Справа № 420/6078/18
Суддя: Білостоцький О. В.
Дата ухвалення: 2019-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/6078/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2019 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Білостоцького О.В.

При секретарі: Музика І. О.

За участю сторін:

Представника позивача: Мосейчука ОСОБА_1 .О.

Представника відповідача: Голуб А.С.

Представника відповідача: Польщіної Т.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Одеської міської ради, Департаменту комунальної власності Одеської міської ради про визнання протиправною бездіяльності, визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_2 до Одеської міської ради, Департаменту комунальної власності Одеської міської ради, в якому позивач з урахуванням збільшення позовних вимог просить суд: визнати протиправною та скасувати відповідь Департаменту комунальної власності Одеської міської ради від 20.09.2018 року №01-26/1212-09-02; зобов`язати Одеську міську раду повторно розглянути заяву ОСОБА_2 про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою згідно заяви позивача №36-С-5083 від 23.08.2018 року; визнати протиправним та скасувати рішення Одеської міської ради від 12.12.2018 року №4018Л/ІІ Додаток 2 п. 2, в частині відмови їй в розробці проекту землеустрою; визнати бездіяльність Одеської міської ради стосовно надання відповіді на звернення позивача №36-С-5083 від 23.08.2018 року; зобов`язати Одеську міську раду надати ОСОБА_2 дозвіл на розробку проекту землеустрою для безкоштовного отримання у власність земельної ділянки «Під будівництво індивідуального гаража», орієнтовною площею 0,01 га, яка розташована на пустирі між адресами: 65091, м. Одеса, Михайлівська площа, 16, та адресою: 65005, АДРЕСА_1 площа АДРЕСА_2 12 АДРЕСА_3 14, згідно графічного матеріалу, доданого до клопотання вхід № 36-С-5083 від 23.08.2018 року (а.с. 4-6, 102-107).

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 зазначила, що вона 23.08.2018 року звернулась до Одеської міської ради із заявою №36-С-5083 про надання їй дозволу на розробку проекту землеустрою для безкоштовного отримання у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0, 01 га, яка розташована на пустирі між адресами: 65091, м. Одеса, Михайлівська площа, 16, і адресою: 65005, м. Одеса, АДРЕСА_4 , для будівництва індивідуального гаража.

Департаментом комунальної власності Одеської міської ради листом №01-26/1219/09-02 від 20.09.2018 року позивачку було повідомлено, що за результатам розгляду Департаментом заяви ОСОБА_3 В. №36-С-5083 від 23.08.2018 року, буде направлений запит до управління архітектури та містобудування Одеської міської ради для розгляду питання відповідності місця розташування об`єкту вимогам законів, нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації.

Однак Одеською міською радою у строк, встановлений ст.118 Земельного кодексу України, відповіді позивачу на його заяву №36-С-5083 від 23.08.2018 року надано не було.

В подальшому рішенням Одеської міської ради від 12.12.2018 року за результатами розгляду заяви №36-С-5083 від 23.08.2018 року позивачу було відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,01 га, розташованої на пустирі між адресами: 65091 м. Одеса, Михайлівська площа, 16, та адресою: АДРЕСА_5 , АДРЕСА_4 , для будівництва індивідуального гаража, у зв`язку із невідповідністю місця розташування об`єкта зонінгу.

При цьому, як зазначає ОСОБА_2 , відповідно до генерального плану м. Одеси та детального плану територія, на якій вона просила надати дозвіл на розробку проекту землеустрою, не відноситься до рекреаційної зони об`єктів природно-заповідного фонду. За твердженням позивача, на детальному плані з нанесеною схемою прогнозованих планувальних обмежень, знаходиться декілька відкритих автостоянок, з огляду на що відмова відповідача, викладена у рішенні від 12.12.2018 року є протиправною та не базується на вимогах чинного законодавства.

Ухвалою суду від 27.11.2018 року позовну заяву ОСОБА_2 до Одеської міської ради, Департаменту комунальної власності Одеської міської ради було прийнято до розгляду, у справі було відкрито спрощене позовне провадження із повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання.

28.01.2019 року ухвалою суду подальший розгляд справи було вирішено проводити в порядку загального позовного провадження із призначенням підготовчого засідання.

27.02.2019 року, 29.03.2019 року у справі були проведені підготовчі судові засідання, в яких представниками позивача та відповідачів були надані заява про уточнення позовних вимог (а.с. 102-107), відзиви на адміністративний позов (а.с. 36-46, 81-88, 131-146), пояснення по справі, в тому числі письмові (а.с. 196-201), а також додаткові письмові докази (а.с. 48-60, 74-76, 89- 99, 108-111, 148-165, 167-172,183-185, 187-191, 202-210).

Ухвалою суду від 29.03.2019 року підготовче провадження у справі було закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.

Представник позивача у судовому засіданні 20.05.2019 року позовні вимоги ОСОБА_2 підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник Одеської міської ради проти задоволення позовних вимог заперечувала з підстав, викладених у відзиві на адміністративний позов (а.с. 36-46, 131-146) та зазначила, що земельна ділянка, яку ОСОБА_2 просила надати їй безоплатно у власність, відноситься до території природно-заповідного фонду загального та місцевого значення, а тому не може бути надана позивачці для будівництва індивідуального гаражу.

Крім того, на думку представника Одеської міської ради лист Департаменту комунальної власності Одеської міської ради від 20.09.2018 року № 01-26/1212-09-02, який позивач просить суд визнати протиправним та скасувати, носить суто інформаційний характер, і не може вважатись таким, що порушує її права та інтереси, оскільки він містить лише інформацію про етапи розгляду заяви, та не спричиняє юридичних наслідків.

Представник Департаменту комунальної власності Одеської міської ради проти задоволення позовних вимог ОСОБА_2 також заперечувала з підстав, аналогічних зазначеним Одеською міською радою.

Судом у справі встановлено наступне.

23.08.2018 року ОСОБА_2 звернулась до Одеської міської ради із заявою про надання їй дозволу на розробку проекту землеустрою для безкоштовного отримання у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,01 га, розташованої на пустирі між адресами: 65091 м. Одеса, ОСОБА_4 площа, 16, та АДРЕСА_5 , м. Одеса, АДРЕСА_4 , для будівництва індивідуального гаража. До заяви позивачем було додані графічні матеріали зазначеної земельної ділянки (а.с. 7-8, 94, 148, 156, 156-158).

За результатам розгляду вищезазначеної заяви, Департаментом комунальної власності Одеської міської ради листом №01-26/1219/09-02 від 20.09.2018 року було повідомлено позивачку, що Департаментом буде направлено запит до Управління архітектури та містобудування Одеської міської ради для розгляду питання відповідності місця розташування об`єкту вимогам законів, нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації. Також зазначено, що після отримання зазначеної інформації Департаментом буде підготовлено відповідний проект рішення та направлено для розгляду на сесію Одеської міської ради (а.с. 13, 95).

04.10.2018 року з метою з`ясування відповідності місця розташування земельних ділянок, у тому числі земельної ділянки, запитуваної позивачкою, Генеральному плану м.Одеси, плану зонування та детальним планам території, Департаментом комунальної власності Одеської міської ради було направлено до Управління архітектури та містобудування Одеської міської ради відповідний запит №01-13/4642 (а.с. 96).

23.10.2018 року Управлінням архітектури та містобудування Одеської міської ради на зазначений запит було підготовлено лист-відповідь №01-11/4117-492оп, в якому зазначено, що земельна ділянка, що знаходиться між адресами: 65091, м. Одеса, Михайлівська площа 16, і адресою: 65005, м. АДРЕСА_1 , АДРЕСА_4 , не відповідає зонінгу та знаходиться на території природно-заповідного фонду загальноміського та місцевого значення Р.1 (а.с. 97-98, 159-165).

На підставі вищезазначених обставин рішенням Одеської міської ради № 4018Л/ІІ від 12.12.2018 року ОСОБА_2 було відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,01 га, розташованої між адресами: м. Одеса, Михайлівська площа, 16, і адресою: АДРЕСА_5 , АДРЕСА_4 , для будівництва індивідуального гаража (а.с. 51, 57-60, 76, 108-109).

Заслухавши пояснення, доводи та заперечення представників позивача та відповідачів у справі, дослідивши їх заяви по суті справи та інші письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи, суд доходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Згідно ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією (ст. 13 Конституції України).

Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону (ст. 14 Конституції України).

Згідно п. 34 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключною компетенцією міських рад є вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Відповідно до ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос.

Положеннями ст. 12 Земельного кодексу України (далі ЗК України), визначено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить зокрема: розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

В ч. 1 ст. 122 ЗК України визначені повноваження органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування, та зазначено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 19 Регламенту Одеської міської ради VII скликання, затвердженого рішенням Одеської міської ради від 11.11.2015 року №1-VІІ, рада в межах затвердженої структури та чисельності може створювати відділи, управління, департаменти, інші виконавчі органи. Відділи, управління, департаменти, інші виконавчі органи ради є підзвітними і підконтрольними раді, підпорядковані її виконавчому комітету та міському голові. Положення про відділи, управління, департаменти, інші виконавчі органи ради затверджуються радою.

Відповідно до п.п. 1.1, 1.2 Положення «Про департамент комунальної власності Одеської міської ради», затвердженого рішенням Одеської міської ради від 19.02.2013 року №2752-VІ (а.с. 89-93), Департамент є виконавчим органом Одеської міської ради та наділяється повноваженнями щодо реалізації повноважень Одеської міської ради у галузі земельних відносин відповідно до чинного законодавства.

Зокрема п.2.2.2.1 Положення передбачено, що Департамент забезпечує повноваження Одеської міської ради щодо здійснення вилучення, надання під забудову земельних ділянок, передачі земельних ділянок у власність громадянам та юридичним особам.

Відповідно до п.2.2.2.3 Положення, Департамент відповідно до покладених на нього основних завдань і в межах своїх повноважень виконує підготовку запитів до відповідних служб міста про можливість передачі у власність або надання в користування земельних ділянок громадянам та юридичним особам.

Згідно абз. 2 п. 1.1 Положення про управління архітектури та містобудування Одеської міської ради, затвердженого рішенням Одеської міської ради від 16.04.2013 року №3295-VІ (а.с. 48-50), управління архітектури та містобудування Одеської міської ради (далі - Управління) є спеціально уповноваженим органом містобудування та архітектури Одеської міської ради.

Пунктами 2.1.4 та 2.1.5 наведеного вище Положення передбачено, що завданнями Управління є, зокрема, забезпечення дотримання законодавства у сфері містобудування, охорони об`єктів культурної спадщини, державних стандартів, норм і правил забудови, затвердження містобудівної документації і проектів будівництва конкретних об`єктів у випадках, передбачених законодавством та задоволення інформаційних потреб зацікавлених осіб у плануванні територій та будівництві, формування галузевої складової державних геоінформаційних ресурсів.

Управління відповідно до покладених на нього завдань у сфері регулювання забудови територій визначає відповідність намірів щодо забудови земельної ділянки вимогам містобудівної документації на місцевому рівні та надає відповідні висновки, надає суб`єктам містобудівної діяльності у встановленому порядку містобудівні умови та обмеження забудови земельних ділянок, забезпечує отримання інших вихідних даних на проектування об`єктів, а також іншої інформації з містобудівного кадастру відповідно до законодавства (п. 2.3.1), надає відповідно до законодавства висновки щодо можливості розробки проектів землеустрою, врахування положень містобудівної документації під час розроблення та затвердження документації із землеустрою (п. 2.4.1).

Частини 3 статті 78 ЗК України визначено, що земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.

Частиною 1 статті 84 ЗК України встановлено, що у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності.

Відповідно до статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Згідно з частиною 1 статті 121 Земельного кодексу України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах, для будівництва індивідуальних гаражів - не більше 0,01 гектара.

Стаття 118 ЗК України визначає порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами.

Так громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Як було встановлено судом, позивач 23.08.2018 року звернулась до Одеської міської ради із заявою про надання їй дозволу на розробку проекту землеустрою для безкоштовного отримання у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,01 га, розташованої на пустирі між адресами: 65091, м.Одеса, Михайлівська площа, 16, і адресою: 65005, м. Одеса, Михайлівська площа, 12 АДРЕСА_3 14, для будівництва індивідуального гаража.

Разом з тим рішення про відмову ОСОБА_2 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, Одеською міською радою було лише прийнято 12.12.2018 року, тобто з порушенням законодавчого строку, встановленого ст.118 Земельного Кодексу.

З даного приводу суд не приймає до уваги в якості обґрунтованих заперечень проти позовних вимог позивача в цій частині посилання Одеської міської ради щодо причин тривалої процедури узгодження відповідачем з Управлінням архітектури та містобудування Одеської міської ради питання відповідності місця розташування запитуваної земельної ділянки вимогам законів та дотримання процедури візування. Суд зазначає, що питання внутрішньої взаємодії органу місцевого самоврядування зі своїми виконавчими органами під час розгляду заяв громадян про надання дозволів на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність не є підставою для порушення відповідачами встановленого законодавцем місячного строку для розгляду таких заяв.

Крім того, суд враховує посилання позивача на те, що запит до Управління архітектури та містобудування Одеської міської ради для з`ясування відповідності місця розташування спірної земельної ділянки вимогам законів, нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, було направлено Департаментом комунальної власності ОМР на адресу Управління архітектури та містобудування лише 04.10.2018 року, тобто вже після сплину законодавчо встановленого місячного строку для вирішення Одеською міською радою питання про надання позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою або відмову у його наданні.

З огляду на зазначене суд вважає, що Одеською міською радою було допущено протиправну бездіяльність щодо несвоєчасного розгляду заяви ОСОБА_2 №36-с-5083 від 23.08.2018 року щодо надання їй дозволу на розробку проекту землеустрою для безкоштовного отримання у власність земельної ділянки, орієнтовною площею 0,01 га, для будівництва індивідуального гаражу, а тому позовні вимоги позивачці в цій частині адміністративного позову підлягають задоволенню.

Разом з тим суд зазначає, що надісланий позивачці Департаментом комунальної власності Одеської міської ради лист від 20.09.2018 року №01-26/1212-09-02 носить суто інформаційний характер щодо процедури розгляду її заяви від 23.08.2018 року, та за своєю природою не є ані нормативно-правовим, ані індивідуально-правовим актом. При цьому він не встановлює, не змінює та не припиняє для ОСОБА_2 жодних юридичних прав чи обов`язків, з огляду на що позовні вимоги позивачки в частині визнання протиправною та скасування такої відповіді задоволенню не підлягають.

Також не підлягають задоволенню позовні вимоги позивача щодо зобов`язання Одеської міської ради повторно розглянути її заяву про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою №36-С-5083, оскільки, як було встановлено судом під час розгляду справи №420/6078/18, зазначена заява була розглянута відповідачем і за результатами її розгляду Одеською міською радою було прийнято рішення від 12.12.2018 року № 4018Л/ІІ про відмову позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою.

Щодо позовної вимоги позивача визнати протиправним та скасувати рішення Одеської міської ради від 12.12.2018 року № 4018Л/ІІ та зобов`язати Одеську міську раду надати їй дозвіл на розробку проекту землеустрою на земельну ділянку, яка розташована на пустирі між адресами: 65091, м. Одеса АДРЕСА_6 , і адресою: 65005 АДРЕСА_7 Одеса, Михайлівська площа, 12 АДРЕСА_8 , суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 118 Земельного Кодексу підставою відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Згідно з п.7 ст.1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» містобудівна документація це затверджені текстові та графічні матеріали з питань регулювання планування, забудови та іншого використання територій.

Відповідно до ч. 1 та ч. 4 ст. 16 вказаного Закону планування територій на місцевому рівні здійснюється шляхом розроблення та затвердження генеральних планів населених пунктів, планів зонування територій і детальних планів території, їх оновлення та внесення змін до них. Затвердження оновленої містобудівної документації на місцевому рівні здійснюється згідно із статтями 17, 18 та 19 цього Закону.

Так, відповідно до ст. 1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»:

- генеральний план населеного пункту - містобудівна документація, що визначає принципові вирішення розвитку, планування, забудови та іншого використання території населеного пункту;

- план зонування території (зонінг) - містобудівна документація, що визначає умови та обмеження використання території для містобудівних потреб у межах визначених зон;

- детальний план території - містобудівна документація, що визначає планувальну організацію та розвиток території.

Частиною 1 статті 17 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачено, що генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту.

У складі генерального плану населеного пункту може розроблятися план зонування території цього населеного пункту. План зонування території може розроблятися і як окрема містобудівна документація після затвердження генерального плану.

Відповідно до ст.18 Закону план зонування території розробляється на основі генерального плану населеного пункту (у його складі або як окремий документ) з метою визначення умов та обмежень використання території для містобудівних потреб у межах визначених зон.

План зонування території розробляється з метою створення сприятливих умов для життєдіяльності людини, забезпечення захисту територій від надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру, запобігання надмірній концентрації населення і об`єктів виробництва, зниження рівня забруднення навколишнього природного середовища, охорони та використання територій з особливим статусом, у тому числі ландшафтів, об`єктів історико-культурної спадщини, а також земель сільськогосподарського призначення і лісів та підлягає стратегічній екологічній оцінці.

План зонування території встановлює функціональне призначення, вимоги до забудови окремих територій (функціональних зон) населеного пункту, їх ландшафтної організації.

Зонування території здійснюється з дотриманням таких вимог: 1) урахування попередніх рішень щодо планування і забудови території; 2) виділення зон обмеженої містобудівної діяльності; 3) відображення існуючої забудови територій, інженерно-транспортної інфраструктури, а також основних елементів планувальної структури територій; 4) урахування місцевих умов під час визначення функціональних зон; 5) установлення для кожної зони дозволених і допустимих видів використання територій для містобудівних потреб, умов та обмежень щодо їх забудови; 6) узгодження меж зон з межами територій природних комплексів, смугами санітарно-захисних, санітарних, охоронних та інших зон обмеженого використання земель, червоними лініями; 7) відображення меж прибережних захисних смуг і пляжних зон водних об`єктів.

Параметри використання території та будівель, запропонованих для розташування у межах декількох земельних ділянок або окремої земельної ділянки, зокрема функціональне призначення, граничні поверховість та площа забудови, можливе розміщення на ділянці, є обов`язковими для врахування під час зонування відповідної території.

Внесення змін до плану зонування території допускається за умови їх відповідності генеральному плану населеного пункту.

Склад, зміст, порядок розроблення плану зонування території визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування.

Крім того, згідно зі ст.19 вказаного Закону детальний план у межах населеного пункту уточнює положення генерального плану населеного пункту та визначає планувальну організацію і розвиток частини території.

Детальний план розробляється з метою визначення планувальної організації І функціонального призначення, просторової композиції і параметрів забудови та ландшафтної організації кварталу, мікрорайону, іншої частини території населеного пункту, призначених для комплексної забудови чи реконструкції, та підлягає стратегічній екологічній оцінці.

Детальний план території визначає: 1) принципи планувально-просторової організації забудови; 2) червоні лінії та лінії регулювання забудови; 3) функціональне призначення, режим та параметри забудови однієї чи декількох земельних ділянок, розподіл територій згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами; 4) містобудівні умови та обмеження (у разі відсутності плану зонування території) або уточнення містобудівних умов та обмежень згідно із планом зонування території; 5) потребу в підприємствах і закладах обслуговування населення, місце їх розташування; 6) доцільність, обсяги, послідовність реконструкції забудови; 7) черговість та обсяги інженерної підготовки території; 8) систему інженерних мереж; 9)порядок організації транспортного і пішохідного руху; 10) порядок комплексного благоустрою та озеленення, потребу у формуванні екомережі; 11) межі прибережних захисних смуг і пляжних зон водних об`єктів (у разі відсутності плану зонування території).

Детальний план території складається із графічних і текстових матеріалів.

Склад, зміст, порядок розроблення та затвердження детального плану території визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування.

Внесення змін до детального плану території допускається за умови їх відповідності генеральному плану населеного пункту та плану зонування території.

Судом встановлено, що наказом Міністерства культури і туризму України від 20.06.2008 року №728/0/16-08 було затверджено наукову документацію «Історико-архітектурний опорний план. Проект зон охорони. Визначення меж історичних ареалів м.Одеси», яка є складовою частиною Генерального плану міста.

Рішенням Одеської міської ради від 15.03.2015 року №6489-VІ було затверджено Генеральний план м. Одеси.

Рішенням Одеської міської ради від 27.04.2016 року №606-VІІ було затверджено детальний план території в межах вулиць: Бабеля, Головківської, Картамишевської, Скісної і Михайлівської площі в м. Одесі.

Рішенням Одеської міської ради від 19.10.2016 року №1316-VII було затверджено план зонування території (зонінг) м. Одеси, яке було оприлюднено на офіційному сайті Одеської міської ради.

Як вбачається із роздруківки детального плану території в межах вулиць: Бабеля, Головківської, Картамишевської, Скісної і Михайлівської площі в м. Одесі, земельна ділянка, яку просила надати ОСОБА_2 у безоплатну власність для будівництва індивідуального гаражу, знаходиться в межах зони об`єкта природно-заповідного фонду загальноміського та місцевого значення Р-1 (а.с. 161, 162, 209).

Із листа управління архітектури та містобудування Одеської міської ради від 06.02.2019 року №01-14/2 (а.с.171) вбачається, що зона Р-1 створюється з метою збереження природних ландшафтів особливими умовами використання, об`єктів природно-заповідного фонду (ПЗФ). Одним із переважних видів використання території зони Р-1 є розташування ландшафтів, що охороняються, об`єктів природно-заповідного фонду, до яких віднесено зокрема підземні споруди м АДРЕСА_9 Одеси - «каменоломні Молдаванки К-24».

При цьому зазначений вище об`єкт - «каменоломні Молдаванки ОСОБА_5 -24» (технічна адреса: 2-й АДРЕСА_10 ) занесений до Державного реєстру нерухомих пам`яток Україні, як пам`ятка історії, науки і техніки місцевого значення під охоронним номером 979/3-Од, згідно наказу міністерства культури України від 06.12.2016 року №1162.

Як зазначила з цього приводу у письмових поясненнях представник Одеської міської ради, незважаючи на розташування в межах зазначеної території об`єкта природно-заповідного фонду та пам`ятки історії науки і техніки місцевого значення, така територія не перестає бути разом з тим жилим кварталом, який вже існував на момент розроблення зонінгу, що в свою чергу під час розроблення детального плану території передбачало потребу враховувати особливості організації території також і для жителів цієї території.

Зокрема, у детальному плані території повинен був бути визначений порядок організації транспортного і пішохідного руху та порядок комплексного благоустрою та озеленення.

Враховуючи потребу у забезпеченні всіх мешканців житлового району у зберіганні автомобілів, з метою реалізації повноважень у сфері благоустрою та дотримання державних будівельних норм щодо планування і забудови міських і сільських поселень, Одеська міська рада як орган, уповноважений затверджувати детальні плани територій, затвердила відповідний детальний план зазначеної території, яким передбачила розміщення на такій територій саме відкритої автостоянки без побудови капітальних споруд та будівель, а ні будівництво індивідуальних гаражів.

Суд зазначає, що ОСОБА_2 рішення Одеської міської ради від 27.04.2016 року №606-VІІ, яким було затверджено детальний план території в межах вулиць: Бабеля, Головківської, Картамишевської, Скісної і Михайлівської площі в м. Одесі, та яким було передбачено будування на запитуваній позивачкою земельній ділянці саме відкритої автостоянки для мешканців житлового району в судовому порядку не оскаржувалось.

Крім того з даного приводу суд вважає слушною думку представників відповідачів відносно того, що розміщення відкритої автостоянки не передбачає проведення будівництва на зазначеній території з метою встановлення останньої, яке б суперечило вимогам для забудови, встановленим до рекреаційної зони Р-1. Разом з тим, будування індивідуального гаражу передбачає будівництво саме капітальної споруди, що в свою чергу може зашкодити об`єкту природно-заповідного фонду.

Також суд при прийнятті рішення враховує лист управління архітектури та містобудування Одеської міської ради від 08.02.2019 року №01-14/2, з якого вбачається, що 18.07.2018 року Одеською міською радою було прийнято рішення №3486-VII «Про розробку змін до генерального плану м. Одеси» (а.с. 210), під час розроблення проекту змін до якого буде враховано ту обставини, що «каменоломні ОСОБА_6 » (технічна адреса: 2-й АДРЕСА_10 ) занесені до Державного реєстру нерухомих пам`яток Україні як пам`ятка історії, науки і техніки місцевого значення і зазначений об`єкт набув остаточного статусу пам`ятки.

На підставі вищезазначеного та враховуючи те, що земельна ділянка, щодо якої ОСОБА_2 мала намір отримати дозвіл на розроблення проекту землеустрою, відноситься до території природно-заповідного фонду загального та місцевого значення Р-1, чого не було спростовано представником позивача, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2 в частині визнання протиправним та скасування рішення Одеської міської ради від 12.12.2018 року №4018Л/ІІ та зобов`язання останньої надати позивачу дозвіл на розробку проекту землеустрою для будівництва індивідуального гаража є такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 5 ст. 139 КАС України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Приймаючи до уваги те, що позивача звільнено від сплати судового збору, а відповідачем судові витрати не понесені, суд вирішує не здійснювати розподіл судових витрат у справі №420/6078/18.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 6-11, 12, 77, 179-183, 192-194, 205, 241-246, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ :

Адміністративний позов ОСОБА_2 ( АДРЕСА_11 ) до Одеської міської ради (65004, м. Одеса, площа Думська, 1), Департаменту комунальної власності Одеської міської ради (65039, м. Одеса, вул. Артилерійська, 1) про визнання протиправною бездіяльності, визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Одеської міської ради щодо несвоєчасного розгляду заяви ОСОБА_2 від 23.08.2018 року №36-с-5083 щодо надання їй дозволу на розробку проекту землеустрою для безкоштовного отримання у власність земельної ділянки, орієнтовною площею 0,01 га, яка розташована між адресами: 65091, м. Одеса, Михайлівська площа, 16 та АДРЕСА_5 , АДРЕСА_1 площа АДРЕСА_2 12/14.

В задоволені іншої частини позовних вимог відмовити.

Розподіл судових витрат не проводити.

Рішення суду може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, встановлені статтями 293, 295 та пп.15.5 п.15 ч.1 розділу VII Перехідних положень КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний суддею 29 травня 2019 року.

Суддя О.В. Білостоцький

.