Справа № 1.380.2019.000004
Суддя: Карп'як Оксана Орестівна
Дата ухвалення: 2019-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №1.380.2019.000004
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2019 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі :

головуючого - судді Карп`як О.О.,

секретаря судового засідання Лубоцька Н.І.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - Дегтяренко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в загальному позовному провадженні справу № 1.380.2019.000004 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про скасування наказу про застосування дисциплінарного стягнення, зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в:

До суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Національної поліції у Львівській області (79007, м. Львів, пл. Генерала Григоренка, 3) в якому просить суд:

- визнати незаконним та скасувати пункт 1 наказу Головного управління Національної поліції у Львівській області від 26.11.2018 року № 4055 «Про застосування дисциплінарних стягнень до дільничних офіцерів поліції відділу превенції Шевченківського ВП ГУ НП у Львівській області» в частині накладення на позивача, ОСОБА_1 , дисциплінарного стягнення - догана та зменшення розміру щомісячної премії на 10%, терміном на один місяць;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції у Львівській області нарахувати та виплатити старшому дільничному офіцеру Шевченківського ВП ГУ НП у Львівській області капітану поліції Іваніву Роману Романовичу, виходячи із базового розміру, премію за грудень 2018 року, з урахуванням раніше виплачених сум премії за вказаний період;

- судові витрати покласти на відповідача.

Ухвалою суду від 03 січня 2019 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу час для усунення недоліків.

14 січня 2019 року позивач через канцелярію суду подав заяву про усунення недоліків позовної заяви. Ухвалою від 17.01.2019 року відкрито провадження в адміністративній справі.

Протокольною ухвалою від 13.02.2019 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що оскаржуваним наказом не конкретизовано, в чому полягало порушення позивачем службової дисципліни, вимог статті 18 Закону України «Про Національну поліцію», статті 14 закону України «Про охорону праці», п.п.8 п.3 ст.1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України. Вважає, що діяв відповідно до своїх службових обов`язків та порушення службової дисципліни та норм чинного законодавства не допускав.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю.

Відповідач подав відзив на адміністративний позов, в якому зазначив, що позивач всупереч вимог ст. 14 Закону України "Про охорону праці", та п.п.8 п.3 ст.1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України не дотримався заходів безпеки під час несення служби та не подбав про особисту безпеку і здоров`я, чим допустив порушення службової дисципліни, а саме ст. 18 Закону України "Про Національну поліцію", щодо неухильного дотримання положень Конституції України, Законів України та нормативно-правових актів, які регламентують діяльність поліції, професійного виконання службових обов`язків.

Відповідач явки повноваженого представника в судове засідання не забезпечив ,причин неявки не повідомив, хоч був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується розпискою.

Суд, заслухавши вступне слово учасників справи, з`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються встановив наступне.

Наказом ГУНП у Львівській області від 26.11.2018 № 4055 «Про застосування дисциплінарних стягнень до дільничних офіцерів поліції відділення превенції Шевченківського ВП ГУНП у Львівській області» на позивача накладено дисциплінарне стягнення у вигляді догани за порушення службової дисципліни, вимог статті 18 Закону України «Про Національну поліцію» щодо неухильного дотримання положено Конституції України, законів України та нормативно-правових актів, які регламентують діяльність поліції, професійного виконання своїх службових обов`язків, відповідно до вимог нормативно-правових актів, статті 14 закону України «Про охорону праці», пп.8 п.3 ст.1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, що виразилось у порушенні ОСОБА_1 вимог статті 14 Закону України «Про охорону праці», п.п.8 п.3 ст.4 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, відповідно до яких працівник зобов`язаний дотримуватись заходів безпеки під час несення служби та дбати про особисту безпеку і здоров`я, внаслідок чого отримав тілесні ушкодження. Крім цього, відповідно до Положення про преміювання поліцейських ГУНП у Львівській області від 05.05.2016 № 37 позивачу зменшено розмір щомісячної премії на 10%, терміном на 1 місяць.

Підставою для прийняття оспорюваного наказу слугував висновок службового розслідування від 16.11.2018, затверджений 16.11.2018 року начальником ГУНП у Львівській області Середою В.В., проведеного за фактом травмування старшого дільничного офіцера поліції сектору превенції Шевченківського ВП ГУНП у Львівській області капітана поліції ОСОБА_1 та дільничного офіцера поліції сектору превенції Шевченківського ВП ГУНП у Львівській області лейтенанта поліції ОСОБА_4.

Службовим розслідуванням встановлено, що 12.10.2018 приблизно о 16.00 капітан поліції ОСОБА_1 та лейтенант поліції Копанський О.А. спільно з інспектором ювенальної превенції Шевенківського ВП ГУНП лейтенантом поліції ОСОБА_13. та старшим інспектором ювенальної превенції Шевченківського ВП ГУНП ОСОБА_3, під час складання матеріалів про адміністративне правопорушення, передбачене статтею 173 КупАП за адресою: м. Львів, вул.Ожинова,5 відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає по АДРЕСА_2 / 205 (ЖЕО Шевченківського ВА ГУНП від 04.10.2018 № 25553), запропонували останньому поїхати у приміщення Шевченківського ВП ГУНП. ОСОБА_3 у грубій формі відмовився та почав погрожувати працівникам поліції. Під час затримання ОСОБА_3 останній вчинив шарпанину з капітаном поліції ОСОБА_6 та лейтенантом поліції ОСОБА_4 , внаслідок чого останні отримали тілесні ушкодження. У подальшому ОСОБА_3 було доставлено до Шевченківського ВП, де складено протоколи про вчинення ним адміністративних правопорушень, передбачених статтями 173 та 185 КУпАП.

Після вказаних подій ОСОБА_1 та ОСОБА_4 того ж дня звернулись у травмпункт ЛШМД, де їм було надано медичну допомогу. При цьому ОСОБА_1 встановлено діагноз: «забій м`яких тканин лівого ліктевого суглобу, садно тім`яної ділянки справа».

Службовим розслідуванням встановлено, що звернення директора Львівського вищого професійного училища транспортних технологій та сервісу Національного транспортного університету Климишин Р.М. з приводу неправомірних дій учнів ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , зареєстровані в Журналі єдиного обліку Шевченківського ВП ГУНП за № 25553 від 04.10.2018 та № 26069 від 10.10.2018, знаходились на розгляді у старшого інспектора ювенальної превенції Шевченківського ВП ГУНП ОСОБА_3 , а дільничні офіцери поліції ОСОБА_6 та ОСОБА_4 перебували у гуртожитку зазначеного навчального закладу за адресою: м. Львів, вул. Ожинова, 5 за власною ініціативою, без відповідної вказівки керівництва підрозділу, оскільки матеріалів перевірки за зверненнями посадових осіб даного училища на розгляді у них не було.

У висновку службового розслідування зазначено, що під час вказаних подій ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , усвідомлюючи, що ОСОБА_3 перебуває у збудженому та агресивному стані, втратили пильність та контроль над ситуацією, не врахували безпечну дистанцію між ними та правопорушником, внаслідок чого зазнали раптового нападу зі сторони ОСОБА_3 , який спричинив їм тілесні ушкодження. Також зазначено, що факт отримання капітаном поліції ОСОБА_6 та лейтенантом поліції ОСОБА_4. тілесних ушкоджень мав місце під час несення служби, однак став можливим в результаті порушення останніми (потерпілими) службової (трудової) дисципліни. Констатовано порушення ОСОБА_1 вимог статті 18 Закону України «Про Національну поліцію» щодо неухильного дотримання положень Конституції України, законів України та нормативно-правових актів, що виразилось у порушенні вимоги ст.14 Закону України «Про охорону праці», зазначено також про порушення службової дисципліни, однак в чому саме воно полягало - не конкретизовано.

Будучи опитаний в судовому засіданні ОСОБА_1 пояснив, що у його обслуговуванні знаходиться адміністративна дільниця Рясне-1 , де по АДРЕСА_2 розташований гуртожиток Львівського вищого професійного училища транспортних технологій та сервісу Національного транспортного університету. З вересня 2018 року до нього неодноразово зверталось керівництво вказаного навчального закладу з усними та письмовими скаргами на систематичні порушення правил поведінки, хуліганські дії учнів ОСОБА_5 та ОСОБА_3 . Востаннє директор зазначеного навчального закладу ОСОБА_10 . зателефонувала йому 08.10.2018 з черговою скаргою на тих же учнів, однак вже щодо пошкодження ними майна, просила вжити заходів. Їй було роз`яснено про необхідність направлення до Шевченківського ВП ГУНП письмового звернення. Однак розгляд письмової скарги ОСОБА_10 керівництвом Шевченківського ВП ГУНП доручено старшому інспектору ювенальної превенції ОСОБА_3 12.10.2018 остання попросила у ОСОБА_1 допомоги у оформленні матеріалів перевірки, оскільки один з учнів є повнолітнім. Приблизно о 15.00 год. ОСОБА_1 разом з ДОП ОСОБА_4 прийшли до гуртожитку по АДРЕСА_2, де їх очікували ОСОБА_3 з інспектором ювенальної превенції ОСОБА_13. Разом з ними та майстром училища ОСОБА_11 вони зайшли в гуртожиток, де ОСОБА_3 проведено профілактичну бесіду з неповнолітнім ОСОБА_5 , складено адміністративний протокол за статтею 173 КУпАП.

Одразу ж після цього, в присутності майстра училища ОСОБА_11 відвідано учня ОСОБА_3 , з яким ОСОБА_12 протягом навчального року вже проводив профілактичні бесіди. На візит працівників поліції відреагував агресивно, на пропозицію проїхати у Шевченківський ВП ГУНП відмовився, раптово застосувавши при цьому фізичну силу до ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , погрожуючи застосувати ніж та спричинити собі та працівникам поліції тілесні ушкодження. При спробі затримання чинив опір, розбивши при цьому вікно у кімнаті. З допомогою ОСОБА_13 ОСОБА_3 вдалось заспокоїти, застосувавши фізичну силу. В той же час майстер училища зателефонував на « 102», викликавши на допомогу наряд патрульної поліції. Очевидцями вказаних подій були працівники зазначеного навчального закладу ОСОБА_10 , ОСОБА_14 , ОСОБА_11

Після приїзду екіпажу патрульної поліції ОСОБА_3 . було доставлено у Шевченківський ВП ГУНП, де складено протоколи про вчинення ним адміністративних правопорушень, передбачених статтями 173, 185 КУпАП. Того ж дня рішеннями Шевченківського районного суду м. Львова ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні вказаних правопорушень та накладено відповідні стягнення.

Позивач зазначив, що вияв фізичної агресії ОСОБА_3 , по відношенню до нього та інших працівників поліції 12.10.2018 був раптовим та несподіваним, оскільки раніше під час спілкування з ОСОБА_1 при проведенні перевірок за іншими скаргами керівництва навчального закладу ОСОБА_3. ніколи не поводився подібним чином. Передбачити таку різку зміну поведінки Іванів Р.Р. не міг. Тому вважає, що в його діях відсутнє порушення вимог статті 14 Закону України «Про охорону праці», а також будь-яких інших законодавчих актів.

Щодо твердження відповідача про його самовільне перебування у приміщенні гуртожитку Львівського вищого професійного училища транспортних технологій та сервісу Національного транспортного університету по вулиці Ожиновій, 5, зазначає, що його перебування та подальші дії були правомірними, оскільки зазначена адреса, окрім інших, закріплена за поліцейською дільницею №18 та перебуває у його безпосередньому обслуговуванні (наказ Шевченківського відділу поліції ГУНП у Львівській області від 28.12.2017 № 76).

Опитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_18 , ОСОБА_10 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 підтвердили пояснення ОСОБА_1 у повному обсязі, категорично заперечили можливість 12.10.2018 передбачити агресивність та неадекватність поведінки ОСОБА_3 , оскільки раніше він ніколи не поводився подібним чином.

При прийнятті рішення суд виходить з наступного.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначено Законом України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року (далі Закон № 580-VІІІ).

Згідно з пунктом 4 Розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 580-VІІІ до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовують в частині, що не суперечить цьому Закону.

Статтею 19 Закону № 580-VІІІ визначено, що у раз вчинення протиправних діянь, поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до Закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції», який набрав чинності 07.10.2018 (далі - Дисциплінарний статут).

У статті 1 Дисциплінарного статуту надано визначення поняттю «службова дисципліна» - це дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Зазначено, що службова дисципліна ґрунтується на створенні необхідних організаційних та соціально-економічних умов для чесного, неупередженого і гідного виконання обов`язків поліцейського, повазі до честі і гідності поліцейського, вихованні сумлінного ставлення до виконання обов`язків поліцейського шляхом зваженого застосування методів переконання, заохочення та примусу.

Відповідно до статті 12 Дисциплінарного статуту, дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

У статті 13 Дисциплінарного статуту наведено вичерпний перелік дисциплінарних стягнень, в тому числі догана. Зазначено, що дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.

Статтею 14 Дисциплінарного статуту передбачено проведення службового розслідування. Зокрема зазначено, що службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків.

Зазначено, що підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Порядок проведення службового розслідування за ознаками дисциплінарного проступку до 21.12.2018 був урегульований Інструкцією про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженою наказом МВС України від 12.03.2013 № 230 (далі - Інструкція № 230).

Відповідно до п. 2.1. Інструкції № 230 підставами для проведення службового розслідування є порушення особами рядового та начальницького складу (РНС) службової дисципліни, у тому числі скоєння кримінальних або адміністративних правопорушень, знищення або втрата службових документів, доручених або охоронюваних матеріальних цінностей, вчинення особами РНС діянь, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, інші події, пов`язані із загибеллю (смертю) осіб РНС чи їх травмуванням (пораненням), а також події, які сталися за участю осіб РНС і можуть викликати суспільний резонанс.

Розділом 8 вказаної Інструкції передбачено вимоги для оформлення матеріалів службового розслідування.

Зокрема передбачено, що підсумковим документом службового розслідування є висновок службового розслідування, який складається зі вступної, описової та резолютивної частин. Встановлено обов`язкові елементи цих частин висновку службового розслідування.

Вивченням матеріалів службового розслідування встановлено, що його призначено наказом ГУНП у Львівській області від 16.10.2018 № 3670 у зв`язку з надходженням 12 жовтня 2018 року до Шевченківського ВП ГУНП інформації про звернення цього ж дня за медичною допомогою старшого ДОП СП Шевченківського ВП ГУНП капітана поліції ОСОБА_1 . з діагнозом: «забій м`яких тканин лівого ліктевого суглобу, тім`яної ділянки справа» та ДОП СП Шевченківського ВП ГУНП лейтенант поліції ОСОБА_4. з діагнозом: «забій м`яких тканин лобної ділянки».

У наказі № 3670 від 16.10.2018 року «Про призначення службового розслідування» зазначено, що дана обставина є приводом для призначення службового розслідування відповідно до вимог статей 14,15 Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Аналізом статті 14 Дисциплінарного статуту встановлено, що службове розслідування за вимогами даної статті проводиться у випадку виявлення ознак дисциплінарного проступку та проводиться дисциплінарною комісією. Тобто, у випадку призначення службового розслідування на підставі статтей 14,15 Дисциплінарного статуту, таке мало бути проведене у відповідності до вимог чинної на той час Інструкції № 230.

Водночас встановлено, що при проведенні службового розслідування дисциплінарна комісія керувалась виключно Порядком розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах системи МВС України від 27.12.2002 № 1346 (далі - Порядок № 1346), про що зазначено у висновку службового розслідування.

Як зазначено у п.1.1 Порядку № 1346, його розроблено з метою врегулювання питань, пов`язаних із розслідуванням та веденням обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах внутрішніх справ України.

Відповідно до п. 2.1. Порядку № 1346 розслідуванню підлягають раптові погіршення стану здоров`я, поранення, травми, у тому числі отримані внаслідок тілесних ушкоджень, заподіяних іншою особою, гострі професійні захворювання і гострі професійні та інші отруєння, теплові удари, опіки, обмороження, утоплення, ураження електричним струмом, блискавкою та іонізуючим випромінюванням, інші ушкодження, отримані внаслідок аварій, пожеж, стихійного лиха (землетруси, зсуви, повені, урагани та інші надзвичайні події), контакту з тваринами, комахами та іншими представниками фауни і флори, що призвели до втрати працівником працездатності на один робочий день чи більше або до необхідності переведення потерпілого на іншу (легшу) роботу терміном не менш як на один робочий день, а також випадки смерті в підрозділі (далі - нещасні випадки).

Однак, відповідно до матеріалів вищевказаного службового розслідування, травми, отримані старшим дільничним офіцером ОСОБА_1 та дільничним офіцером ОСОБА_4 12.10.2018 до втрати працездатності на один робочий день чи більше або до необхідності переведення потерпілого на іншу (легшу) роботу терміном не менш як на один робочий день не призводили, а тому підстав для його призначення та проведення відповідно до Порядку № 1346 не було.

Судом встановлено, що при проведенні службового розслідування комісією з розслідування нещасного випадку допущено порушення п. 3.8.Порядку № 1346, відповідно до якого вказана комісія зобов`язана, окрім іншого, протягом трьох діб після її утворення, не лише обстежити місце події, опитати свідків і осіб, причетних до неї, і одержати пояснення потерпілого, якщо це можливо, але і визначити відповідність умов служби (праці, навчання) вимогам нормативно-правових актів про охорону праці; з`ясувати обставини і причини, що призвели до нещасного випадку (у тому числі поранення), визначити осіб, які припустилися порушення нормативно-правових актів, а також розробити заходи щодо запобігання подібним випадкам.

Вивченням матеріалів службового розслідування за фактом травмування старшого дільничного офіцера поліції сектору превенції Шевченківського ВП ГУНП у Львівській області капітана поліції ОСОБА_1 та дільничного офіцера поліції сектору превенції Шевченківського ВП ГУНП у Львівській області лейтенанта поліції ОСОБА_4. встановлено, що висновок зазначеного службового розслідування не відповідає як вимогам Порядку № 1346, так і вимогам Інструкції №230.

Так, всупереч вимогам п.3.8 Порядку № 1346 під час службового розслідування місце події комісією не обстежене; не опитані як особа, яка спричинила тілесні ушкодження працівникам поліції, так і свідки з числа працівників навчального закладу. При цьому в матеріалах службового розслідування відсутнє підтвердження будь-яких причин не можливості виконання цих дій. Також не досліджувалось та не встановлено, чи відповідали умови служби вимогам нормативно-правових актів про охорону праці; не з`ясовано обставини і причини, що призвели до отримання тілесних ушкоджень, міститься лише нічим не підкріплена фраза щодо недотримання ОСОБА_1 та ОСОБА_4 дистанції при спілкуванні з правопорушником, без зазначення, які саме дії мали бути ними вчиненні і на підставі яких саме нормативно-правових актів, якою мала бути дистанція між ними та порушником, тощо. Не зазначено про розроблені заходи щодо запобігання подібним випадкам.

Під час службового розслідування отримано пояснення лише учасників подій: капітана поліції ОСОБА_1, старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4., старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3., лейтенанта поліції ОСОБА_13., а також начальника ВП ПП Шевченківського ВП ГУНП майора поліції ОСОБА_7 . При отриманні пояснень у вказаних осіб питання можливості уникнення отримання тілесних ушкоджень від дій гр. ОСОБА_3 ОСОБА_1 та ОСОБА_4 не досліджувалось. Водночас констатовано, що своїми діями капітан поліції ОСОБА_1 та лейтенант поліції ОСОБА_4 допустили порушення службової дисципліни, статті 18 Закону України «Про Національну поліцію», що виразилось у порушенні вимоги статті 14 Закону України «Про охорону праці», відповідно до якої працівник зобов`язаний дбати про особисту безпеку і здоров`я, а тому факт отримання зазначеними працівниками тілесних ушкоджень мав місце під час несення служби, однак став можливим в результаті порушення потерпілими службової дисципліни (тобто, відповідно до п.3.11 Порядку №1346, Комісія з розслідування визнає, що "нещасний випадок трапився в період проходження служби і не пов`язаний з виконанням службових обов`язків унаслідок порушення потерпілим службової (трудової) дисципліни").

Оскільки, у висновку службового розслідування констатовано порушення службової дисципліни капітаном поліції ОСОБА_6 та старшим лейтенантом поліції ОСОБА_4., тобто наявність в їх діях (бездіяльності) дисциплінарного проступку, вказаний висновок мав відповідати вимогам Інструкції №230, про що також свідчить те, що наказом ГУНП від 16.10.2018 № 3670 для проведення службового розслідування створено саме дисциплінарну комісію, а не комісію з розслідування травмування.

Однак, в порушення вимог Розділ 8 Інструкції №230, в описовій частині висновку службового розслідування не зазначено такі обов`язкові елементи як: спосіб, мотив та мету вчинення дисциплінарного проступку, його наслідки (їх тяжкість), що настали у зв`язку з цим; наявність причинного зв`язку між неправомірними діяннями особи РНС та їх наслідками; умови, що передували скоєнню дисциплінарного проступку або спонукали до цього; вимоги законодавства або посадові обов`язки, які було порушено; наявність вини особи (осіб) РНС, обставини, що пом`якшують чи обтяжують ступінь відповідальності, а також ставлення до скоєного.

Крім цього, у резолютивній частині комісією не зазначено про запропоновані заходи, спрямовані на усунення виявлених під час службового розслідування недоліків, причин та умов виникнення обставин, які стали підставою для призначення службового розслідування.

Судом встановлено, що у висновку службового розслідування відсутні будь-які посилання на порушення ОСОБА_1 п.п.8 п.3 статті 4 Дисциплінарного статуту Національної поліції України. Водночас, в оскарженому наказі ГУНП у Львівській області від 26.11.2018 № 4055 «Про застосування дисциплінарних стягнень до дільничних офіцерів поліції відділу превенції Шевченківського ВП ГУНП у Львівській області» зазначено про встановлення під час службового розслідування порушення ОСОБА_1 п.п.8 п.3 статті 4 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, що не відповідає дійсності.

Відповідно до статті 13 Дисциплінарного статуту, дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.

Статтею 19 Дисциплінарного статуту передбачено, що під час визначення виду стягнення дисциплінарна комісія враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

Суд звертає увагу на ту обставину, що ні висновок службового розслідування, ні спірний наказ не містять жодних посилань на будь-яке дослідження вказаних вище складових: керівником не враховано та не досліджено ступінь тяжкості проступку; не враховано усіх обставин події; не визначено та не описано будь-якої ймовірної чи наявної шкоди; не враховано попередньої поведінки особи, в той час як позивач мав позитивну характеристику та відповідно до прогнозу службової успішності під час псих діагностичного вивчення, проведеного в ході службового розслідування, відповідає займаній посаді. В матеріалах службового розслідування відсутні докази неналежного виконання позивачем його посадових обов`язків, відсутні докази, що підтверджують недотримання позивачем законодавства.

Щодо твердження відповідача про порушення позивачем вимог статті 14 Закону України «Про охорону праці» судом встановлено наступне.

Статтею 14 Закону України «Про охорону праці» встановлено вичерпні обов`язки працівника щодо додержання вимог нормативно-правових актів з охорони праці: дбати про особисту безпеку і здоров`я, а також про безпеку і здоров`я оточуючих людей в процесі виконання будь-яких робіт чи під час перебування на території підприємства; знати і виконувати вимоги нормативно-правових актів з охорони праці, правила поводження з машинами, механізмами, устаткуванням та іншими засобами виробництва, користуватися засобами колективного та індивідуального захисту; проходити у встановленому законодавством порядку попередні та періодичні медичні огляди.

Зазначено, що працівник несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Водночас статтею 13 Закону «Про охорону праці» встановлено обов`язки роботодавця, відповідно до яких останній розробляє і затверджує положення, інструкції, інші акти з охорони праці, що діють у межах підприємства (далі - акти підприємства), та встановлюють правила виконання робіт і поведінки працівників на території підприємства, у виробничих приміщеннях, на будівельних майданчиках, робочих місцях відповідно до нормативно-правових актів з охорони праці, забезпечує безоплатно працівників нормативно-правовими актами та актами підприємства з охорони праці;

Таким чином, працівник може відповідати за порушення вимог статті 14 Закону України «Про охорону праці», у випадку, якщо роботодавцем було виконано його обов`язок: розроблено і затверджено відповідні нормативні акти ГУНП з охорони праці, що встановлюють правила виконання робіт і поведінки працівників на робочих місцях відповідно до нормативно-правових актів з охорони праці, а також забезпечити такими актами працівника. Тобто довести такі акти (положення, інструкції, тощо) до відома працівника.

Однак, відповідачем не надано жодних доказів виконання цього обов`язку по відношенню до позивача до настання подій 12.10.2018, не проаналізовано під час службового розслідування наявність таких актів та їх зміст, у разі наявності. І відповідно, не встановлено наявність та зміст порушення як законодавства про охорону праці, так і службової дисципліни.

Таким чином судом встановлено, що застосування наказом ГУНП від 26.11.2018 №4055 до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення - догани є безпідставним.

Крім цього, відповідно до Положення про преміювання поліцейських ГУНП у Львівській області від 05.05.2016 № 37 позивачу зменшено розмір щомісячної премії на 10%, терміном на 1 місяць. Зазначеним Положенням передбачено, що у випадку допущення поліцейськими проступків, які впливають на розмірі премії, до наказу вносяться відповідні зміни та проводиться перерахунок премії в наступному місяці.

Враховуючи безпідставність застосування дисциплінарного стягнення - догани до ОСОБА_1 , суд прийшов до відповідного висновку про безпідставність зменшення розміру щомісячної премії на 10%, терміном на 1 місяць.

Твердження відповідача про порушення ОСОБА_1 службової дисципліни, а саме вимог п.6 Інструкції з організації діяльності дільничних офіцерів поліції, затвердженої наказом МВС України від 28.07.2017 № 650, яке полягало у перебуванні позивача на поліцейській дільниці 12.10.2018 без однострою з табельною вогнепальною зброєю, засобами зв`язку та спецзасобами, суд не бере до уваги, оскільки таке порушення не являлось предметом службового розслідування та не було покладено в основу оскаржуваного рішення.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин

За таких обставин, розглянувши справу в межах заявлених вимог, на підставі наданих доказів, суд дійшов до висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає до задоволення повністю.

Щодо судових витрат.

Згідно частини 7 статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У відповідності з частиною 9 статті 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи на якій такі дії вчинялись.

Згідно частинами 1,2 статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч.3 ст. 134 КАС України).

Відповідно до частини 4 статті 134 КАС України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

За приписами частини 5 статті 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини 6 статті 134 КАС України, у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Як вбачається з аналізу наведених правових норм, документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Цей висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21 березня 2018 року у справі № 815/4300/17, від 11 квітня 2018 року у справі № 814/698/16.

При вирішенні питання щодо розподілу витрат на професійну (правничу) допомогу суд, відповідно до положень ч.5, ч.6 ст.13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів", ч.5 ст.242 КАС України враховує висновки Верховного Суду щодо застосування норм права.

Верховний Суд у постанові від 01 жовтня 2018 року у справі №569/17904/17 зазначив, що: "…в підтвердження здійсненної правової допомоги, необхідно долучати й розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором.

Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо".

В матеріалах справи наявне клопотання представника позивача про стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 2000 грн., в тому числі за складення позовної заяви - 500 грн., участь в судових засіданнях - 1500 грн. В підтвердження понесення вказаних витрат подано квитанцію АТ «Ощадбанк» від 27.12.2018 року. До матеріалів позову було також долучено копію договору про надання правової допомоги.

Проте в самому договорі відсутні розрахунки погодинної вартості правової допомоги, наданої у вказаній справі, акта надання послуг не подано.

Суд зазначає, що відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року № 3477- IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справі "East/West Alliance Limited" проти України" Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі "Ботацці проти Італії" (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява № 34884/97, п. 30, ECHR 1999-V).

У пункті 269 Рішення у цієї справи суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (рішення щодо справедливої сатисфакції у справі "Іатрідіс проти Греції" (Iatridis v. Greece), п. 55).

Таким чином, враховуючи те, що наданими до суду документами обґрунтованість та фактичний обсяг витрат на правничу допомогу у конкретній адміністративній справі не підтверджено належними, достатніми та допустимими доказами у строки, встановлені Кодексом адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку, що судові витрати на правничу допомогу не підлягають стягненню з відповідача - суб`єкта владних повноважень.

Позивач звільнений від сплати судового збору.Відтак, судові витрати стягненню в порядку ст.139 КАС України не підлягають.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Національної поліції у Львівській області (79007, м. Львів, пл. Генерала Григоренка, 3,) про скасування наказу, зобов`язання вчинити дії, - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати пункт 1 наказу Головного управління Національної поліції у Львівській області від 26.11.2018 № 4055 «Про застосування дисциплінарних стягнень до дільничних офіцерів поліції відділення превенції Шевченківського ВП ГУНП у Львівській області» в частині накладення ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення - догана та зменшення розміру щомісячної премії на 10%, терміном на 1 місяць.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції у Львівській області (79000, м. Львів, пл. Ген. Григоренка, 3; ) нарахувати та виплатити старшому дільничному офіцеру Шевченківського ВП ШГУНП у Львівській області капітану поліції Іваніву Роману Романовичу ( АДРЕСА_5 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) виходячи із базового розміру, премію за грудень 2018 року, з урахуванням раніше виплачених сум премії за вказаний період.

Судові витрати стягненню не підлягають.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 30 травня 2019 року.

Суддя Карп`як Оксана Орестівна