позивач просила виплатити її доньці, звертаючись до відповідача, а потім, не погоджуючись з його діями, звернулася до суду з даним позовом, то суб`єкт владних повноважень правомірно виходив з того, що така допомога надається не кожному члену сім`ї, як помилково вважала позивач, - вона у встановленому розмірі виплачується сім`ї потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві в разі смерті останнього і є неподільною.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає.

Частиною 4 ст. 3 вказаного Кодексу визначено, що сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року N 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т. п.

Такими доказами могли бути, зокрема довідки житлово-експлуатаційної організації, а за її відсутності - довідки виконавчого органу ради чи інших документів про склад сім`ї померлого, у тому числі про тих, хто перебував на його утриманні, або копії відповідного рішення суду (п. 2 ч. 2 ст. 43 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування»), про що правильно зазначалося відповідачем у відповідях на заяви позивача.

Позивач не надала органу соціального страхування доказів, що після розірвання шлюбу з батьком її доньки, вони були сім`єю, тобто спільно проживали, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки.

В той же час матеріали справи містять довідку Виконавчого комітету Тошківської селищної ради від 14.03.2019 № 149 про те, що разом із ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_1 , мешкала його співмешканка ОСОБА_11 (а.с. 23).

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що відповідачем правомірно відмовлено у виплаті одноразової грошової допомоги на сім`ю з огляду на те, що одноразова допомога сім`ї у сумі, що дорівнює 100 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату, є неподільною сумою та виплачується саме сім`ї, а не окремому його члену.

Відповідно до частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). (ст. 90 КАС України)

Враховуючи зазначене, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України дійшов до висновку, що в задоволенні позову ОСОБА_1 необхідно відмовити, оскільки відповідачем доведено правомірність прийняття рішення.

Відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати з відповідача не стягуються.

Керуючись статтями 32, 139, 243 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ) в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_2 ) до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області (,93411, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, пр-т Гвардійський, буд. 30) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя І.В. Тихонов