Справа № 500/4489/16-а
Суддя: Присакар О. Я.
Дата ухвалення: 2019-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 500/4489/16-а
Провадження № 2-а/500/3/19
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.05.2019 року м. Ізмаїл

Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Присакар О.Я.,

за участю секретаря судового засідання - Аубекерової Г.В.,

представника позивача Левандовської Г.О.,

розглянувши в судовому засіданні адміністративну справу за адміністративним позовом виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради Одеської області до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_1 про визнання незаконною та скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В :

Виконавчий комітет Ізмаїльської міської ради Одеської області звернувся до суду із позовом до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_1 про визнання незаконною та скасування постанови відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про накладення штрафу від 08 серпня 2016 року, мотивуючи тим, що 04.12.2015 року Ізмаїльським міськрайонним судом було прийнято рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради про надання житлового приміщення для проживання, яким позовні вимоги були задоволені частково та яке залишено в силі ухвалою апеляційного суду Одеської області від 31.03.2016 року.Зазначеним рішенням було зобов`язано виконавчий комітет Ізмаїльської міської ради надати ОСОБА_1 на сім`ю в складі трьох осіб благоустроєне житлове приміщення в м. Ізмаїлі відповідно до встановлених норм житлової площі.Постановою від 10.05.2016 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції в Одеській області було відкрито виконавче провадження. Виконавчим комітетом Ізмаїльської міської ради 02.07.2016 рокубули отримані три постанови державного виконавця, а саме: про відкладення провадження виконавчих дій від 24.05.2016 року, про стягнення з боржника судового збору від 24.06.2016 року та про накладенняштрафу від 24.06.2016 року. Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду від 14.07.2016 року було відкрите провадження за позовом виконавчого комітету Ізмаїльської міської радиу справі № 500/3751/16-а про визнання незаконними та скасування постановвід 24.06.2016 року про стягнення виконавчого збору та від 24.06.2016 року про накладання штрафу.Також ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду від 14.07.2016 у справі № 500/3751/16-а було задоволено клопотання позивача про забезпечення адміністративного позову та було зупинено дію постанов державного виконавця примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції в Одеській області від 24.06.2016 року про стягнення виконавчого збору та від 24.06.2016 року про накладання штрафу.Незважаючи на зазначені вище обставини, 11.08.2016 року виконавчим комітетом Ізмаїльської міської ради було отримано постанову про накладання штрафу від 08.08.2016, яка була винесена старшим державним виконавцем примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції в Одеській області на підставі ст. 89 Закону України «Про виконавче провадження».Таким чином, державним виконавцем примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції в Одеській області було повторно накладено штраф в порядку ст. 89 Закону України «Про виконавче провадження», незважаючи на те, що дія постанови про накладання першого штрафу була призупинена ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду.Тобто, постанова державного виконавця про накладання штрафу від 08.08.2016 рокує незаконною, оскільки була винесена під час дії заходу забезпечення адміністративного позову.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позов та просив його задовольнити.

В судове засідання представник відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області не з`явився, надав заперечення на позовну заяву, згідно яких просив відмовити у задоволенні позову, також надав клопотання про розгляд справи за відсутності представника (а.с. 11-15).

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності (а.с. 113).

Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що 04.12.2015 року Ізмаїльським міськрайонним судом було прийнято рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради про надання житлового приміщення для проживання, яким позовні вимоги були задоволені частково та яке залишено в силі ухвалою апеляційного суду Одеської області від 31.03.2016 року.

Зазначеним рішенням було зобов`язано виконавчий комітет Ізмаїльської міської ради надати ОСОБА_1 на сім`ю в складі трьох осіб благоустроєне житлове приміщення в м. Ізмаїлі відповідно до встановлених норм житлової площі.

Постановою від 10.05.2016 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції в Одеській області було відкрито виконавче провадження.

02.07.2016 рокувиконавчим комітетом Ізмаїльської міської ради були отримані три постанови державного виконавця, а саме: про відкладення провадження виконавчих дій від 24.05.2016 року, про стягнення з боржника судового збору від 24.06.2016 року та про накладенняштрафу від 24.06.2016 року.

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду від 14.07.2016 року було відкрите провадження за позовом виконавчого комітету Ізмаїльської міської радиу справі № 500/3751/16-а про визнання незаконними та скасування постановвід 24.06.2016 року про стягнення виконавчого збору та від 24.06.2016 року про накладання штрафу.

Також ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду від 14.07.2016 року у справі № 500/3751/16-а було задоволено клопотання позивача про забезпечення адміністративного позову та було зупинено дію постанов державного виконавця примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції в Одеській області від 24.06.2016 року про стягнення виконавчого збору та від 24.06.2016 року про накладання штрафу.

Старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Носенко С.Б. була прийнята постанова від 08.08.2016 року (ВП № 51033381) про накладення на виконавчий комітет Ізмаїльської міської ради штрафу у розмірі 2040 грн. за подальше невиконання рішення суду без поважних причин.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - Суд) від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви № 29458/04 та № 29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики цього Суду термін «встановленим законом» у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, «що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом» [див. рішення у справі «Занд проти Австрії» (Zand v. Austria), заява № 7360/76]. У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства; фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках цей Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом, «встановленим законом», національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Отже, поняття «суду, встановленого законом» зводиться не лише до правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно до частини 1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

У пункті 9 частини 1 статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено зокрема обов`язковість рішень суду.

Відповідно до частини 2 статті 13 Закону України від 07 липня 2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Аналогічна норма закріплена у Законі України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів».

На час відкриття виконавчого провадження чинним був Закон України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 606-XIV), згідно зі статтею 1 якого визначено, що виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Прийнята оскаржувана постанова старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції в Одеській області від 08.08.2016 р. про накладання штрафу також прийнята державним виконавцем відповідно до Закону № 606-XIV.

Так, оскарження постанови державного виконавця про накладання штрафу підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, якщо вона винесена після набрання чинності Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження», тобто після 30.09.2016 року.

Аналіз зазначених норм права та обставин справи дає суду підстави вважати, що спір у цій справі з приводу оскарження постанови державного виконавця про накладання штрафу, прийнятої під час дії Закону № 606-XIV, не є справою адміністративної юрисдикції.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року, № судового рішення в ЄДРСРУ 76822675.

Суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства (пункт 1 частина 1 стаття 238 КАС України).

Таким чином, враховуючи все вищезазначене у сукупності, суд приходить до висновку, що дані спірні правовідносини не належать до юрисдикції адміністративного судочинства, натомість, можуть бути розглянуті в порядку цивільного судочинства.

За таких обставин, суд вважає, що провадження у справі за позовом виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради Одеської області до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_1 про визнання незаконною та скасування постанови відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про накладення штрафу від 08 серпня 2016 року (ВП № 51033381) підлягає закриттю.

Керуючись ст.ст. 238, 239, 248, 294 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Провадження у справі за позовом виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради Одеської області до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_1 про визнання незаконною та скасування постанови відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про накладення штрафу від 08 серпня 2016 року (ВП № 51033381) - закрити.

Роз`яснити виконавчому комітету Ізмаїльської міської ради, що дані спірні правовідносини можуть бути розглянуті в порядку цивільного судочинства.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подання до суду першої інстанції апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складено та підписано 27 травня 2019 року.

Суддя: О.Я.Присакар