Справа № 448/478/19
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2019-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2019 року № 857/5171/19
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Качмара В.Я.,

суддів Заверухи О.Б., Курильця А.Р.,

при секретарі судового засідання Пильо І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу представника відповідача громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 адвоката Самолюка Василя Васильовича на рішення Мостиського районного суду Львівської області від 10 квітня 2019 року у справі №448/478/19 (суддя Білоус Ю.Б., рішення ухвалене о 18/14 год м.Мостиська) за позовом Мостиського прикордонного загону Державної прикордонної служби України до громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 про продовження строку затримання з метою ідентифікації, -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2019 року Мостиський прикордонний загін Державної прикордонної служби України (далі Прикордонний загін, ДПСУ відповідно) звернувся до суду із позовом до громадянина Народної Республіки Бангладеш Расід ОСОБА_2 (далі Громадянин, НРБ відповідно) про продовження строку затримання з метою ідентифікації на строк визначений статтею 289 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС) та забезпечення примусового видворення.

Рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 10 квітня 2019 року позов задоволено.

Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржив представник відповідача адвокат Самолюк В.В., який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

В доводах апеляційної скарги вказує, що 08.11.2018 судом першої інстанції постановлено затримати відповідача до вирішення питання про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні. Вказане рішення приймалося з відповідною метою. Зазначає, що чинним законодавством для таких цілей передбачено, що має подаватися позов про продовження строку затримання, якщо неможливо прийняти рішення за заявою про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні (частина одинадцята статті 289 КАС). Вважає, що приймаючи оскаржуване рішення суд фактично змінив підстави затримання. Крім того, зауважує, що 05.04.2019 рішенням цього ж суду постановлено примусово видворити відповідача за межі території України та затримати його з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі України.

Позивач відзиву на апеляційну скаргу не подав.

Учасники справи, в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином у порядку визначеному статтею 268 КАС, а тому, апеляційний суд, відповідно до частини четвертої статті 229 КАС, вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників справи, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки у відповідача відсутні документи, що посвідчують його особу та документи для перетину державного кордону України, останній порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, позивачем вживались відповідні заходи з метою його ідентифікації, однак на час подання позову не одержано інформацію щодо особи відповідача, що дає підстави для продовження строку затримання з метою ідентифікації.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з додержанням норм матеріального і процесуального права, з таких міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що Громадянин уродженець та житель НРБ незаконно потрапив на територію України.

В подальшому, перебуваючи на території України, відповідач 23.10.2018 спільно з шістьма громадянами НРБ намагались незаконно в пішому порядку перетнути державний кордон України з Республікою Польща (далі РП) поза пунктом пропуску на напрямку 225 прикордонного знаку на території Турківського району Львівської області та були затримані прикордонним нарядом від Відділу прикордонної служби «Сянки» Прикордонного загону на відстані 500 м від лінії державного кордону України.

Постановою Турківського районного суду Львівської області від 26 жовтня 2018 року відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 204-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді адміністративного арешту строком на 14 діб.

Рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 8 листопада 2018 року (далі Рішення) затримано відповідача до вирішення питання про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства (далі ПТПІ), які незаконно перебувають в Україні, на строк, визначений частиною одинадцятою статті 289 КАС, достатній для виконання судового рішення, але який не може перевищувати шість місяців, починаючи з часу фактичного затримання, а саме з 20.23. год 06.11.2018.

Термін утримання Громадянина в ПТПІ закінчується 06.05.2019.

27.11.2018 Головним управлінням ДМС у Львівській області відповідача повідомлено, що його заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту від 07.11.2018 залишено без розгляду.

З матеріалів справи, видно, що з моменту поміщення Громадянина до ПТПІ Прикордонним загоном неодноразово вживались заходи з метою ідентифікації відповідача, а саме: здійснювалось анкетування, направлялись запити до Посольства України в РП, Почесному консулу НРБ у м.Києві, Надзвичайному і Повноважному Послу України в Турецькій Республіці щодо ідентифікації громадян НРБ, серед яких і відповідач, однак на час подання розглядуваного позову Прикордонним загоном не одержано з країни громадянської належності відповідача документів, необхідних для - ідентифікації особи (а.с.7-13).

Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України врегульований Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (далі Закон) (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин).

За змістом статті 9 Закону іноземці в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи.

Відповідно до частини четвертої статті 30 Закону іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Згідно частини першої статті 289 КАС за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, на підставі заяви поданої органом охорони державного кордону до іноземця або особи без громадянства суд може застосувати такий захід як затримання з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України.

Частинами одинадцятою-тринадцятою статті 289 КАС передбачено, що строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Про продовження строку затримання не пізніш як за п`ять днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця або особу без громадянства, кожні шість місяців подає відповідний адміністративний позов. У такому позові зазначаються дії або заходи, що вживалися органом (підрозділом) для ідентифікації іноземця або особи без громадянства, забезпечення виконання рішення про примусове видворення (реадмісію) або для розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є: 1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації; 2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

Отже, нормами чинного законодавства передбачено, що у випадку відсутності співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації та неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи, строк затримання такої особи може бути продовжено шляхом подачі відповідного адміністративного позову, який подається кожні шість місяців.

Як видно з матеріалів справи, Прикордонним загоном вживались заходи з метою ідентифікації відповідача, що підтверджується листуванням з консульськими органами та посольствами, однак відповідна інформація щодо особи відповідача на момент звернення до суду з даним позовом не одержана.

При цьому, суд апеляційної інстанції відхиляє доводи скаржника стосовного того, позивачем не може подаватися позов про продовження строку затримання іноземця, так як Рішення було ухвалене з відповідною метою: до вирішення питання про визнання відповідача біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, адже наявними у справі матеріалами підтверджується те, що заява відповідача про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту від 07.11.2018 залишена без розгляду, тому у відповідності до частини одинадцятої статті 289 КАС та зважаючи на те, що у позивача відсутня інформація з країни громадянської належності іноземця та документів, необхідних для ідентифікації особи, Прикордонний загін скористався своїм правом звернутися до суду з розглядуваним позовом.

Таким чином, апеляційний суд приходить до переконання про наявність належних правових підстав для продовження строку затримання відповідача.

Відповідно до статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи, враховуючи вимоги наведених вище правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанцій, правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 271, 289, 308, 310, 315-316, 321, 322, 325, КАС, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника відповідача громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 адвоката Самолюка Василя Васильовича залишити без задоволення, а рішення Мостиського районного суду Львівської області від 10 квітня 2019 року без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В. Я. Качмар
судді О. Б. Заверуха
А. Р. Курилець