Справа № 2040/6226/18
Суддя: Бенедик А.П.
Дата ухвалення: 2019-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2019 р.Справа № 2040/6226/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бенедик А.П.,

Суддів: Донець Л.О. , Гуцала М.І. ,

за участю секретаря судового засідання Лисенко К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду в м. Харкові адміністративну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Сахновської Світлани Володимирівни на рішення Харківського окружного адміністративного суду (головуючий суддя І інстанції Зінченко А.В.) від 08.11.2018 року (повний текст рішення складено 14.11.2018 року) по справі №2040/6226/18

за позовом ОСОБА_1

до Центральної об`єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області

про скасування наказу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду із адміністративним позовом Центральної об`єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області, в якому, з рахуванням уточнень, просив:

визнати протиправним та скасувати Наказ Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкові Головного управління Міндоходів у Харківській області (нині - Центральна об`єднана державна податкова інспекція м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області) від 15.07.2015 р. № 1390 "Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 )";

визнати незаконною документальну позапланову невиїзну перевірку платника податків ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), проведену на підставі Наказу Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкові Головного управління Міндоходів у Харківській області (нині - Центральна об`єднана державна податкова інспекція м.Харкова Головного управління ДФС у Харківській області) від 15.07.2015 р. № 1390 "Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 )";

визнати незаконним та скасувати податкове повідомлення- рішення Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкові Головного управління Міндоходів у Харківській області (нині - Центральна об`єднана державна податкова інспекція м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області) від 09.09.2015 р. № про донарахування податку на доходи фізичних осіб та штрафних санкцій.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 08.11.2018 року адміністративний позов залишено без задоволення.

Не погодившись із судовим рішенням, представник позивача - адвокат Сахновська Світлана Володимирівна, подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08.11.2018 року та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, позивач посилається на безпідставність та необґрунтованість оскаржуваного рішення суду внаслідок порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Вказує, що відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції безпідставно проігнорував надані позивачем докази, які підтверджують факт порушення відповідачем прав позивача та порушення відповідачем вимог податкового законодавства. Також зазначає, що відсутність доказів направлення позивачу письмового запиту, в якому зазначаються порушення цим платником податків податкового, валютного та іншого законодавства, свідчить про порушення відповідачем підстав для проведення документальної позапланової перевірки, встановлених пп. 78.1.1 п. 78.1 статті 78 Податкового кодексу України (далі - ПК України) та є однією з підстав для скасування спірного наказу. Крім того, з оскаржуваного наказу неможливо ідентифікувати передбачену ПК України фактичну підставу для призначення документальної позапланової невиїзної перевірки позивача. Зазначив, що з оскаржуваним наказом про перевірку, відомостями про дату її початку та місце проведення платник не був ознайомлений у встановлений законом спосіб до її початку. Крім того вказує, що висновки суду першої інстанції про відсутність протиправності в діях відповідача через те, що оскаржуваний наказ вже було виконано, тому він не несе негативних наслідків для позивача, є помилковими, оскільки з урахуванням правової позиції Верховного Суду наказ про проведення перевірки безпосередньо призводить до виникнення певних обов`язків у платника податків, а отже може бути оскаржений в судовому порядку навіть вже після її проведення.

Відповідач надав письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити в її задоволенні, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представники сторін про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку.

Колегія суддів визнала за можливе розглянути справу з урахуванням положень ч. 4 ст. 229 та ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного перегляду справи, що Головою комісії з реорганізації ДПІ у Дзержинському районі м.Харкова 15.07.2015 року винесено Наказ №1390 "Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків ОСОБА_1 ".

Підставою для проведення перевірки послугували відомості, отримані з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ГУ Міндоходів України про суми виплачених доходів, фізична особа - платник податку ОСОБА_1 у 3 кварталі 2014 року отримав дохід за ознакою "126" (Дохід, отримані і платником податку як додаткове благо) у вигляді суми боргу платника податку, анульованої кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства відповідно до п.п.164.2.17 "д"п.164.2 ст.164 ПК України. Вказаний дохід відображено ПАТ "ВТБ Банк", у відомостях за формою 1-ДФ у періоді 3 квартал 2014 року.

Податковим органом на адресу ОСОБА_1 , згідно поштового повідомлення, було направлено Наказ №1390 від 15.07.2015 року та повідомлення №77 від 15.07.2015 року, які повернулись 12.08.2015 року на адресу ДПІ "за закінченням терміну зберігання".

На підставі пп. 78.1.1. п.78.1 ст.78 п.п.75.1.2, п.75.1. ст.75, плі.78.1.1, п.79.1. ст.79 ПК України, наказу ДПІ у Дзержинському районі м. Харкова ГУ Міндоходів у Харківській області від 15.07.2015 року №1390, Головним державним ревізором-інспектором відділу контрольно-перевірочної роботи доходів і зборів з фізичних осіб управління доходів і зборів з фізичних осіб ДПІ у Дзержинському районі м. Харкова ГУ Міндоходів в Харківській області Самойловою А.О. проведена документальна позапланова невиїзна перевірка фізичної особи-платника податку ОСОБА_1 , з питань щодо достовірності, повноти нарахування і сплати податку на доходи фізичних осіб з окремих видів доходів, відмінних від здійснення господарської (незалежної професійної) діяльності за період з 01.01.2014 року по 31.12.2014 року.

За результатами перевірки складено акт №142/17-01-20-30/ від 29.07.2015 року.

Перевіркою встановлено порушення п.п. 164.2.17 "д" п. 164.2 ст. 164, п.167.1 ст.167, п.п.168.1.3 п.168.1 ст.168 ПК України, в результаті чого у 2014 році було занижено податок на доходи фізичних осіб у розмірі 67250,93 грн. отриманий у вигляді суми боргу, анульованого кредитором за його самостійним рішенням.

На підставі акту перевірки винесено податкове повідомлення - рішення від 09.09.2015 року № , яким донараховано податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у розмірі 67250,93 грн. та застосовано штрафну санкцію в розмірі 16812,73 грн.

Не погоджуючись із правомірністю призначення та проведення перевірки, а також прийнятим за її наслідком податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність протиправності в діях відповідача, так як підставою для проведення перевірки була інформація, що свідчать про порушення платником податкового законодавства, оскаржуваний Наказ на проведення перевірки виконано, за результатами перевірки складено акт від 29.07.2015 року, тому зазначений не несе негативних наслідків для позивача, в зв`язку з чим, винесення податкового повідомлення-рішення про донарахування податку на доходи фізичних осіб та застосування штрафних санкцій є правомірним.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси (ч.1 ст. 5 КАС України).

Тобто, виходячи з аналізу вищезазначеної правової норми, суд захищає лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин.

Визнання протиправними дій суб`єкта владних повноважень можливе лише за позовом особи, право або законний інтерес якої порушені цією дією.

Із правового аналізу вказаних норм вбачається, що позивач на власний розсуд визначає, чи порушені його права рішеннями, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень. Проте ці рішення, дія або бездіяльність повинні бути такими, які породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин.

Рішенням Конституційного Суду України від 01.12.2004 р. у справі № 1-10/2004 (справа про охоронюваний законом інтерес) розтлумачено поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", а саме зазначено, що цей термін треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально-правовим засадам.

Законний інтерес - це юридичний інтерес, що заснований на законі і випливає з нього, схвалюється ним, хоча і не закріплений у конкретних правових нормах. Так можна говорити про загальні законні інтереси осіб - учасників адміністративного процесу (досягнення юридично значущого результату, прийняття законного і обґрунтованого рішення у справі) і персоніфіковані законні інтереси (інтерес особи у встановленні конкретних фактів, що доводять його невинність у вчиненні адміністративного правопорушення або обґрунтовують його позицію у зв`язку зі зверненням у компетентний державний орган).

В розумінні КАС України, захист прав, свобод та інтересів осіб завжди є наступним, тобто передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

Отже, право на судовий захист має лише та особа, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів. Тож для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право, свободу чи інтерес, і це право, свобода чи інтерес порушені відповідачем.

Враховуючи вимоги КАС України, особа повинна довести факт порушення її прав чи охоронюваних законом інтересів оскаржуваним рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень.

Із наведених положень убачається, що суд захищає лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин.

Вказана позиція узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка викладена у постанові від 03.04.2018 року №592/11328/17.

Також, як вказав Верховний Суд у постанові від 10.05.2018 року по справі №811/119/13-а, обов`язковою ознакою дій суб`єкта владних повноважень, які можуть бути оскаржені до суду, є те, що вони безпосередньо породжують певні правові наслідки для суб`єктів відповідних правовідносин і мають обов`язковий характер.

У відповідності до пп.20.1.4 п.20.1 ст.20 ПК України, контролюючі органи, серед іншого, мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Згідно із п. 75.1 ст. 75 ПК України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Згідно п.75.1.2. п.75.1 ст.75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Отже, проведення документальних невиїзних перевірок є правом відповідача, як податкового органу.

Особливості проведення документальної невиїзної перевірки визначені статтею 79 ПК України.

Пунктом 79.1 ст.79 ПК України (в редакції, яка діяла на час спірних правовідносин) передбачено, що документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником органу державної податкової служби рішення про її проведення та за наявності обставин для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом.

Результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка (п. 86.1 ст. 86 ПК України).

Згідно п. 86.4 ст. 86 ПК України (в редакції, яка діяла на час спірних правовідносин), акт (довідка) документальної невиїзної перевірки складається у двох примірниках, підписується посадовими особами контролюючого органу, які проводили перевірку, та реєструється у контролюючому органі протягом п`яти робочих днів з дня, що настає за днем закінчення установленого для проведення перевірки строку (для платників податків, які мають філії та/або перебувають на консолідованій сплаті, - протягом 10 робочих днів).

Акт (довідка) документальної невиїзної перевірки після його реєстрації вручається особисто платнику податків чи його законним представникам або надсилається рекомендованим листом з повідомленням про вручення. У разі відмови платника податків або його законних представників від підписання акта (довідки) перевірки посадовими особами контролюючого органу складається відповідний акт, що засвідчує факт такої відмови. Відмова платника податків або його законних представників від підписання акта перевірки не звільняє такого платника податків від обов`язку сплатити визначені контролюючим органом за результатами перевірки грошові зобов`язання. Заперечення по акту перевірки розглядаються у порядку і строки, передбачені пунктом 86.7 цієї статті. Податкове повідомлення-рішення приймається у порядку і строки, передбачені пунктом 86.8 цієї статті.

Положеннями пункту 86.8 статті 86 ПК України (в редакції, яка діяла на час спірних правовідносин) визначено, що податкове повідомлення-рішення приймається керівником контролюючого органу (його заступником) протягом десяти робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків акта перевірки у порядку, передбаченому статтею 58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень (за результатами фактичної перевірки - з дня реєстрації (надходження) акта такої перевірки до контролюючого органу за основним місцем обліку платника податків), а за наявності заперечень посадових осіб платника податків до акта перевірки приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки - протягом трьох робочих днів, наступних за днем розгляду заперечень і надання (надсилання) письмової відповіді платнику податків.

Згідно підпункту 17.1.7 пункту 17.1 статті 17 ПК України (в редакції, яка діяла на час спірних правовідносин), платник податків має право оскаржувати в порядку, встановленому цим Кодексом, рішення, дії (бездіяльність) контролюючих органів (посадових осіб), надані контролюючими органами податкові консультації.

Виходячи з наведеного, платниками податків до суду можуть бути оскаржені рішення, дії, бездіяльність суб`єктів владних повноважень, які порушують права, свободи та інтереси. При цьому, ці рішення, дія або бездіяльність у будь-якому випадку повинні бути такими, які породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин. Отже, задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті позовні вимоги, які відновлюють фактично порушені права, свободи та інтереси особи у сфері публічно-правових відносин.

В абзаці 4 пункту 1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 23 червня 1997 року № 2-зп в справі № 3/35-313 вказано, що «…за своєю природою ненормативні правові акти, на відміну від нормативних, встановлюють не загальні правила поведінки, а конкретні приписи, звернені до окремого індивіда чи юридичної особи, застосовуються одноразово й після реалізації вичерпують свою дію.»

В пункті 5 Рішення Конституційного Суду України від 22 квітня 2008 року № 9-рп/2008 в справі № 1-10/2008 вказано, що при визначенні природи «правового акту індивідуальної дії» правова позиція Конституційного Суду України ґрунтується на тому, що «правові акти ненормативного характеру (індивідуальної дії)» стосуються окремих осіб, «розраховані на персональне (індивідуальне) застосування» і після реалізації вичерпують свою дію.

Таким чином, наказ є актом одноразового застосування та вичерпує свою дію фактом його виконання, а отже, задоволення позову в цій частині не може призвести до відновлення порушених прав платника податків. А за результатами реалізації прав, що випливають із вказаного наказу, податковим органом складено не лише акт перевірки, а й прийняті податкові повідомлення-рішення.

Отже, податковим органом фактично була реалізована його компетенція на проведення перевірки та оформлення результатів такої перевірки, у зв`язку з чим оспорюваний наказ не є таким, що порушує права позивача та інтереси шляхом обмежень у реалізації його прав чи безпідставного покладення на нього необґрунтованих обов`язків, а відтак, задоволення позовної вимоги про визнання протиправним та скасування наказу не призведе до поновлення порушеного права позивача, оскільки, по-перше, такий наказ відповідача не є юридично значимим для позивача, по-друге, після проведення перевірки права платника податків можуть порушувати лише наслідки проведення відповідної перевірки.

Вказана позиція узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, яка викладена у постанові від 11.04.2019 року по справі №802/853/18-а.

Згідно ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Колегія суддів відхиляє посилання скаржника на постанову Верховного Суду від 05.05.2018 року по справі №810/3188/17, оскільки згідно правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, які викладені у постанові від 30.01.2019 року по справі №755/10947/17, судам необхідно врахувати саме останню правову позицію.

Також, колегія суддів вважає помилковими посилання скаржника на положення п.78.4 ст.78 ПК України (в редакції, яка діяла на час спірних правовідносин), відповідно до якої, право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено під розписку копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки, оскільки в даному випадку була призначена та проводилась саме документальна невиїзна перевірка, особливості якої визначені статтею 79 ПК України.

Так, відповідно до положень п. 79.2 вищенаведеної статті Кодексу (в редакції, яка діяла на час спірних правовідносин), документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови надіслання платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому чи його уповноваженому представнику під розписку копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

На виконання вказаних вимог Закону, на адресу позивача податковим органом було направлено Наказ №1390 від 15.07.2015 року та повідомлення №77 від 15.07.2015 року, які повернулись 12.08.2015 року на адресу ДПІ "за закінченням терміну зберігання".

Посилання скаржника в апеляційній скарзі на положення вказаної статті Кодексу в редакції Закону № 1797-VIII від 21.12.2016 є помилковими, оскільки вказані зміни були внесені вже після спірних правовідносин.

На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для визнання протиправним та скасування оскаржуваного наказу про проведення перевірки, а також дій щодо проведення перевірки, оскільки такі дії направлені на реалізацію цього наказу.

Також, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог в частині визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення від 09.09.2015 р. № , оскільки, що в доводах адміністративного позову та апеляційної скарги позивач не наводить підстав щодо суті виявлених порушень податкового та іншого законодавства в частині його протиправності, а дана вимога є як похідна від оскаржуваних дій та наказу про призначення перевірки.

Додатково колегія суддів зазначає, що в даному випадку позивач не позбавлений права звернення до суду із відповідним позовом щодо оскарження вищевказаного податкового повідомлення рішення з підстав незгоди із правомірністю виявлених порушень.

В силу ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ч. 1 ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог апелянта, позивача у справі.

Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Сахновської Світлани Володимирівни залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08.11.2018 року по справі №2040/6226/18 за позовом ОСОБА_1 до Центральної об`єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області про скасування наказу залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя (підпис)А.П. Бенедик
Судді(підпис) (підпис) Л.О. Донець М.І. Гуцал
Повний текст постанови складено 27.05.2019 року