Справа № 360/1642/19
Суддя: Т.В. Смішлива
Дата ухвалення: 2019-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

31 травня 2019 рокуСєвєродонецькСправа № 360/1642/19

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Смішлива Т.В розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Старобільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

12 квітня 2019 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Старобільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганській області (далі відповідач), в якій позивач просить:

- скасувати рішення від 28.03.2019 № 5030/03-01 Старобільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за вислугою років, відповідно до пункту «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення»;

- зобов`язати Старобільське об`єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугою років відповідно до вимог пункту «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (в редакції до внесення змін Законом України № 213 від 24.12.2015 № 911-VIII), з моменту звернення з заявою від 26.10.2018.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 26 жовтня 2018 року вона звернулася із заявою до Старобільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області щодо призначення їй пенсії за вислугу років, відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України від 05.10.1991 № 1788-XIІ «Про пенсійне забезпечення» з наданням необхідних документів. Відповідачем 26 жовтня 2018 року прийнято рішення № 13763/03-01 про відмову в призначенні пенсії за вислугою років з посиланням на те, що спеціальний стаж роботи позивача складає 26 років 06 місяців 15 днів, тобто менше 30 років. Не погоджуючись з рішенням відповідача позивач звернулась з адміністративним позовом до Луганського окружного адміністративного суду. 24.01.2019 рішенням у справі № 360/3725/18 Старобільське об`єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області зобов`язано повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 26 жовтня 2018 року про призначення пенсії за вислугою років відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Рішенням від 28.03.2019 № 5030/03-01 відповідач повторно відмовив ОСОБА_1 в призначенні пенсії за вислугою років відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у зв`язку з недосягненням пенсійного віку та відсутністю необхідного стажу роботи.

Позивач вважає, що внесення змін до пункту «е» статі 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» на підставі Закону України № 213 від 24.12.2015 № 911-VIII, яким було зазначено, що право на пенсію за вислугою років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення, які народилися з 01 січня 1971 року після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України - не менше 30 років, є такими, що не відповідають вимогам ст. 64 Конституції України та судовій практиці Європейського суду з прав людини, а відповідно, на думку позивача, до неї повинні застосовуватися вимоги п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, які були чинні до прийняття Закону України № 213 від 24.12.2015 № 911-VIII, на підставі якого вона має право на призначення пенсії за вислугою років відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення». З огляду на викладене позивач вважає рішення відповідача від 28.03.2019 № 5030/03-01 протиправним, а тому вимушена звернутись до суду.

Ухвалою від 16 квітня 2019 року позовну заяву залишено без руху з встановленням позивачу строку для усунення недоліків (арк. спр. 26-27).

Ухвалою суду від 06.05.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (арк. спр. 1-2).

Відповідач позов не визнав, надав відзив на позовну заяву (арк. спр. 55), в якому зазначив, що 26 жовтня 2018 року надійшла заява від ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щодо призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Відповідно до наданих документів загальний стаж роботи позивача станом на 26.10.2018 складає 30 років 6 місяці 20 днів, з них на посадах, що дають право на пенсію за вислугу років - 26 років 6 місяці 15 днів, що не відповідає вимогам пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», відповідно до чого 26.10.2018 управлінням винесено рішення про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за вислугою років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 24.01.2019 по справі № 360/3725/18 позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Старобільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області від 26.10.2018 № 13763/03-01 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за вислугою років, відповідно до пункту «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення». На виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 24.01.2019 у справі № 360/3725/18 управління повторно розглянуло заяву ОСОБА_1 в призначенні пенсії за вислугою років, відповідно до пункту «е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», та вдруге 28.03.2019 винесло рішення про відмову у призначенні пенсії у зв`язку із недосягненням пенсійного віку та відсутністю необхідного стажу роботи за вислугою років. Просив суд залишити без задоволення адміністративний позов.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), судом встановлено таке.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , є громадянкою України, що підтверджується копіями: паспорта громадянина України (арк. спр. 10-11), картки платника податків (арк. спр. 11).

Позивач зверталась до відповідача із заявами від 23.05.2017 та від 22.02.2018 про призначення пенсії за вислугою років (арк. спр. 73, 78).

Рішеннями від 30.05.2017 № 2236/02 та від 27.02.2018 № 2726/03-01 позивачу відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (арк. спр. 76-77, 79-80).

28 жовтня 2018 року позивачем подано заяву про призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (арк. спр. 83-84).

Рішенням від 26.10.2018 № 13763/03-01 Старобільське об`єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області відмовило позивачу в призначенні пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (арк. спр. 83-84).

В рішенні відповідачем зазначено, що позивачем разом із заявою були надані: паспорт, ідентифікаційний номер, трудову книжку, диплом від 27.02.1991 НОМЕР_2 , довідки дошкільного навчального закладу № 2 «Орлятко» від 04.01.2016 № 1, довідку Старобільської міської ради від 14.01.2016 № 2, свідоцтво про укладання шлюбу серії НОМЕР_3 від 10.08.1995 та серії НОМЕР_4 від 23.11.2011, свідоцтво про розірвання шлюбу серії НОМЕР_5 від 31.01.2012. Відповідно до наданих документів загальний стаж роботи станом на 26.10.2018 складає 30 років 6 місяців 20 днів, з них на посадах, що дають право на пенсію за вислугу років 26 років 6 місяців 15 днів, що не відповідає вимогам п. «е» ст. 55 статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Позивач не погодившись із рішенням відповідача від 26.10.2018 № 13763/03-01 оскаржила його в судовому порядку.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 24.01.2019 у справі № 360/3725/18 позов ОСОБА_1 до Старобільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області про скасування рішення, визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Старобільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області від 26.10.2018 № 13763/03-01 про відмову ОСОБА_1 , в призначенні пенсії за вислугою років, відповідно до пункту «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Зобов`язано Старобільське об`єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 26 жовтня 2018 року про призначення пенсії за вислугою років, відповідно до пункту «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (арк. спр. 89-93).

На виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 24.01.2019 № 360/3725/18 відповідачем повторно розглянуто заяву ОСОБА_1 та прийнято рішення від 28.03.2019 № 5030/03-01, яким відмовлено позивачу в призначенні пенсії за вислугою років, відповідно до пункту «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у зв`язку з недосягненням пенсійного віку та відсутністю необхідного стажу роботи за вислугою років (арк. спр. 85-86).

В рішенні відповідачем зазначено, що відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (із змінами внесеними Законами України № 213 від 24.12.2015 та № 911-VIII) передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення, які народилися з 01 січня 1971 року після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України не менше 30 років. Відповідно до наданих документів загальний стаж роботи станом на 26.10.2018 року складає 30 років 6 місяців 20 днів, з них на посадах, що дають право на пенсію за вислугу років - 25 років 6 місяці 15 днів, що не відповідає вимогам п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Отже, в межах заявлених позовних вимог позивача, спірним питанням у справі правомірність відмови пенсійного органу у призначенні пенсії за вислугу років, у зв`язку з недосягнення встановленого віку та необхідного стажу у відповідності із вимогами пункту «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» із змінами внесеними на підставі Закону від 24.12.2015 № 911-VIII, що відображено у рішеннях відповідача про відмову в призначенні пенсії за вислугу років.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить з такого.

Відповідно до положень частини першої статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у старості.

Закон України від 5 листопада 1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-XII) відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій. Закон спрямований на те, щоб повніше враховувалася суспільно корисна праця як джерело зростання добробуту народу і кожної людини, встановлює єдність умов і норм пенсійного забезпечення робітників, членів колгоспів та інших категорій трудящих. Закон гарантує соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки.

Згідно норм статті 1 цього Закону громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Окремі категорії працівників інших галузей народного господарства, які мають право на пенсію за вислугу років визначені положеннями статті 55 Закону № 1788-XII.

Так, згідно з нормами пункту «е» частини першої статті 55 Закону № 1788-XII право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати:

з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців;

з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років;

з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців;

з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років;

з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців;

з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років;

з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців;

з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років;

з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців;

з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення:

які в період до 1 січня 2016 року мали вислугу років на відповідних посадах не менше тривалості, передбаченої абзацами першим та другим цього пункту;

1971 року народження і старші за наявності вислуги років на цих посадах, передбаченої абзацами другим - одинадцятим цього пункту, та після досягнення ними такого віку:

50 років - які народилися з 1 січня 1966 року по 30 червня 1966 року;

50 років 6 місяців - які народилися з 1 липня 1966 року по 31 грудня 1966 року;

51 рік - які народилися з 1 січня 1967 року по 30 червня 1967 року;

51 рік 6 місяців - які народилися з 1 липня 1967 року по 31 грудня 1967 року;

52 роки - які народилися з 1 січня 1968 року по 30 червня 1968 року;

52 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1968 року по 31 грудня 1968 року;

53 роки - які народилися з 1 січня 1969 року по 30 червня 1969 року;

53 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1969 року по 31 грудня 1969 року;

54 роки - які народилися з 1 січня 1970 року по 30 червня 1970 року;

54 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1969 року по 31 грудня 1970 року;

55 років - які народилися з 1 січня 1971 року;

З аналізу зазначених норм законодавства, суд дійшов висновку, що необхідною умовою для призначення пенсії за вислугу років особам, які народились після 01 січня 1971 року є досягнення 55-річного віку та наявності спеціального стажу роботи не менше 30 років.

Згідно з інформацією, зазначеною в паспорті громадянина України позивача, ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 (арк. спр. 10-11), тобто досягнення 55-річного віку на час звернення за призначенням пенсії за вислуго років є обов`язковою умовою для позивача встановленою нормами статті 55 Закону № 1788-ХІІ.

Крім того, 55-річного віку позивач досягне у 2027 році, що відповідно з нормами пункту «е» частини першої статті 55 Закону № 1788-XII встановлює для позивача другу умову набуття права на пенсіє за вислугу років, а саме: наявність спеціального стажу роботи не менше 30 років, оскільки ця подія відбудеться після 1 квітня 2024 року.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що приймаючи рішення від 28 березня 2019 року № 5030/03-01 про відмову позивачу у призначенні пенсії за вислугу років у зв`язку з недосягненням позивачем необхідного пенсійного віку та відсутності необхідного стажу роботи, відповідач діяв обґрунтовано.

Посилання позивача на невідповідність змін внесених до пункту «е» статті 55 Закону № 1788-XII Законами України від 24.12.2015 № 213 та № 911-VIII вимогам ст. 64 Конституції України та судовій практиці Європейського суду з прав людини, а також те, що до позивача повинні застосовуватися вимоги п. «е» ст. 55 Закон України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, які були чинні до прийняття Закону України № 213 від 24.12.2015 та № 911-VIII, є безпідставними з огляду на таке.

У відповідності до норм статей Розділу XII Конституції України повноваження на вирішення питань про відповідність Конституції України (конституційність) законів та інших правових актів Верховної Ради України відносяться до виключної компетенції Конституційного Суду України.

Оскільки Закони України від 24.12.2015 № 213 та № 911-VIII, якими, зокрема, внесено зміни і в статтю 55 Закону № 1788-ХІІ, не визнані неконституційними, тому норми статті 55 Закону № 1788-ХІІ відповідно підлягають виконанню відповідними суб`єктами.

Крім того згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99 за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Відповідно до частини другої статті 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а статті 17 Закону України від 23.02.2006 № 3477-ІV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

При цьому, суд відмічає, що Європейський суд з прав людини вже неодноразово зазначав, що законодавчі норми щодо пенсійного забезпечення можуть змінюватися, а відповідне судове рішення не може бути гарантією проти таких змін у майбутньому (зокрема, у рішеннях у справах «Аррас та інші проти Італії», «Сухобоков проти Росії»).

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до положень статті 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Згідно з нормами частини другої зазначеної статті у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Нормами статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Зазначена стаття визначає, як розподіляються обов`язки щодо доказування і подання доказів між особами, які беруть участь у справі, та передбачає активну роль суду у процесі доказування та спрямована на забезпечення повного з`ясування обставин у справі на основі поєднання принципів змагальності та офіційності.

Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів. Такий обов`язок відсутній, якщо відповідач визнає позов. Однак, презумпція винуватості не є абсолютною. Презумпція винуватості суб`єкта владних повноважень-відповідача означає припущення, що повідомлені позивачем обставини у справі про рішення, дії, бездіяльність відповідача і про порушення права, свободи чи інтересу відповідають дійсності, доки відповідач їх не спростує на основі доказів. Отож застосування принципу презумпції винуватості суб`єкта владних повноважень не обумовлює його автоматично програшного становища у справі та не звільняє суд від обов`язку ухвалити справедливе і правосудне судове рішення.

За таких обставин, беручи до уваги всі надані сторонами докази в їх сукупності, з урахуванням наданих судом висновків, суд не вбачає протиправності в діях відповідача, отже, вимоги позивача є необґрунтованими, а позов таким, що не підлягає задоволенню.

За приписами статті 139 КАС України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись статтями 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 291 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Старобільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області (92704, Луганська область, м. Старобільськ, кв. Дружби, 1 А, ) про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Т.В. Смішлива