Справа № 240/6711/19
Суддя: Панкеєва Вікторія Анатоліївна
Дата ухвалення: 2019-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

29 травня 2019 року м. Житомир справа № 240/6711/19

категорія 106030000

Суддя Житомирського окружного адміністративного суду Панкеєва В.А., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Коростенської районної державної адміністрації про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення заробітної плати,

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати протиправним та скасувати наказ про звільнення від 25.09.2019 №54/к, поновити її на посаді провідного спеціаліста та зобов`язати виплатити грошове забезпечення за час вимушеного прогулу.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 06.05.2019 залишено без руху позовну заяву у зв`язку з відсутністю доказів на підтвердження обставин пропуску строку звернення позивача до суду.

На виконання ухвали суду від 06.05.2019, позивач 23.05.2019 подала заяву про усунення недоліків і клопотання про визнання причин пропуску строку звернення дро суду поважними. В обґрунтування клопотання зазначено, що на момент звільнення у вересні 2018 року позивач не звернула увагу на підстави звільнення. 15 березня 2019 року під час візиту до правоохоронних органів дізналась про те, що вона була звільнена за угодою сторін. Вказує, що наміру звільнятись за угодою сторін не мала, про порушення своїх прав дізналась лише 15.03.2019.

За результатами розгляду поданих документів і матеріалів, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з ч.1 ст.122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Нормами ч.5 ст.122 КАС України встановлено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Установлений КАС України строк звернення до суду обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

При цьому особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Так, строки звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Визначені процесуальним законом строки, про які зазначено вище, це той орієнтовний період часу, протягом якого позивач мав би проявити інтерес стосовно свого порушеного права, якщо він дійсно зацікавлений у його поновленні.

При цьому строк в один місяць визнано законодавцем достатнім для того, щоб у справах цієї категорії особа, яка вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушено її права, свободи чи інтереси, визначилася, чи звертатиметься вона до суду з позовом за їх захистом.

Підсумовуючи зазначене, реалізувати своє право на захист в порядку адміністративного судочинства, зокрема в спорах, які виникають у зв`язку з проходженням публічної служби, потрібно вчасно, а поновити пропущений строк суд може, якщо для цього є поважні і об`єктивні причини.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Додатково суд звертає увагу при вирішенні процесуального питання щодо дотримання строків звернення до суду і на практику Європейського суду з прав людини. У справах "Стаббігс та інші проти Великобританії", "Девеер проти Бельгії", суд дійшов висновку, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав.

У Справі "Пономарьов проти України" Європейський суд зазначив, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 28.03.2006 (справа "Мельник проти України") погодився з тим, що правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. А також указав, що зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані.

При визначенні початку цього строку суд з`ясовує момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльність), а не коли вона з`ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням.

Отже, за змістом указаних норм процесуального закону, законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про ці факти.

Зі змісту позовної заяви, встановлено, що предметом оскарження в даній справі є наказ Управління праці та соціального захисту населення Коростенської районної державної адміністрації від 25.09.2018 №54/к про звільнення ОСОБА_1 з державної служби.

Зі змісту пояснень позивача встановлено, що лише в березні 2019 року їй стало відомо про те, що її звільнення відбулося із порушенням чинного законодавства.

Суд зауважує, що законом встановлено місячний строк звернення до суду з метою оскарження звільнення з публічної служби.

Водночас, під поважними причинами пропуску строку на оскарження слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась, та пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

День, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів.

Якщо цей день встановити точно неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів).

Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Як вже зазначалось судом, позивач просить поновити строк звернення з адміністративним позовом до суду у зв`язку з тим, що пропустила термін з поважних причин, оскільки на момент звільнення не звернула уваги на підстави звільнення, що вказані в наказі, а тому до 15.03.2019 не була обізнана про факт порушення своїх прав.

Суд звертає увагу, що доказами того, що особа знала про порушення своїх прав, є, зокрема, умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.

Тому, при визначенні початку цього строку суд з`ясовує момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльність), а не коли вона з`ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням.

Як встановлено судом, в наказі від 25.09.2018 про звільнення ОСОБА_1 підставою звільнення зазначено п.2 ст.86, підпункти 1,2 ст.89 Закону України "Про державну службу" та ч.1 ст.24 Закону України "Про відпустки".

ОСОБА_1 була ознайомлена з відповідним наказом 25.09.2018, про що свідчить відповідна відмітка з підписом позивача на звороті копії наказу.

Згідно з п.1 ст.86 Закону України "Про державну службу" державний службовець має право звільнитися зі служби за власним бажанням, попередивши про це суб`єкта призначення у письмовій формі не пізніш як за 14 календарних днів до дня звільнення.

Відповідно до п.2 ст.86 Закону України "Про державну службу" державний службовець може бути звільнений до закінчення двотижневого строку, передбаченого частиною першою цієї статті, в інший строк за взаємною домовленістю із суб`єктом призначення, якщо таке звільнення не перешкоджатиме належному виконанню обов`язків державним органом.

Позивач стверджує, що дізналась про порушення власних прав лише у березні 2019 року, тоді як жодних перешкод для встановлення обставин звільнення у вересні 2018 року у неї не було.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 26 квітня 2007 року у справі "Олександр Шевченко проти України" зазначено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм провадження.

ЄСПЛ у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у ст.6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (див. mutatis mutandis п.33 рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2010 року у справі "Перетяка та Шереметьєв проти України", п.53 рішення ЄСПЛ від 08 квітня 2010 року у справі "Меньшакова проти України").

Виходячи з викладеного суд приходить до висновку, що позивач особисто підписавши наказ про своє звільнення від 25.09.2018 з відміткою "взаємної домовленості досягнуто", 25.09.2018 дізналась про підстави свого звільнення з посади.

На виконання вимог ухвали судді позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що з моменту звільнення та протягом одного місяця після звільнення вона не могла дізнатися про порушення своїх трудових прав.

Крім того, позивачем не наведено об`єктивних підстав, які б унеможливили звернення її до суду в межах встановленого КАС України строку. Інші обставини, на які посилається позивач, не свідчать про існування будь-яких перешкод у реалізації позивачем своїх прав на судовий захист з метою відновлення прав, свобод чи законних інтересів.

Ураховуючи наведене, суд приходить до висновку, що вказані в заяві обставини пропуску строку звернення до суду є неповажними, інших підстав для поновлення строку судом не встановлено.

Частиною 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Аналогічні висновки Верховного Суду викладені у в постанові від 04 березня 2019 року справа №826/11633/17; від 06 березня 2019 року справа №820/394/17; від 20 березня 2019 року справа №9901/82/19; від 02 квітня 2019 року справа №826/6373/17.

Згідно з п.9 ч.4 ст.169 КАС України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених ч.2 ст.123 цього Кодексу.

Відповідно до ст.123 КАС України визначено наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду.

Так, частиною 1 статті 123 КАС України передбачено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею в заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Приписами ч.2 ст.123 КАС України встановлено, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Враховуючи, що адміністративний позов подано позивачем з порушенням строку на звернення до суду, і з позовної заяви та доданих до неї матеріалів не вбачається підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними, вказані в заяві про поновлення строку обставини пропуску строку звернення до суду є неповажними, інших підстав для поновлення строку судом не встановлено, позовна заява підлягає поверненню.

Повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Керуючись статтями 123, 169, 243, 248, 256, 294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України,

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Коростенської районної державної адміністрації про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення заробітної плати повернути позивачу.

Копію ухвали про повернення позовної заяви надіслати особі, яка її подала, не пізніше наступного дня після її постановлення, разом із позовною заявою й усіма доданими до неї матеріалами.

Повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 256 Кодексу адміністративного судочинства України, та може бути оскаржена до Сьомого апеляційного адміністративного суду, у строк та в порядку, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням приписів підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.А. Панкеєва