Справа № 334/5131/18 (2-а/334/42/19)
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2019-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

30 травня 2019 року м. Дніпросправа № 334/5131/18
провадження №2-а/334/42/19

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Семененка Я.В. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Добродняк І.Ю.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Дніпрі апеляційну скаргу Департамента патрульної поліції

на рішення Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 14 лютого 2019 року (суддя Козлова Н.Ю., повний текст судового рішення складений 14.02.2019р.) у справі №334/5131/18 (провадження №2-а/334/42/19) за позовом ОСОБА_1 до інспектора роти №3 батальйону №1 Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області лейтенанта поліції Боголіб Максима Костянтиновича про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив: визнати протиправною та скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕАА №474690 від 08.07.2018 року, яка винесена інспектором роти №3 батальйону №1 Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області лейтенантом поліції Боголіб Максимом Костянтиновичем щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП.

В обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_1 зазначає про те, що 08.07.2018р. відповідачем відносно нього складено оскаржувану постанову, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП. Вказану постанову позивач вважає неправомірною, оскільки така винесена відповідачем за відсутності події та складу правопорушення, без наявності належних доказів вчинення правопорушення. Вказує на порушення відповідачем процедури притягнення до адміністративної відповідальності в частині не складання протоколу про адміністративне правопорушення, та винесення спірної постанови на місці зупинки автомобіля позивача, а не за місцезнаходженням органу, який уповноважений розглядати таку справу, у зв`язку з чим позивач був позбавлений можливості скористатися у повному обсязі своїми процесуальними правами, передбаченими ст.268 КУпАП.

Рішенням Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 14 лютого 2019 року адміністративний позов задоволено, а саме: скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕАА №474690 від 08.07.2018 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, врахувавши, що позивач заперечує проти твердження відповідача про вчинення ним адміністративного правопорушення, обставини якого викладені в спірній постанові, а відповідачем жодних доказів, зокрема, відеозапису, на підтвердження скоєння позивачем такого правопорушення не надано, дійшов висновку про протиправність постанови у справі про адміністративне правопорушення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП.

Не погоджуючись з рішення суду першої інстанції, Департамент патрульної поліції подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права, неповне з`ясування обставин справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову. Доводи заявника апеляційної скарги фактично зводяться до того, що під час винесення оскаржуваного рішення інспектор патрульної поліції діяв у межах повноважень та у спосіб, що визначені Законом та з огляду на встановлений факт скоєння позивачем ПДР, обгрунтовано виніс постанову про притягнення останнього до адміністративної відповідальності. Відносно висновків суду першої інстанції про те, що інспектором патрульної служби не було доведено факт вчинення правопорушення належними та допустимими доказами, заявник апеляційної скарги вказує на те, що обов`язок по доказуванню обставин покладається і на позивача, який заперечував факт вчинення правопорушення, але жодних доказів цьому позивачем суду надано не було. Крім того, скаржник вказує на те, що УПП подавались до суду першої інстанції заява про залучення третьої особи та пояснення на позовну заяву, втім, як вважає скаржник, судом прийнято рішення по суті без їх врахування.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що 08 липня 2018 року інспектором роти №3 батальйону №1 Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області лейтенантом поліції Боголіб Максимом Костянтиновичем винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАА №474690, згідно з якою ОСОБА_1 08.07.2018 о 18-15 год. в місті Дніпрі по вул. Кодацький узвіз, керуючи транспортним засобом ЗАЗ SENS, д.н.з. НОМЕР_1 , проїхав перехрестя на заборонений жовтий сигнал світлофора, чим порушив п.8.7.3 «ґ» Правил дорожнього руху України.

Відповідно до вказаної постанови позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 гривень.

Не погодившись із зазначеним рішенням відповідача, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом.

Стосовно аргументів позивача, які викладені ним в позовній заяві, щодо порушення відповідачем процедури притягнення до адміністративної відповідальності в частині не складання протоколу про адміністративне правопорушення, та винесення спірної постанови на місці вчинення правопорушення, суд вважає на необхідне зазначити наступне.

Згідно ч.2 ст.258 КУпАП (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Пунктом 4 Розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі (надалі - Інструкція), затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року №1395, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 р. за № 1408/27853, передбачено, що у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Отже, відповідач правомірно виніс спірну постанову у справі про адміністративне без складання відповідного протоколу.

За приписами частини 4 статті 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Пункт 2 Розділу ІІІ Інструкції конкретизує, що постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачена, зокрема, частинами першою, другою, третьою і п`ятою статті 122 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Таким чином, відповідачем правомірно винесено спірну постанову у справі про адміністративне правопорушення на місці його скоєння.

Посилання суду першої інстанції на рішення Конституційного Суду України від 26.05.2015р. (справа №5-рп/2015), яким надано тлумачення словосполученням «на місці вчинення правопорушення» і «за місцем його вчинення», суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованим, оскільки вже після прийняття Конституційним Судом України зазначеного рішення, норми КУпАП та, зокрема, ст.258 цього Кодексу зазнали змін, в результаті чого на справи, які віднесено до компетенції Національної поліції розповсюджуються вимоги ч.4 ст.258 постанова у справі про адміністративне правопорушення виноситься на місці вчинення правопорушення.

Щодо правомірності та обґрунтованості притягнення позивача до адміністративної відповідальності, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, за змістом оскаржуваної постанови у справі про адміністративне правопорушення позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення вимог п.8.7.3 ґ Правил дорожнього руху.

Відповідно до п.8.7.3 «ґ» Правил дорожнього руху жовтий сигнал світлофора забороняє рух і попереджає про наступну змін сигналів.

Згідно із ч.2 ст.122 КУпАП порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Отже, проїзд на заборонений сигнал світлофора створює склад правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст.122 КУпАП.

У свою чергу, наявність чи відсутність адміністративного правопорушення встановлюється уповноваженою особою на підставі доказів, перелік джерел яких наведено в ст.251 КУпАП.

В статті 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення наведено перелік джерел доказів у справах про адміністративні правопорушення, до яких, зокрема,

належать показання технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху.

Під час розгляду справи відповідачем не було надано доказів скоєння позивачем правопорушення, обставини якого викладені в оскарженій постанові.

З огляду на встановлені обставини справи, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем не доведено належними та допустимими доказами факт скоєння позивачем адміністративного правопорушення, що свідчить про необґрунтованість притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Посилання заявника апеляційної скарги на те, що обов`язок по доказуванню покладається не лише на відповідача, а і на позивача, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними, оскільки відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Таким чином, з огляду на предмет спору у цій справі, саме на відповідача покладено обов`язок довести правомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Безпідставними суд апеляційної інстанції вважає і посилання заявника апеляційної скарги на те, що під час винесення оскаржуваного рішення інспектор патрульної поліції діяв у межах повноважень та у спосіб, що визначений Законом, оскільки вказані доводи не можуть бути підставою для висновків щодо обґрунтованості оскарженого рішення, так як виконання патрульним поліцейським своїх обов`язків у відповідності до Закону України «Про Національну поліцію», не позбавляє останнього обов`язку обґрунтувати належними доказами прийняті ним рішення.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим підстав для його скасування не існує.

На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції залишити без задоволення, а рішення Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 14 лютого 2019 року по справі №334/5131/18 (провадження №2-а/334/42/19) без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати прийняття та відповідно до ч.3 ст.272 Кодексу адміністративного судочинства України касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 30.05.2019р.

Головуючий - суддя Я.В. Семененко

суддя Н.А. Бишевська

суддя І.Ю. Добродняк