Справа № 201/13905/18(2а/201/18/2019)
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2019-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

28 травня 2019 року м. Дніпросправа № 201/13905/18
провадження №2а/201/18/2019

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Семененка Я.В. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Добродняк І.Ю.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Дніпрі апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції

на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 березня 2019 року (суддя Антонюк О.А.) у справі №201/13905/18 (провадження №2а/201/18/2019) за позовом ОСОБА_1 до інспектора 1-ї роти 4-го батальйону Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Стороженко Маргарити Олександрівни, третя особа - Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції, про визнання дій протиправними, скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив скасувати постанову інспектора 1-ї роти 4-го батальйону Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Стороженко Маргарити Олександрівни по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху серії ЕАВ №773976 від 04.12.2018 року про накладення адміністративного стягнення за ч.2 ст.122 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 425 грн.; справу про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху серії ЕАВ №773976 від 04.12.2018 року про накладення адміністративного стягнення за ч.2 ст.122 КУпАП на позивача у вигляді штрафу у розмірі 425 грн. - закрити .

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на неправомірність оскарженого рішення, оскільки таке рішення прийнято відповідачем за відсутності події та складу правопорушення, без наявності належних доказів вчинення правопорушення. Також, вказує на те, що оскаржена постанова не відповідає вимогам статті 283 КупАП, оскільки в останній не зазначено порядок її оскарження. Крім цього, за позицією позивача, відповідачем неправомірно винесено спірну постанову на місці зупинки автомобіля позивача, а не за місцезнаходженням органу, який уповноважений розглядати таку справу.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 березня 2019 року адміністративний позов задоволено, а саме:

скасовано постанову серії ЕАВ №773976 від 04.12.2018 року, винесену інспектором 1-ї роти 4-го батальйону Управління патрульної поліції Департаменту патрульної поліції лейтенантом поліції Стороженко Маргаритою Олександрівною про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч.2 ст.122 КУпАП;

закрито провадження по адміністративній справі у відношенні

ОСОБА_1 в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку про протиправність оскаржуваної постанови про накладення на позивача адміністративного стягнення та наявність підстав для її скасування, оскільки така винесена відповідачем за відсутності належних доказів вчинення адміністративного правопорушення, та грунтується виключно на припущеннях останнього.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове про відмову в задоволенні позову. Апеляційна скарга обґрунтована незгодою з висновками суду першої інстанції щодо неправомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності. Заявник апеляційної скарги вказує на те, що під час винесення оскаржуваного рішення інспектор патрульної поліції діяв у межах повноважень та у спосіб, що визначені Законом та з огляду на встановлений факт скоєння позивачем ПДР, обгрунтовано виніс постанову про притягнення останнього до адміністративної відповідальності. Відносно висновків суду першої інстанції про те, що інспектором патрульної служби не було доведено факт вчинення правопорушення належними та допустимими доказами, заявник апеляційної скарги вказує на те, що обов`язок по доказуванню обставин покладається і на позивача, який заперечував факт вчинення правопорушення.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що 04 грудня 2018 року інспектором 1-ї роти 4-го батальйону Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції лейтенантом поліції Стороженко Маргаритою Олександрівною винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАВ №773976, згідно з якою ОСОБА_1 о 04.12.2018р. 19-23 год., керуючи трнаспортним засобом BMW X5 НОМЕР_1, рухаючись по Запорізькому шоссе на перехресті з вулицею Джинджарадзе здійснив проїзд на забороняючий червоний сигнал, чим порушив, чим порушив п. 8.7.3. (е) ПДР України.

Відповідно до вказаної постанови позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 гривень.

Не погодившись із зазначеним рішенням відповідача, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом.

Стосовно аргументів позивача, які викладені ним в позовній заяві, щодо порушення відповідачем процедури розгляду справи, а саме розгляду справи за місцем зупинки транспортного засобу, а не за місцезнаходженням органу, уповноваженого законом розглядати справу, суд зазначає наступне.

Згідно ч.2 ст.258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

За приписами частини 4 статті 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Пунктом 4 Розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі (надалі - Інструкція), затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року №1395, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 р. за № 1408/27853, передбачено, що у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Пункт 2 Розділу ІІІ Інструкції конкретизує, що постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачена, зокрема, статтею 122 КУпАП виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Таким чином, відповідачем правомірно винесено спірну постанову у справі про адміністративне правопорушення на місці його скоєння.

Посилання позивача на рішення Конституційного Суду України від 26.05.2015р. (справа №5-рп/2015), яким надано тлумачення словосполученням «на місці вчинення правопорушення» і «за місцем його вчинення», суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованим, оскільки вже після прийняття Конституційним Судом України зазначеного рішення, норми КУпАП та, зокрема, ст.258 цього Кодексу зазнали змін, в результаті чого на справи, які віднесено до компетенції Національної поліції розповсюджуються вимоги ч.4 ст.258 постанова у справі про адміністративне правопорушення виноситься на місці вчинення правопорушення.

Щодо правомірності та обґрунтованості притягнення позивача до адміністративної відповідальності, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, за змістом оскаржуваної постанови у справі про адміністративне правопорушення позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення вимог п.8.7.3 «е» Правил дорожнього руху.

Відповідно до п.8.7.3 «е» Правил дорожнього руху червоний сигнал, у тому числі миготливий, або два червоних миготливих сигнали забороняють рух.

Згідно із ч.2 ст.122 КУпАП порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Отже, проїзд на заборонений сигнал світлофора створює склад правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст.122 КУпАП.

У свою чергу, наявність чи відсутність адміністративного правопорушення встановлюється уповноваженою особою на підставі доказів, перелік джерел яких наведено в ст.251 КУпАП.

В статті 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення наведено перелік джерел доказів у справах про адміністративні правопорушення, до яких, зокрема,

належать показання технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху.

Отже, висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення має бути зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт скоєння адміністративного правопорушення.

Під час розгляду справи відповідачем не було надано доказів скоєння позивачем правопорушення, обставини якого викладені в оскарженій постанові.

З огляду на встановлені обставини справи, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем не доведено належними та допустимими доказами факт скоєння позивачем адміністративного правопорушення, що свідчить про необґрунтованість притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Посилання заявника апеляційної скарги на те, що обов`язок по доказуванню покладається не лише на відповідача, а і на позивача, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними, оскільки відповідно до ч.2 ст.77 КАС України (в редакції з 15.12.2017) в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Таким чином, з огляду на предмет спору у цій справі, саме на відповідача покладено обов`язок довести правомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Безпідставними суд апеляційної інстанції вважає і посилання заявника апеляційної скарги на те, що під час винесення оскаржуваного рішення інспектор патрульної поліції діяв у межах повноважень та у спосіб, що визначений Законом, оскільки вказані доводи не можуть бути підставою для висновків щодо обґрунтованості оскарженого рішення, так як виконання патрульним поліцейським своїх обов`язків у відповідності до Закону України «Про Національну поліцію», не позбавляє останнього обов`язку обґрунтувати належними доказами прийняті ним рішення.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим підстав для його скасування не існує.

На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції залишити без задоволення, а рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 березня 2019 року по справі №201/13905/18 (провадження №2а/201/18/2019) - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати прийняття та відповідно до ч.3 ст.272 Кодексу адміністративного судочинства України касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 28.05.2019р.

Головуючий - суддя Я.В. Семененко

суддя Н.А. Бишевська

суддя І.Ю. Добродняк