Справа № 820/5040/16
Суддя: Мартинюк Н.М.
Дата ухвалення: 2019-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

29 травня 2019 року

Київ

справа №820/5040/16

адміністративне провадження №К/9901/14399/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Мартинюк Н.М.,

суддів - Жука А.В., Мельник-Томенко Ж.М.,

перевірив касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 5 березня 2019 року і постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 18 квітня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

І. Суть справи

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області, в якому просив визнати протиправним та скасувати наказ Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області від 8 вересня 2016 року № 120, поновити на посаді та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2017 року, яка залишена без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 3 квітня 2017 року, в задоволенні позову було відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 5 грудня 2018 року, постанову Харківського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2017 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 3 квітня 2017 року змінено в частині мотивів відмови в задоволенні позову, в решті - залишено без змін.

3 квітня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Харківського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2017 року.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 5 березня 2019 року, яка залишена без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 18 квітня 2019 року, в задоволенні заяви про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Харківського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2017 року відмовлено.

Позивач, не погоджуючись із цими судовими рішеннями, подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 5 березня 2019 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 18 квітня 2019 року й ухвалити нове рішення про задоволення заяви про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Харківського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2017 року; скасувати постанову Харківського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2017 року й ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Ознайомившись із доводами касаційної скарги, Верховний Суд вважає необхідним відмовити у відкритті касаційного провадження.

ІІ. Мотиви Верховного Суду

Пункт 20 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає таке поняття як адміністративна справа незначної складності - це справа, у якій характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників тощо не вимагають проведення підготовчого провадження та (або) судового засідання для повного та всебічного встановлення її обставин.

Зокрема, до справ незначної складності належать справи щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні Закону України «Про запобігання корупції» займають відповідальне та особливо відповідальне становище. До публічної служби належить також і посади державної служби. Справи незначної складності розглядаються за правилами спрощеного позовного провадження (пункт 17 статті 4, пункт 1 частини 6 статті 12, частина 1 статті 257 вказаного Кодексу).

ОСОБА_1 обіймав посаду державного службовця - головного спеціаліста відділу правового забезпечення Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області та був звільнений в порядку застосування дисциплінарного стягнення. Важливо, що позивач не займав відповідального та особливо відповідального становища.

Примітка до статті 50 Закону України «Про запобігання корупції» визначає перелік службових осіб, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище. Серед них є особи, посади яких належать до посад державної служби категорії «А» або «Б», до яких позивач не відноситься, оскільки має категорію «В». Звідси випливає, що ця справа є адміністративною справою незначної складності.

Відповідно до частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають касаційному оскарженню, зокрема, судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Доводи касаційної скарги позивача не містять посилань і відповідних обґрунтувань наявності перелічених вище виняткових обставин, які б дозволили Верховному Суду переглянути цю справу незначної складності в касаційному порядку.

Позивач мотивує свою касаційну скаргу зокрема тим, що оскаржувані судові рішення прийняті з порушенням норм матеріального права, помилковим застосуванням загальних норм права та не застосуванням спеціальних норм. Також позивач зазначає, що суди неправильно дослідили докази, невірно встановили обставини у справі щодо його звільнення в період тимчасової непрацездатності, та помилково визнали законним наказ про звільнення позивача.

Отже, позивач не продемонстрував наявності інших виключних обставин, які за положеннями Кодексу адміністративного судочинства України могли б вимагати касаційного розгляду справи. Застосування критерії малозначності справи в цій справі було передбачуваним, справу розглянули суди двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію.

Верховний суд зазначає, що правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, згідно зі статтею 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведене повністю узгоджується з правовими позиціями, сформованими Європейським судом з прав людини, згідно з якими умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви (ухвала Європейського суду з прав людини від 9 жовтня 2018 року щодо неприйнятності у справі «Азюковська проти України»). Тому відмова Верховного Суду у розгляді касаційної скарги ОСОБА_1 у цій справі на підставі критерію малозначності справи не становить порушення права позивача на доступ до суду за пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Крім того варто зазначити, що розгляд справи за цим позовом по суті здійснювався судами попередніх інстанцій за правилами Кодексу адміністративного судочинства України у редакції, яка діяла до 15 грудня 2017 року, яка не передбачала раніше такого критерію як малозначність справи у спорах щодо проходження публічної служби. Тобто, до внесення вказаних змін до цього Кодексу в даній категорії справ допускалося касаційне оскарження.

Приписами Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, яка діє з 15 грудня 2017 року), зокрема частиною 5 статті 328, передбачено, що суд відмовляє у відкритті касаційного оскарження у справах незначної складності.

Відповідно до частини 3 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України, провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню. За таких умов і обставин справи підстави для відкриття касаційного провадження відсутні.

Керуючись статтями 4, 12, 248, 328, 333 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційної скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 5 березня 2019 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 18 квітня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала. Копію касаційної скарги залишити в суді касаційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями і не може бути оскаржена.

Суддя-доповідач Н.М. Мартинюк

Судді А.В. Жук

Ж.М. Мельник-Томенко