Справа № 420/6455/18
Суддя: Цховребова М. Г
Дата ухвалення: 2019-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/6455/18
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 квітня 2019 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Цховребова М.Г., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, третя особа Державна казначейська служба України, про стягнення коштів, -

встановив:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, третя особа Державна казначейська служба України, в якому, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог (а.с.40), позивач просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по виплаті пенсійного забезпечення в розмірі: 94769,12 грн., інфляційні збитки в розмірі: 9059,92 грн., 3% річних за користування грошовими коштами в розмірі: 4502,18 грн.

Ухвалою суду від 14.01.2019 року: відкрито провадження в адміністративній справі; вирішено справу розглядати за правилами загального позовного провадження.

В судове засідання 12.03.2019 року учасники справи та/або їх представники не з`явились, належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду. (а.с.103-105)

23.01.2019 року представником позивача до суду подано заяву, вхід. 2560/19, в якій останній просить розгляд справи провести без його участі. (а.с.51) 12.03.2019 року представником відповідача до суду подано клопотання, вхід. № 8859/19, в якому останній просить розгляд справи № 420/6455/18 продовжити в порядку письмового провадження без участі представника відповідача. (а.с.106)

Третя особа про причини неприбуття свого представника суд не повідомила, будь-яких заяв від неї до суду не надійшло.

Виходячи з наведеного, керуючись положеннями ч.ч. 1, 3, 9 ст. 205 КАС України, суд дійшов висновку про можливість розглянути справу в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Згідно змісту адміністративного позову (а.с.5-9), позивач обґрунтовує заявлені вимоги, із посиланням на ст. 3 Конституції України, ст. 54, ч. 7 ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 1774-VIII, ст.ст. 524, 533-535, 625 Цивільного кодексу України, із зазначенням таких фактичних обставин:

- 18 жовтня 2017 року Приморським районним судом м. Одеси та 14 лютого 2018 року Одеським апеляційним адміністративним судом по справі № 522/13694/17 було постановлено: визнати протиправними дії (бездіяльність) та такими, що порушують права ОСОБА_1 , як людини, передбачені статтею 1 Протоколу № 1 до Кнвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо невиконання завдань, покладених нього п.п. 1, 3 п. 4 Положення про Головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, яке затверджено Постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 р. щодо здійснення контролю за призначенням і виплатою пенсії ОСОБА_1 , розмір якої обчислений з грошового забезпечення, до якого не були включені щомісячна додаткова грошова винагорода, винагорода за АТО, грошова допомога на оздоровлення, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, індексація; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити нарахування пенсії згідно Довідки про нараховане грошове забезпечення № 447 від 13.05.2017 року, які ОСОБА_1 отримував протягом останніх 24 місяців підряд перед звільненням з військової служби, призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію у розмірі, який обчислений з грошового забезпечення, до складу якого включені щомісячна додаткова грошова винагорода, винагорода за перебування в зоні проведення АТО, грошова допомога на оздоровлення, матеріальна допомога для вирішення соціально побутових питань, індексація, винагорода за виконання поставлених бойових завдань на території противника, які отримував він протягом останніх 24 місяців підряд перед місяцем звільнення з військової служби, в розмірі 14234,26 (чотирнадцять тисяч двісті тридцять чотири грн. 26 коп.) гривень; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити виплату ОСОБА_1 суми недоплаченої частини основного розміру пенсії з 08.12.2016 року;

- 26 жовтня 2018 року за вих. № 17658/03 надійшла відповідь на адвокатський запит від Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якій зазначено: «... Внаслідок проведеного згідно з рішенням суду перерахунку розмір пенсії ОСОБА_1 з 08.12.2016 року становив 14598,53 грн., з 01.02.2017 року - 18644,09 грн., з 01.05.2017 року - 18685,04 грн., а з 01.10.2017 року становить 18773,24 грн. Проте статтею 2 Закону України від 08.07.2011 року № 3668 «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» визначено, що максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених осіб, які втратили працездатність. Оскільки зазначені положення неконституційними не визнані, є чинними на теперішній час, а зазначене питання у судовому засіданні не розглядалося, тому пенсія ОСОБА_1 виплачується з урахуванням максимального розміру, який з 08.12.2016 становив 10740,00 грн., з 01.01.2018 року - 13730,00 грн., а з 01.07.2018 року становить - 14350,00 грн.»;

- проте з даною позицією Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області позивач не може погодитись, з тих підстав, по суті, що розмір пенсії в сумі: 14 234,26 грн. визначений рішеннями Приморського районного суду м. Одеси, Одеського апеляційного адміністративного суду по справі № 522/13694/17. Примусове виконання рішення суду здійснюється на підставі відкритого виконавчого провадження Відділом примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області;

- відповідно до Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень другого речення частини сьомої статті 43, першого речення частини першої статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (справа № 1-38/2016 від 20 грудня 2016 року № 7-рп/2016), керуючись статтями 147, 150, 152, 153 Конституції України, статтями 51, 61, 63, 65, 67, 69, 70, 73 Закону України «Про Конституційний Суд України», Конституційний Суд України вирішив: визнати такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 9 квітня 1992 року № 2262-ХІІ зі змінами, а саме: частини сьомої статті 43, згідно з якими максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність; тимчасово у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень. Таким чином, з 20 грудня 2016 року відсутня частина сьома статті 43 в Законі України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 1774-VIII, який прийнятий 6 грудня 2016 року, вперше опублікований в газеті «Голос України» 27 грудня 2016 року та набрав чинності відповідно до прикінцевих положень з 1 січня 2017 року та Закону України від 08.07.2011 року № 3668 «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», у частині сьомій статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» слова і цифри «у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року» замінено словами і цифрами «по 31 грудня 2017 року». Таким чином, буквальне розуміння змін, внесених Законом України № 1774-VIII, з урахуванням рішення Конституційного Суду України № 7-рп/201б від 20 грудня 2016 року, дозволяє стверджувати, що у Законі України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» відсутня частина сьома статті 4, внесені до неї зміни, що полягають у зміні слів і цифр є нереалізованими. Це означає, що протягом 2017 року стаття 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» не передбачала у період з 1 січня 2016 року по листопад 2018 року положення про те, що максимальний розмір пенсії не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів;

- загальна сума заборгованості станом на сьогоднішній день становить 94 769,12 грн., інфляційні збитки за вказані періоди складають 9 059,92 грн., сума відсотків за користування грошовими коштами за період з 15.02.2018 року по 30.11.2018 року складає 4 502,18 грн.

Згідно відзиву на позовну заяву (а.с.53-55), відповідач вважає позовні вимоги позивача необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, із посиланням на ч. 1 ст. 17, ст.ст. 19, 21, 46 Конституції України, ст. 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», ст. 22 Загальної декларації прав людини, ст.ст. 549, 625 Цивільного кодексу України, ст. 230 Господарського процесуального кодексу України, ст.ст. 2, 4 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», п.п. 1, 2, абз. 1 п. 4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, ст.ст. 1, 2 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», ч. 2 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», ч. 1 ст. 73 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», із зазначенням таких фактичних обставин:

- головним управлінням Фонду з 08.12.2016 ОСОБА_1 призначено пенсію по інвалідності в розмірі 80% від грошового забезпечення. Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 18.10.2017 по справі № 522/13694/17 адміністративний позов ОСОБА_1 було задоволено, та зобов`язано головне управління Фонду здійснити нарахування пенсії згідно Довідки про нараховане грошове забезпечення № 447 від 13.05.2017, яке ОСОБА_1 отримував протягом останніх 24 місяців підряд перед звільненням з військової служби, призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію у розмірі, який обчислений з грошового забезпечення, до складу якого включені щомісячна додаткова грошова винагорода, винагорода за перебування в зоні проведення АТО, грошова допомога на оздоровлення, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутовий питань, індексація та одноразова грошова допомога при звільненні, винагорода за виконання поставлених бойових завдань на території противника, які отримував він протягом останніх 24 місяців підряд перед місяцем звільнення з військової служби, в розмірі 14234,26 гривень (чотирнадцять тисяч двісті тридцять чотири грн 26 коп.). Також зобов`язано головне управління Фонду здійснити виплату ОСОБА_1 суми недоплаченої частини основного розміру пенсії з 08.12.2016. Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 14.02.2018 постанову Приморського районного суду м. Одеси від 18 жовтня 2017 в частині задоволення позовних вимог щодо визнання протиправними дій головного управління Фонду стосовно здійснення контролю за призначенням і виплатою пенсії ОСОБА_1 , розмір якої обчислений із грошового забезпечення, до якого не була включена одноразова грошова допомога при звільненні; зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеський області здійснити нарахування, призначення та виплату пенсії ОСОБА_1 у розмірі з розрахунку грошового забезпечення, враховуючи одноразову грошову допомогу при звільненні, скасовано;

- з метою добровільного виконання постанови Приморського районного суду м. Одеси від 18.10.2017 по справі № 522/13694/17, частково скасованої постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 14.02.2018, головним управлінням Фонду направлено до ІНФОРМАЦІЯ_1 лист від 03.03.2018 № 3475/03, в якому просило вжити заходи щодо надання довідки про розмір грошового забезпечення від 13.05.2017 № 447 для перерахунку пенсії ОСОБА_1 в найкоротші строки. На підставі вказаної довідки головне управління Фонду 20.08.2018 було проведено відповідний перерахунок пенсії з 08.12.2016. Внаслідок проведеного згідно з рішенням суду перерахунку розмір пенсії ОСОБА_1 з 08.12.2016 становив 14598,53 грн., з 01.02.2017 18644,09 грн., з 01.05.2017 18685,04 грн., а з 01.10.2017 18773,24 грн.;

- статтею 2 Закону України від 08.07.2011 № 3668 «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Зазначений Закон є чинним та неконституційним не визнавався. З урахуванням вищевикладеного, пенсія ОСОБА_1 виплачується з урахуванням максимального розміру, який з 08.12.2016 становив 10740 грн., з 01.01.2018 13730 грн., з 01.07.2018 14350 грн.;

- суди не вправі втручатися в діяльність державних органів та органів місцевого самоврядування при здійсненні ними функцій та повноважень, визначених законодавством, не вправі переймати на себе функції суб`єктів владних повноважень, оскільки чинним законодавством України суди не наділені правом створювати норми права, а наділені лише компетенцією перевіряти уже створені норми права на їх відповідність вищестоящим в ієрархії нормативно-правовим актам. Суб`єкти власних повноважень застосовують надані їм в межах закону повноваження на власний розсуд, без необхідності узгодження у будь-якій формі своїх дій з іншими суб`єктами (дискреційні повноваження). Втручання в дискреційні повноваження суб`єкта влади виходить за межі завдань адміністративного судочинства. Оскільки саме головне управління Фонду є органом, який здійснює призначення/перерахунок пенсій військовослужбовцям, звільненим з військової служби, відповідно до чинного законодавства, - тільки головне управління, як уповноважений орган при виконанні своїх безпосередніх повноважень, може визначити, яка саме сума на виконання рішення суду підлягає виплаті позивачу (із врахуванням усіх надбавок, доплат та підвищень, які він отримує). Таким чином, суди не вправі підміняти собою держані органи, компетенція яких чітко регламентована чинним законодавством. Крім того, негайне виконання рішення суду в частині необґрунтованого стягнення коштів призведе до збитків Державного бюджету. З огляду на вищевикладене, позовна вимога про стягнення конкретної суми різниці пенсії за минулий час головним управлінням є незаконною та необґрунтованою;

- підставою для здійснення компенсації громадянам втрати частини доходів є дотримання таких умов: нарахування громадянину належних йому доходів (заробітної плати, пенсії, соціальних виплат, стипендії), порушення встановлених строків їх виплати (як з вини так і без вини підприємств всіх форм власності і господарювання) та затримка виплати доходів на один і більше календарних місяців. Резюмуючи, слід вказати на безпідставність позовної вимоги про стягнення компенсації (інфляційних збитків) втрати частини грошових доходів.

Пояснення третьої особи щодо позову та/або щодо відзиву до суду не надійшли.

Дослідивши докази у справі, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню частково, з таких підстав.

Судом встановлено, що постановою Приморського районного суду м. Одеси від 18 жовтня 2017 року по справі № 522/13694/17 (а.с.10-11), зміненою постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 14 лютого 2018 року (а.с.12-15):

- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити нарахування пенсії згідно Довідки про нараховане грошове забезпечення № 447 від 13.05.2017 року, які ОСОБА_1 отримував протягом останніх 24 місяців підряд перед звільненням з військової служби, призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію у розмірі, який обчислений з грошового забезпечення до складу якого включені щомісячна додаткова грошова винагорода, винагорода за перебування в зоні проведення АТО, грошова допомога на оздоровлення, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, індексація, винагорода за виконання поставлених бойових завдань на території противника, які отримував він протягом останніх 24 місяців підряд перед місяцем звільнення з військової служби, в розмірі 14234,26 (чотирнадцять тисяч двісті тридцять чотири грн. 26 коп.) гривень;

- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити виплату ОСОБА_1 суми недоплаченої частини основного розміру пенсії з 08.12.2016 року.

На виконання постанов Приморського районного суду м. Одеси від 18 жовтня 2017 року та Одеського апеляційного адміністративного суду від 14 лютого 2018 року по справі № 522/13694/17 відповідачем позивачу проведений перерахунок пенсії, що підтверджується перерахунками пенсії по пенсійній справі № від 20 серпня 2018 року з: 01.01.2017 року, 01.03.2017 року, 01.05.2017 року, 01.10.2017 року, 01.01.2018 року, 01.02.2018 року, 01.09.2018 року, 01.11.2018 року. (а.с.63-67)

Усі вищезазначені перерахунки проведені відповідачем з урахуванням максимального розміру пенсії.

22.10.2018 року представник позивача звернувся до відповідача з адвокатським запитом від 16.10.2018 року, вхід. № 12470/02, в якому останній просив, зокрема, надати роз`яснення щодо обрахунку пенсії позивача відповідачем. (а.с.97)

У відповідь на вищезазначений адвокатський запит відповідач листом «Про надання інформації», вихід. № 17658/03 від 26.10.2018 року (а.с.98), повідомив, зокрема, що:

«Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 18.10.2017, зміненою постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 14.02.2018, головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зобов`язано провести ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії з 08.12.2016 згідно з довідкою від 13.05.2017 № 447 про нараховане грошове забезпечення з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, винагороди за перебування в зоні проведення АТО, грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, індексації грошового забезпечення та винагороди за виконання поставлених бойових завдань на території противника, які він отримував протягом останніх 24 місяців підряд перед місяцем звільнення з військової служби, в розмірі 14234,26 грн.

Внаслідок проведеного згідно з рішенням суду перерахунку розмір пенсії ОСОБА_1 з 08.12.2016 становив 14598,53 грн., з 01.02.2017 18644,09 грн., з 01.05.2017 18685,04 грн., а з 01.10.2017 становить 18773,24 грн.

Проте, статтею 2 Закону України від 08.07.2011 № 3668 «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» визначено, що максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Оскільки зазначені положення неконституційними не визнані, є чинними на теперішній час, а зазначене питання у судовому засіданні не розглядалося, тому пенсія ОСОБА_1 виплачується з урахуванням максимального розміру, який з 08.12.2016 становив 10740,00 грн., з 01.01.2018 13730,00 грн., а з 01.07.2018 становить 14350,00 грн.».

Не погоджуючись з діями відповідача щодо обмеження максимальним розміром пенсії при її перерахунку на виконання судових рішень, позивач звернувся до суду із вищенаведеними вимогами.

На доведення обставин, на яких ґрунтуються вимоги, позивачем суду також надано копію виписки по картковому рахунку позивача за період з 26.01.2017 року 06.11.2018 року. (а.с.17-21)

На доведення обставин, на яких ґрунтуються заперечення, та на виконання ухвали суду відповідачем суду також надано копії матеріалів пенсійної справи позивача № . (а.с.57-84)

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Частиною 1 статті 78 КАС України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

В частині 2 статті 9 КАС України встановлено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Щодо позовних вимог позивача про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по виплаті пенсійного забезпечення в розмірі: 94769,12 грн.
Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 18 жовтня 2017 року по справі № 522/13694/17, зміненою постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 14 лютого 2018 року:

- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити нарахування пенсії згідно Довідки про нараховане грошове забезпечення № 447 від 13.05.2017 року, які ОСОБА_1 отримував протягом останніх 24 місяців підряд перед звільненням з військової служби, призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію у розмірі, який обчислений з грошового забезпечення до складу якого включені щомісячна додаткова грошова винагорода, винагорода за перебування в зоні проведення АТО, грошова допомога на оздоровлення, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, індексація, винагорода за виконання поставлених бойових завдань на території противника, які отримував він протягом останніх 24 місяців підряд перед місяцем звільнення з військової служби, в розмірі 14234,26 (чотирнадцять тисяч двісті тридцять чотири грн. 26 коп.) гривень;

- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити виплату ОСОБА_1 суми недоплаченої частини основного розміру пенсії з 08.12.2016 року.

На виконання постанов Приморського районного суду м. Одеси від 18 жовтня 2017 року та Одеського апеляційного адміністративного суду від 14 лютого 2018 року по справі № 522/13694/17 відповідачем позивачу проведений перерахунок пенсії, що підтверджується перерахунками пенсії по пенсійній справі № від 20 серпня 2018 року з: 01.01.2017 року, 01.03.2017 року, 01.05.2017 року, 01.10.2017 року, 01.01.2018 року, 01.02.2018 року, 01.09.2018 року, 01.11.2018 року.

Усі вищезазначені перерахунки проведені відповідачем з урахуванням максимального розміру пенсії з 08.12.2016 10740 грн., з 01.01.2018 13730 грн., з 01.07.2018 14350 грн.
Положення статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року № 2262-XII (далі ЗУ № 2262-XII) про те що максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність доповнено згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року № 848-VIII.

Зазначене положення в цілому визнано неконституційним відповідно до рішення Конституційного Суду України № 7-рп/2016 від 20 грудня 2016 року.

Згідно з пунктом другим резолютивної частини рішення Конституційного Суду України № 7-рп/2016 від 20 грудня 2016 року, зокрема, частина сьома статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Таким чином, з 20 грудня 2016 року відсутня частина сьома статті 43 в Законі України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 6 грудня 2016 року № 1774-VIII, який відповідно до Прикінцевих положень цього Закону, набрав чинності з 1 січня 2017 року, у частині сьомій статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» слова і цифри «у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року» замінено словами і цифрами «по 31 грудня 2017 року».

Таким чином, буквальне розуміння змін внесених Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 6 грудня 2016 року №1774-VIII з урахуванням рішення Конституційного Суду України № 7-рп/2016 від 20 грудня 2016 року дозволяє стверджувати, що у Законі України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» відсутня частина сьома статті 43, а внесені до неї зміни, що полягають у зміні слів і цифр є нереалізованими.

Це означає, що протягом 2017 року стаття 43 ЗУ № 2262-XII не передбачала положення про те, що максимальний розмір пенсії не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів.

Отже, внесені Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 6 грудня 2016 року № 1774 до частини сьомої зазначеної статті, яка визнана неконституційною і втратила чинність, зміни (щодо періоду, протягом якого діють обмеження пенсії), самі по собі не створюють підстав для такого обмеження.

Даний висновок узгоджується з позицією, що викладена в постановах Верховного Суду від 16 жовтня 2018 року у справі № 522/16882/17 та від 31 січня 2019 року у справі № 638/6363/17.

На виконання ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд врахував висновки щодо застосування норм права, викладені, зокрема, в постановах Верховного Суду від 06.11.2018 року у справі № 522/3093/17 (провадження № К/9901/37463/18), від 12.03.2019 року по справі № 522/3049/17 (адміністративне провадження № К/9901/36995/18, № К/9901/36996/18).

При цьому, щодо посилання відповідача на статтю 2 Закону України від 08.07.2011 № 3668 «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», із зазначенням, що її положення неконституційними не визнані, є чинними на теперішній час.

Постановами Приморського районного суду м. Одеси від 18 жовтня 2017 року та Одеського апеляційного адміністративного суду від 14 лютого 2018 року по справі № 522/13694/17 встановлено, що у грудні 2016 року позивачу призначено пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Відповідно, на пенсійне забезпечення позивача поширюється рішення Конституційного Суду України № 7-рп/2016 від 20 грудня 2016 року.

Дана правова позиція узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 11 грудня 2018 року по справі № 155/162/17 (адміністративне провадження № К/9901/43200/18), відповідно

суд дійшов висновків, що:
- правова позиція відповідача зі спірних питань є помилковою;

- при перерахунку та виплаті позивачу пенсії на виконання постанови Приморського районного суду м. Одеси від 18 жовтня 2017 року та постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 14 лютого 2018 року по справі № 522/13694/17, з урахуванням максимального розміру пенсії з 20.12.2016 року (тобто, з дати рішення Конституційного Суду України № 7-рп/2016 від 20 грудня 2016 року) відповідач діяв: не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для вчинення дії; недобросовісно; нерозсудливо; без дотримання принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; непропорційно, зокрема без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване ця дія, відповідно, керуючись положеннями ч. 2 ст. 9 КАС України, суд вважає такі дії протиправними;

- зазначені вимоги позивача підлягають задоволенню частково, в тому числі в інший спосіб, а саме зобов`язати відповідача перерахувати та виплати позивачу пенсію на виконання постанови Приморського районного суду м. Одеси від 18 жовтня 2017 року та постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 14 лютого 2018 року по справі № 522/13694/17, без обмеження максимальним розміром з 20.12.2016 року, з урахуванням вже здійснених виплат.

При цьому суд звертає увагу позивача, що при визначенні способу захисту прав позивача суд виходив, по-перше, з того, що в цій частині позовні вимоги задоволені з іншої ніж зазначено позивачем дати, а саме не з 08.12.2016 року, а з 20.12.2016 року з вищенаведених підстав. По-друге, здійснення перерахунку та виплати спірних пенсійних виплат входить до повноважень саме відповідача (до його дискреційних повноважень) та спірність щодо правомірності їх здійснення відповідачем на виконання цього рішення суду ще не настала.

Щодо позовних вимог позивача про стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних збитків в розмірі: 9059,92 грн. та 3% річних за користування грошовими коштами в розмірі: 4502,18 грн.
В якості правового обґрунтування зазначених позовних вимог позивач посилається на ст.ст. 524, 533-535 та 625 ЦК України.

Проте, відповідно до ст. 1 Цивільного кодексу України від 16 січня 2003 року № 435-IV, цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

До майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.

Інших фактичних та правових підстав обґрунтування зазначених позовних вимог позивачем не наведено та/або доказів на їх підтвердження не надано, відповідно

суд дійшов висновків, що:
- правова позиція позивача зі спірних питань є помилковою, підстав для задоволення зазначених позовних вимог немає.

Інших суттєвих доводів та/або доказів щодо обґрунтування заявлених позовних вимог та заперечень проти них, які могли б потягнути зміну висновків суду щодо спірних правовідносин, сторонами суду не наведено та не надано.

При цьому слід зазначити, що рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (див. п. 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р.).

Однак, ст. 6 п. 1 Конвенції не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін (див. п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р.).

Позивач звільнений від сплати судових витрат.

Відповідно до ч. 5 ст. 139 КАС України у разі відмови у задоволенні вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, або залишення позовної заяви без розгляду чи закриття провадження у справі, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

У позовній заяві позивач також просить, зокрема, судові витрати стягнути з відповідача, з таких підстав: ОСОБА_1 були понесенні витрати на правову допомогу в сумі: 2700,00 грн. (дві тисячі сімсот грн. 00 коп.); дані витрати на правничу обґрунтовані наступним: в період з 27.11.2018 року по 29.11.2018 року позивач користувався послугами адвоката, отримував консультації з питань застосування законодавства у спірних відносинах, пов`язаних з адміністративним спором між ОСОБА_1 та ГУ ПФУ в Одеській області (на що адвокат витратив 0,5 годин); адвокат здійснював пошук судової практики за судовими рішеннями, внесеними до Єдиного державного реєстру судових рішень (на що витратив 2 годин) для складання позовної заяви про стягнення заборгованості з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на користь ОСОБА_1 , підготовку правової позиці, стратегії та тактики захисту (на що витратив 2 годин); дані витрати підтверджуються актом надання-приймання послуг № 04/11/2018 від 29.11.2018 року та квитанцією до прибуткового касового ордеру.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача заперечує проти стягнення з відповідача судових витрат, із зазначенням, що з наданих актів про прийняття-передачу виконаних робіт від 30.11.2017 не вбачається, які конкретно послуги були надані та їх зв`язок з розглядом даної справи № 420/6455/18; відсутнє належне обґрунтування та докази витраченого часу на правову допомогу; не доведено факт відповідності заявленої до стягнення суми витрат на правову допомогу законодавчо встановленому граничному розміру цих витрат; частина 2 статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 № 5076 відносить порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата) до умов, що визначаються в договорі про надання правової допомоги. Згідно копії Ордеру серії ЛВ № 005403 на надання правової допомоги ОСОБА_1 уклав з адвокатом Прокопчук А.В. договір від 26.06.2017 № 39 про надання правової допомоги/доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. При цьому копію договору від 26.07.2017 №39 не було надано.

На підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу позивачем суду надано копії (а.с.25-28):

- акту надання-прийняття послуг № 04/11/2018 від 30 листопада 2018 року, підписаного позивачем, як замовником, та ФОП ОСОБА_2 , як виконавцем;

- Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 від 14.12.2017 року, відповідно до якої, зокрема, дані про основний вид економічної діяльності: 69.10 Діяльність у сфері права;

- Квитанції до прибуткового касового ордера № 03/11/2018 від 30 листопада 2018 року, про прийняття від позивача на підставі оплати згідно акту № 04/11/2018 від 30 листопада 2018 року;

- Ордеру серія ЛВ № 005403 від 26 червня 2017 року на надання правової допомоги позивачу на підставі: договору про надання правової допомоги № 39 від 26 червня 2017 року у ПФ України, суди І, ІІ інстанції, установи, органи, організації, підприємства, виконавча служба, адвокатом Прокопчук Аліною Володимирівною, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю № 2034 від 27 вересня 2012 року, видане Радою адвокатів або КДКА Львівської області;

- Свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, Серія ЛВ № 2034 від 22 березня 2017 року.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Порядок та підстави розподілу витрат на професійну правничу допомогу передбачені ст. 134 КАС України.

Так, відповідно до ч. 1-4 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з абз.абз. 1, 2 ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

З вищенаведених положень КАС України вбачається, зокрема, що для вирішення питання щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу надання договору про надання правничої допомоги є обов`язковим.

Проте, позивачем договір № 39 від 26 червня 2017 року (або його завірена копія чи Витяг з нього), на підставі якого видано ордер серія ЛВ № 005403 від 26 червня 2017 року на надання правової допомоги позивачу, не подано.

Враховуючи та на підставі наведеного, суд дійшов висновку, що клопотання позивача про стягнення з відповідача судових витрат позивача, понесених на правову допомогу в сумі 2700,00 грн., є необґрунтованим, недоведеним та безпідставним, відповідно, таким, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 4 ст. 243 КАС України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Керуючись ст.ст. 9, 134, 139, 194, 205, 241-246, 250, 255, 257, 258, 262, 295 та Перехідними положеннями КАС України, суд -

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (місцезнаходження: вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65107, ідентифікаційний код юридичної особи: 20987385), третя особа Державна казначейська служба України (місцезнаходження: вул. Бастіонна, 6, м. Київ, 01601, ідентифікаційний код юридичної особи: 37567646), про стягнення коштів задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо перерахунку та виплати ОСОБА_1 пенсії на виконання постанови Приморського районного суду м. Одеси від 18 жовтня 2017 року та постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 14 лютого 2018 року по справі № 522/13694/17 з урахуванням її максимального розміру з 20.12.2016 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 на виконання постанови Приморського районного суду м. Одеси від 18 жовтня 2017 року та постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 14 лютого 2018 року по справі № 522/13694/17, без обмеження максимальним розміром з 20.12.2016 року, з урахуванням вже здійснених виплат.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

В стягненні з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області судових витрат на професійну правничу допомогу відмовити.

Апеляційні скарги на рішення суду подаються учасниками справи до або через Одеський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.Г. Цховребова

.