Справа № 520/12070/18
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2019-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2019 р.Справа № 520/12070/18

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Подобайло З.Г.,

Суддів: Григорова А.М. , Бартош Н.С. ,

за участю секретаря судового засідання Ткаченка А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.01.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Зінченко А.В., м. Харків, повний текст складено 23.01.19 року по справі № 520/12070/18

за позовом ОСОБА_1

до Приватного виконавця Харківського виконавчого округу Родіна Геннадія Вікторовича третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Женева"

про визнання дій неправомірними, визнання незаконними та скасування постанов,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просить суд визнати протиправними дії приватного виконавця Харківського виконавчого округу Родіна Геннадія Вікторовича та скасувати Постанову про відкриття виконавчого провадження № 57957432 від 20.12.2018 року за заявою представника ТОВ "ФК"ЖЕНЕВА" Мухи П.В. про примусове виконання виконавчого напису № 342 виданого 14.12.2018 р. приватним нотаріусом Ірпіньського міського нотаріального округу Київської області Кондратюком В.С. про звернення стягнення з ОСОБА_1 ; визнати протиправними дії приватного виконавця Харківського виконавчого округу Родіна Геннадія Вікторовича та скасувати Постанову від 20.10.2018 року у виконавчому провадженні № 57957432 про стягнення з боржника, ОСОБА_1 , основної винагороди у сумі 65789,34 грн. на користь Приватного виконавця Родіна Геннадія Вікторовича;визнати протиправними дії приватного виконавця Харківського виконавчого округу Родіна Геннадія Вікторовича та скасувати Постанову про накладення арештів на грошові кошти, що містяться на рахунках: - НОМЕР_1 (ПАН), НОМЕР_2 (ИАН), АТ "УкрСиббанк", МФО 351005, , адреса: м. Київ вул. Андріївська, 2/12, та всіх інших відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНН НОМЕР_3 .

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 18 січня 2019 р. адміністративний позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

ОСОБА_1 , не погодившись з рішенням суду першої інстанції , подав апеляційну скаргу , вважає , що суд допустив неповне з`ясування обставин справи, визнав встановленими обставини, що мають значення для справи, які не доведені у судовому засідання, зробив висновки, викладені у рішенні, які не відповідають обставинам справи. Висновки суду не відповідають обставинам справи, оскільки у своєму позові він посилався на порушення Закону України «Про виконавче провадження» які допустив приватний виконавець Родін при винесенні постанов у виконавчому проваджені № 57957432: про відкриття виконавчого провадження, про стягнення з боржника основної винагороди, про арешт коштів боржника, а також інших порушень, але суд всупереч вимогам Кодексу адміністративного судочинства України не дав оцінку всіх доводів азначених у позові, чим допустив неповне з`ясування обставин справи. В оскаржуваному рішенні не зазначено підстави відхилення доводів щодо неправильного зазначення у виконавчому написі адреси, що є порушенням вимог ст.89 Закону України "Про нотаріат" і є підставою для відмови у відкритті виконавчого провадження. Не дав оцінку доводам щодо невідповідності вимогам Закону заяви представника ТОВ "ФК"ЖЕНЕВА" Мухи П.В. щодо неналежного оформлення довіреності. Судом першої інстанції проігноровано/не надано оцінку доводам, що всі винесенні постанови у виконавчому провадженні всупереч вимогам Закону направлені на адресу, яка не є його адресою реєстрації, що підтверджується копією паспорта; що приватним виконавцем прийнято виконавчий напис нотаріуса та відкрито за ним виконавче провадження при тому, що з цього самого приводу вже існує рішення Московського районного суду м. Харкова від 12.11.2013 року (суддя Єрмак Н.В.) справа № 643/14732/13-ц , яким стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства "БАНК ФОРУМ" заборгованість за кредитним договором № 0263/08/12 від 30.07.2008 року . Звертає увагу суду на те , що в позові він не просив визнати виконавчий напис нотаріуса «нечинним та таким, що не підлягає виконанню», а тому посилання суду першої інстанції на те , що виконавчий документ є чинним та станом на дату розгляду справи - не скасований є помилковими. Вважає ,що вказаний виконавчий напис приватного нотаріуса Кондратюка є безумовно незаконним, винесеним в порушення чинного законодавства, з пропуском позовної давності, а тому ним оскаржується у позовному провадженні в порядку цивільного судочинства. Всі ці недоліки/неточності як і у виконавчому документі, так і у заяві ТОВ «Фінансова компанія «Женева», так і у завіреній копії довіреності є безумовними підставами, за якими передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання відповідно до п. 6 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження». Також, вказує , що судом не встановлено у судовому засіданні та не спростовано його доводи про те, що заява про відкриття виконавчого провадження представника ТОВ «Фінансова компанія «Женева» не відповідає вимогам закону, бо сума стягнення вказана у іноземній валюті, що не відповідає виконавчому напису, а по тексту заяви вказується , що виконується рішення суду. Вважає , що постанова про арешт коштів винесена з порушенням Закону України «Про виконавче провадження», оскільки арешт накладений на кошти на рахунках фізичної особи-підприємця, але ж виконавче провадження відкрите щодо фізичної особи, накладення арешту на рахунки ФОП призвело до порушення прав, не сплати відповідних податків, зупинення господарської діяльності. Просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18 січня 2019 року, ухвалити нове рішення у справі, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі

Приватний виконавець Харківського виконавчого округу Родін Г.В. подав до суду відзив на апеляційну скаргу , проти задоволення апеляційної скарги заперечує в повному обсязі, вважає її вимоги надуманими та безпідставними, оскаржуване рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.01.2019 року вважає законним та обґрунтованим, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.01.2019 року - без змін.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія» Женева» подало до суду відзив , вважає , що доводи позивача відповідачем були спростовані в повному обсязі, а тому апеляційна скарга є необґрунтованою, оскільки не спростовує законне та обґрунтоване рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18 січня 2019р., просить суд залишити без задоволення апеляційну скаргу , рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до ч. ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та представника відповідача , перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції , що 20 грудня 2018 року на примусове виконання до приватного виконавця Родіна Геннадія Вікторовича надійшов виконавчий напис №342 від 14.12.2018 року приватного нотаріуса Кондратюка В.С. про стягнення відповідно до кредитного договору №0263/08/12-Anewv від 30/07/2008р.

20 грудня 2018 року приватним виконавцем було винесено постанову ВП № 57957432 про відкриття виконавчого провадження.

Зазначеною постановою приватного виконавця , крім іншого , зобов`язано боржника подати декларацію про доходи та майно та попередити боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей; стягнуто з боржника основну винагороду приватного виконавця у розмірі 65789,34 гривні (UАН); копію постанови направлено сторонам виконавчого провадження, а також роз`яснено порядок її оскарження.

Також , 20.12.2018р. приватним виконавцем винесено постанову про стягнення з боржника основної винагороди у сумі 65789,34 грн. на користь Приватного виконавця Родіна Геннадія Вікторовича.

26.12.2018 року приватним виконавцем Родіним Г.В. винесено постанову про арешт коштів боржника, які знаходяться на рахунках у банках.

Відмовляючи у задоволенні позову , суд першої інстанції виходив з того , що в позовній заяві наведені обставини, які не підтверджуються достатніми доказами, що свідчить про не обґрунтованість позовних вимог, а отже, оскаржувані постанови прийняті з урахуванням всіх обставин.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог , виходячи з наступного.

Спірні правовідносини між сторонами по даній справі врегульовані правовими нормами Закону України "Про виконавче провадження" від 2.06.2016 N 1404-VIII (надалі - Закон N 1404-VIII), а також Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень та рішень інших органів» від 02.06.2016 № 1403-VIII (надалі Закон № 1403-VIII).

За змістом п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону № 1404-VIII примусовому виконанню відповідно до цього Закону підлягають постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанови державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанови приватних виконавців про стягнення основної винагороди.

За приписами ч. 1 ст.5 цього Закону примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» приватний виконавець здійснює примусове виконання рішень, передбачених статтею 3 цього Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону №1403-VІІІ завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом.

Абзацом 2 ч. 1 ст. 19 Закону № 1404-VIII визначено, що право вибору пред`явлення виконавчого документа для примусового виконання до органу державної виконавчої служби або до приватного виконавця, якщо виконання рішення відповідно до статті 5 цього Закону віднесено до компетенції і органів державної виконавчої служби, і приватних виконавців, належить стягувачу.

Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону № 1404-VIII приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.

Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

В ході судового розгляду встановлено, що рішенням Московського районного суду м. Харкова від 12 листопада 2013 року позов задоволено. З ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_3 на користь АТ «Банк Форум» стягнуто в солідарному порядку заборгованість за Кредитним договором від 30 липня 2008 року № 0263/08/12-Anewv в розмірі 172 953 грн. 41 коп. та судовий збір в рівних частках - по 576 грн. 51 коп. з кожного.

Судове рішення набрало законної сили 25.11.2013р. (згідно бази ЄДРСР).

АТ «Банк Форум» відступило своє право вимоги за Кредитним договором від 30 липня 2008 року № 0263/08/12-Anewv ТОВ «ФК «Женева» на підставі Договору про відступлення прав вимоги № 1050-Ф від 14 березня 2018 року.

14 грудня 2018 року приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Кондратюк В.С. вчинено виконавчий напис № 342 про звернення стягнення з ОСОБА_1 , який є боржником за Кредитним договором від 30 липня 2008 року № 0263/08/12-Anewv, укладеним ним з АТ «Банк Форум», правонаступником якого на підставі Договору про відступлення прав вимоги № 1050-Ф від 14 березня 2018 року є ТОВ «ФК «Женева». Зазначено, що стягнення заборгованості в загальному розмірі 23 280 доларів США 62 центи, що еквівалентно 657 043 грн. 44 коп., проводиться за період 30 липня 2008 року по 03 грудня 2018 року.

В грудні 2018 року ТОВ «ФК «Женева» звернулося до приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Родіна Геннадія Вікторовича з заявою про відкриття виконавчого провадження, що підписана представником П.В.Муха, який діяв на підставі довіреності від 10.04.2018 № 53.

Порядок правового регулювання діяльності нотаріату в Україні встановлює Закон України «Про нотаріат».

Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Згідно зі ст. 89 Закону України «Про нотаріат» передбачені вимоги, які пред`являються до виконавчого напису.

Відповідно до приписів зазначеної норми, у виконавчому написі повинні зазначатися: дата (рік, місяць, число) його вчинення, посада, прізвище, ім`я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис; найменування та адреса стягувана; найменування, адреса, дата і місце народження боржника, місце роботи (для громадян), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, абопредмети, які підлягають витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо, такі належать до стягнення; розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, за яким виконавчий напис зареєстровано; дата набрання юридичної сили; строк пред`явлення виконавчого напису до виконання.

Згідно зі ст. 90 Закону України «Про нотаріат» стягнення за виконавчим написом провадиться в порядку, встановленому Закону України «Про виконавче провадження».

Вимоги, що пред`являються до виконавчого документа також унормовані у ч. 1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до положень якої у виконавчому документі зазначаються:

назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала;

дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;

повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по

батькові (для фізичних осіб) стягувана та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи;

ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувана та боржника (для юридичних осіб - за наявності);

реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які чёрез свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків);

резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному

виконанню);

строк пред`явлення рішення до виконання.

У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувана та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувана і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.

У частині 4 цієї ж статті встановлені підстави повернення виконавчого документа стягувану органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, зокрема, якщо виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону; виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

Тобто , статтею 4 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено виключні підстави повернення виконавчого документу , тому доводи апелянта з посиланням на те , що виконавчий документ не відповідає вимогам закону та підлягає поверненню з підстав не зазначення місця народження боржника (позивача) , зазначення невірної адреси реєстрації місця проживання останнього є помилковими, оскільки такі ідентифікуючі дані боржника зазначаються у виконавчому документі за наявності такої інформації, а отже їх зазначення не є обов`язковим. Крім того , це не є достатнім доказом настання безумовної підстави для повернення такого напису.

Відомості вносяться до виконавчого документу з виконавчих документів, що надаються стягувачем (третьою особою) для виконання.

Колегія суддів враховує правову позицію Верховного Суду, висловлену у постанові від 24.01.2019 по справі № 803/399/17, згідно якої незначні недоліки у виконавчому документі не може вважатися обставиною, що унеможливлює здійснення виконавчого провадження, оскільки дії виконавця щодо винесення постанови про повернення виконавчого листа стягувачеві фактично призвели б до затягування виконання.

Щодо доводів апелянта з посиланням на те , що виконавчий документ до примусового виконання подано особою, яка не має на це повноважень, колегія суддів зазначає , що заяву про відкриття виконавчого провадження від 18.12.2018 року, копія якої додана відповідачем до відзиву на позовну заяву, підписано представником стягувача ТОВ «Фінансова компанія «Женева» на підставі довіреності від 10.04.2018 року ОСОБА_4 , копія якої міститься також в матеріалах справи , підписана директором ТОВ «Фінансова компанія «Женева» - Супруном Андрієм Володимировичем, що діяв на підставі Статуту та була дійсна до 10.04.2019 року. Приватним виконавцем вказано , що з відомостей, що містяться Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, з моменту державної реєстрації створення ТОВ «Фінансова компанія «Женева», а саме з 10.10.2016 року його керівником (директором) є ОСОБА_5 , який має повноваження представляти цю юридичну особу у правовідносинах з третіми особами та є особою, яка має право вчиняти дії від імені юридичної особи без довіреності, у тому числі підписувати договори, довіреності тощо.

Відповідно до положень п. 5.26, п. 5. 27 Національного стандарту України «Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації, вимоги до оформлення документів ДСТУ 4163-2003», затвердженого наказом Держспоживстандарту України від 07.04.2003 №55, відбитком печатки організації засвідчують на документі підпис відповідальної особи, а відмітку про засвідчення копії документа складають зі слів «Згідно з оригіналом», назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії і проставляють нижче реквізиту (підпис).

Як вбачається з копії довіреності, що знаходиться в матеріалах виконавчого провадження , яку надано до суду апеляційної інстанції для огляду та копію якої залучено до матеріалів справи, вона скріплена печаткою із зазначенням на ній найменування Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Женева» з проставленням напису «КОПІЯ ВІРНА ПРЕДСТАВНИК» та підписом особи ОСОБА_4 , посадове положення якого не зазначено. Разом з тим, відсутність такого реквізиту як посадове положення особи, яка завірила копію довіреності, а також дати вчинення такої дії не спростовує наявність у ОСОБА_6 .В повноваження як представника за довіреністю, пред`явлення якої було необхідне при поданні заяви про відкриття виконавчого провадження . Відповідно даний документ сумнівів не викликає. При цьому, колегія суддів зазначає , що третя особа у справі просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, відповідно з доводами апеляційної скарги не погоджується.

Тому, доводи апелянта , що виконавчий документ було пред`явлено до примусового виконання відповідачу особою, яка не мала на це повноважень (не встановленою особою) не відповідає дійсності та фактичним обставинам справи.

Доводи апелянта з посиланням на невідповідність заяви про виконання нотаріального напису вимогам Закону України «Про виконавче провадження » , а саме відмінність суми та валюти стягнення, що зазначена у виконавчому документі від суми та валюти стягнення, що зазначена у заяві , відмінність юридичної адреси стягувача у виконавчому документі та у заяві до увагу судом не приймаються, виходячи з наступного.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження » виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до ч.3 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження » у заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати.

При цьому , колегія суддів звертає увагу на те , що зазначений Закон не містить вимог щодо змісту такої заяви , а відомості з вказанням сум та валют стягнення внесені приватним виконавцем до постанови про відкриття виконавчого провадження з виконавчого документу, що наданий стягувачем для виконання виконавчого напису.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що виконавчий напис № 342, виданий 14.12.2018 року приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Кондратюком В.С. є чинним та поданий на примусове виконання в межах строків для його виконання.

Інші підстави для повернення виконавчого документа стягувачу приватним виконавцем без прийняття до виконання, зокрема, неподання стягувачем заяви про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону; ненадання стягувачем підтвердження сплати авансового внеску; пред`явлення виконавчого документа не за місцем виконання або не за підвідомчістю - у даному конкретному випадку були відсутні, а тому у відповідача не було жодних підстав для повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання.

Приватний виконавець вказує у відзиві , що 26.10.2018 до приватного виконавця надійшла ухвала Харківського районного суду Харківської області по справі № 635/7457/18 від 18.10.2018 про зупинення стягнення у виконавчому провадженні № 57331622 від 02.10.2018, що зумовило прийняття відповідачем постанови про зупинення виконавчих дій з примусового виконання виконавчого напису до вирішення спору по суті. На час апеляційного перегляду рішення суду спір у цивільній справі № 635/7457/18 не вирішено, а тому виконавчі дії не відновлені.

Щодо зазначення у постанові про відкриття виконавчого провадження від 20.12.2018р. про стягнення з боржника основної винагороди , прийняття постанови про стягнення з боржника основної винагороди від 20.12.2018р. та постанови про арешт коштів боржника від 26.12.2018, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно вимог ч. 5 ст. 26 Закону України Про виконавче провадження у постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Відповідно до ч. 1, 2 та 7 ст. 27 Закону 1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Разом з тим, п. 5 ч. 5 ст. 27 Закону 1404 передбачено, що виконавчий збір не стягується у разі виконання рішення приватним виконавцем. У такому випадку, відповідно до ст. 30 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень та рішень інших органів» від 02.06.2016 № 1403-VIII, за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода, розмір якої встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом.

Аналогічні положення містяться в п. 3 ч. 1 ст. 45 Закону 1404-VIII щодо задоволення у третю чергу вимог стягувача та стягнення виконавчого збору у розмірі 10 відсотків фактично стягнутої суми або основної винагороди приватного виконавця пропорційно до фактично стягнутої з боржника суми.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08.09.2016 № 643 був затверджений Порядок виплати винагород державним виконавцям та їх розмірів і розміру основної винагороди приватного виконавця. Пунктом 19 зазначеного Порядку передбачено, що приватний виконавець, який забезпечив повне або часткове виконання виконавчого документа майнового характеру в порядку, встановленому Законом України Про виконавче провадження, одержує основну винагороду у розмірі 10 відсотків стягнутої ним суми або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

З аналізу наведених правових норм вбачається, що виконавчий збір є обов`язковим до сплати за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Розмір виконавчого збору становить 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню.

Зазначення приватним виконавцем про стягнення з боржника виконавчого збору (основної винагороди) в постанові про відкриття виконавчого провадження та прийняття окремої постанови про стягнення виконавчого збору відповідає вимогам ст. 26 та ст. 27 Закону 1404 та не призведе до подвійного стягнення такого збору.

Колегія суддів звертає увагу на те , що вимоги наведених статей Закону України Про виконавче провадження чітко передбачають , що у постанові про відкриття виконавчого провадження державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору (основної винагороди) та окремо одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження виносить постанову про стягнення виконавчого збору, тому, в даному випадку , виконавець не повинен переконуватися чи отримана боржником постанова про відкриття провадження, що спростовує такі доводи апелянта.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України "Про виконавче провадження" копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.

Так, в судовому засіданні встановлено, що приватний виконавець рекомендованим поштовим відправленням направляв постанову про відкриття виконавчого провадження від 20.12.2018р. на адресу ОСОБА_1 , яка вказана у виконавчому написі, однак , вказане відправлення повернуто «за закінченням строку зберігання» та на абонентську скриньку позивача, про існування якої йому відомо з цивільної справи № 635/7457/18 ОСОБА_7 є учасником спору і яка отримана позивачем.

Крім того, доводи апелянта щодо направлення на іншу адресу постанови про відкриття виконавчого провадження не впливає на правомірність самої постанови.

Відповідно до вимог статті 56 Закону України Про виконавче провадження арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.

Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Перешкоджання вчиненню виконавцем дій, пов`язаних із зверненням стягнення на майно (кошти) боржника, порушення заборони виконавця розпоряджатися або користуватися майном (коштами), на яке накладено арешт, а також інші незаконні дії щодо арештованого майна (коштів) тягнуть відповідальність, установлену законом.

У порядку, встановленому цією статтею, виконавець, в провадженні якого знаходиться виконавче провадження, за заявою стягувача чи з власної ініціативи може накласти арешт на грошові кошти, які перебувають на рахунках (вкладах) чи на зберіганні у банках, інших фінансових установах і належать особі, яка має заборгованість перед боржником, яка підтверджена судовим рішенням, яке набрало законної сили.

Таким чином, після відкриття виконавчого провадження державний виконавець повинен у повному обсязі вчиняти виконавчі дії спрямовані на виконання виконавчого документа, у тому числі, здійснювати накладення арешту на майно боржника.

Щодо доводів з посиланням на неправомірність накладення арешту на кошти на рахунках фізичної особи-підприємця колегія суддів зазначає , що в розумінні вимог ст. 56 Закону України Про виконавче провадження арешт накладається на майно (кошти) боржника , які перебувають на рахунках (вкладах) чи на зберіганні у банках, інших фінансових установах і належать особі, яка має заборгованість, в даному випадку рахунки фізичної особи-підприємця позивача є його майном (коштами). Кошти (майно) позивача як фізичної особи-підприємця одночасно є коштами (майном) позивача як фізичної особи.

Надаючи оцінку відповідності прийнятої відповідачем постанови про відкриття виконавчого провадження від 20.12.2018 колегія суддів констатує відсутність різних за змістом постанов про відкриття виконавчого провадження.

З розпечатки постанови з автоматизованої системи виконавчого провадження від 20.12.2018р. про відкриття виконавчого провадження , яка додана позивачем до позову , розбіжність вбачається лише в ідентифікаторі для доступу до такої системи, який сповіщається сторонам виконавчого провадження в постанові про відкриття , яка підписана самим виконавцем та направлена позивачу.

При цьому , колегія суддів зазначає , що така програмна розбіжність щодо визначення ідентифікатора для доступу до системи , як і розбіжність щодо розміру шрифту в постановах, не свідчить про різність цих постанов та їх не відповідність, що спростовує відповідні доводи апеляційної скарги.

Тобто, враховуючи вищенаведене , колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції , що приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Родіна Г.В. від 20 грудня 2018 року правомірно відкрито виконавче провадження з примусового виконання Виконавчого напису № 342, вчиненого 14 грудня 2018 року приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Кондратюк В.С. , та як наслідок , на підставі вимог Закону України «Про виконавче провадження» правомірно відображено в постанові про відкриття провадження про стягнення з боржника основної винагороди , винесено постанови про стягнення винагороди та про арешт коштів боржника . Дії приватного виконавця Харківської області Родіна Геннадія Вікторовича щодо відкриття виконавчого провадження та вчинення дій з примусового виконання виконавчого напису відповідають вимогам діючого законодавства на час спірних правовідносин сторін.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог.

Вищезазначене є мотивом для відхилення судом апеляційної інстанції аргументів, викладених в апеляційній скарзі, оскільки аргументи позивача спростовуються доводами, викладеними відповідачем та нормами Закону України Про виконавче провадження.

При цьому, враховується усталена практика Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя - у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Разом з тим, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Колегія суддів зазначає, що згідно п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Крім того, судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.01.2019 року по справі № 520/12070/18 залишити без змін.

.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя З.Г. Подобайло
Судді А.М. Григоров Н.С. Бартош