Справа № 711/9525/18
Суддя: Демчик Р. В.
Дата ухвалення: 2019-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/9525/18
Р І Ш Е Н Н Я

27 травня 2019 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого - судді Демчика Р.В.

при секретарі Бузун Л.В.,

за участі позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача Литвиненко І.М .

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Першого заступника начальника Управління державного архітектурно-будівельного контролю Черкаської міської ради Загороднього Андрія Сергійовича про скасування постанови,-

встановив:

ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Першого заступника начальника Управління державного архітектурно-будівельного контролю Черкаської міської ради Загороднього А.С. про скасування постанови.

Свій позов обгрунтовує тим, що 11 червня 2018 року першим заступником начальника Управління державного архітектурно-будівельного контролю Черкаської міської ради Загороднім А.С. було винесено постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.10 ст. 96 КУпАП та накладено адміністративне стягнення в сумі 17000 грн. Як зазначено в постанові, позивача притягнуто до відповідальності за те, що він ніби то не виконав вимоги припису №45 від 9 жовтня 2017 року про усунення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів та правил. Побудована прибудова до 5-ти поверхового будинку, яка експлуатується, але не прийнята в експлуатацію. Вказано що цим самим були порушені п.п.1 ч.1 ст.38, п.п.а п.3 ч.3 ст. 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», абз. 2 п.п.3 п.11 ПКМУ від 23 травня 2011 року №461 ід 13 квітня 2011 року «Про затвердження порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю», ч.8 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», п.12 ПКМУ №461 від 13 квітня 2011 року «Питання прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів».

Вважає, що вказана постанова є незаконною, оскільки прийнята посадовою особою з грубим порушенням процесуального законодавства.

Так, в протоколі №23 від 4 червня 2018 року зазначено, що він відмовився від його отримання, але протокол в його присутності не складався і з його змістом його не ознайомлювали. Права, передбачені ст. 268 КУпАП йому не роз`яснювалися. Зміст протоколу не відповідає вимогам ст. 254 КУпАП, оскільки в ньому зазначенні статті Законів, які нібито порушені позивачем та пункти постанови КМУ, але не розкрита їх суть, що є суттєвим порушенням вимог Закону.

Розгляд справи про адміністративне правопорушення був проведений у його відсутності. Разом з тим, справа про адміністративне правопорушення розглядається присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про часі і місце розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Про розгляд справи належним чином він не повідомлявся.

Крім того, в постанові не розкриті обставини, встановлені при розгляді справи, не зазначені і не розкриті нормативні акти, які позивач порушив. Ні в протоколі, ні в постанові не зазначено місце, час, коли було скоєне адміністративне правопорушення.

На підставі наведеного просив суд визнати протиправною та скасувати постанову №24 від 11 червня 2018 року, за якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.10 ст. 96 КУпАП, а провадження у справі закрити.

Провадження у справі відкрито на підставі ухвали Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13 листопада 2018 року. Розгляд адміністративної справи проводився в позовному провадженні з особливостями, встановленими параграфом 2 глави 11 КАС України.

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити з підстав вказаних в позові.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, посилаючись на те, що постанова прийнята законно та обгрунтовано. У відзиві на позовну заяву вказала на те, що позивачем пропущено строк на оскарження вказаної постанови без поважних причин.

У зв`язку з викладеним просить відмовити в задоволенні адміністративного позову.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28 лютого 2019 року відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

В силу ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є, зокрема, захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ..

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент: Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29-30).

Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною (параграф 32 рішення у справі «Hirvisaari v. Finland» («Хірвісаарі проти Фінляндії»)).

Національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, проте зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Suominen v. Finland» («Суомінен проти Фінляндії») від 1 липня 2003 року, № 37801/97, пункт 36).

Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль за здійсненням правосуддя (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland» («Гірвісаарі проти Фінляндії») від 27 вересня 2001 року). Залишення без уваги ключових доводів сторони є прямим порушенням загальної вимоги про справедливість розгляду.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ст. 3 ЦПК України, суд, застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав та основоположних свобод 1959 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною радою України, та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

Враховуючи вищевикладене, в процесі повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 та членам його сім`ї ОСОБА_7 та ОСОБА_5 на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 .

9 жовтня 2017 року головним спеціалістом Управління ДАБК Черкаської міської ради Волковою Н.А. складено припис №45 про те, що за результатами позапланової перевірки, проведеної на об`єкті будівництва по АДРЕСА_1 встановлено: побудована самочинна прибудова до п`ятиповерхового житлового будинку без оформлення відповідних документі дозвільного характеру, що дає право проводити такі роботи, що є порушенням абз.4 ч.1 ст. 25 Закону України «Про основи містобудування», ДБН А.3.1-5-2016 ( на час скоєння п.11.2 ДБН А. 3.1.-5-1996) «Організація будівельного виробництва» Цим приписом покладено на ОСОБА_1 обов`язок привести до вимог чинного законодавства до 9 грудня 2017 року. Примірник припису ОСОБА_1 одержав 9 жовтня 2017 року, що підтверджується його підписом.

Згідно наказу начальника Управління ДАБК Черкаської міської ради №70 від 21 травня 2018 року, наказано ОСОБА_6 , головному спеціалісту відділу контролю управління ДАБК, провести позапланову перевірку припису про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил за №45 від 9 жовтня 2017 року на об`єкті по АДРЕСА_1 , власник - ОСОБА_1

4 червня 2018 року головним спеціалістом Управління ДАБК Черкаської міської ради Волковою Н.А. складено акт за результатами проведення позапланового заходу державного контролю щодо дотримання суб`єктами містобудування вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт, в якому описані виявлені порушення будівельних норм, стандартів і правил.

4 червня 2018 року головним спеціалістом Управління ДАБК Черкаської міської ради Волковою Н.А. відносно ОСОБА_1 складено протокол №23 про адміністративне правопорушення. Протокол складено про те, що за результатами позапланової перевірки, проведеної на об`єкті будівництва по АДРЕСА_1 виявлено порушення: 1) Невиконання припису №45 від 9 жовтня 2017 року про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил, чим порушив ст. 38, ст. 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», ПКМУ №553 від 23 травня 2011 року «Про затвердження порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю», відповідальність за що передбачена за ч.1 ст.18842КУпАП; 2) Побудована прибудова до 5-ти поверхового житлового будинку, яка експлуатується, але неприйнята в експлуатацію, чим порушив ч.8 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», п.12 ПКМУ № 461 від 13 квітня 2011 року «Питання про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів» відповідальність за що передбачена за ч.10 ст. 96 КУпАП. Тому відповідно до п.2 ст. 36 КУпАП стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення, з числа вчинених, а саме за ч.10 ст. 96 КУпАП.

Постановою першого заступника начальника управління державного архітектурно-будівельного контролю Черкаської міської ради Загороднього А.С. №24 від 11 червня 2018 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.10 ст. 96 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 17000 грн.

Згідно вказаної постанови, ОСОБА_1 не виконано припису №45 від 9 жовтня 2017 року про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил; побудована прибудова до 5-ти поверхового житлового будинку, яка експлуатується, але не прийнята в експлуатацію, чим порушив п.п.1 ч.1 ст.38, п.п.а п.3 ч.3 ст. 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», абз. 2 п.п.3 п.11 ПКМУ №533 від 23 травня 2011 року «Про затвердження порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю», ч.8 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», п.12 ПКМУ №461 від 13 квітня 2011 року «Питання прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів». Відповідальність за вказані правопорушення передбачена ч.1 ст. 18842, ч.10 ст. 96 КУпАП. Відповідно до п.2 ст. 32 КУпАП стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених, а саме ч.10 ст.96 КУпАП.

Постанова прийнята на підстава акту перевірки № 63 від 4 червня 2018 року, протоколу №23 від 4 червня 2018 року, припису №16 від 4 червня 2018 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 288 КУпАП оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення здійснюється у порядку, визначеному КАС України, з особливостями, встановленими КУпАП.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, за приписами ч. 1 ст. 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» державний архітектурно-будівельний контроль - сукупність заходів, спрямованих на дотримання замовниками, проектувальниками, підрядниками та експертними організаціями вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт.

Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» до органів державного архітектурно-будівельного контролю належать: 1) структурні підрозділи з питань державного архітектурно-будівельного контролю Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій; 2) виконавчі органи з питань державного архітектурно-будівельного контролю сільських, селищних, міських рад.

Органом державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду є центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду.

Частиною 1 ст. 2446 КУпАП передбачено, що органи державного архітектурно-будівельного контролю розглядають справи про адміністративні правопорушення, пов`язані з порушенням вимог законодавства, будівельних норм, стандартів і правил під час будівництва, порушенням законодавства під час планування та забудови територій та невиконанням законних вимог (приписів) посадових осіб органів державного архітектурно-будівельного контролю (статті 96, 96- 1 (крім частин третьої - п`ятої), частини перша та друга статті 188- 42).

Приписи ст. 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» визначають державний архітектурно-будівельний контроль як сукупність заходів, спрямованих на дотримання замовниками, проектувальниками, підрядниками та експертними організаціями вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт.

Статтями 411 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та ст. 2446 КУпАП до компетенції відповідача віднесено розгляд справ про адміністративні правопорушення, пов`язані з порушенням вимог законодавства, будівельних норм, стандартів і правил під час будівництва, порушенням законодавства під час планування та забудови територій та невиконанням законних вимог (приписів) посадових осіб органів державного архітектурно - будівельного контролю.

Згідно зі ст. 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Частиною 10 ст. 96 КУпАП передбачено накладення штрафу у розмірі від тисячі до тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за експлуатація об`єктів будівництва, не прийнятих в експлуатацію, а також наведення недостовірних даних в акті готовності об`єкта до експлуатації, вчинені щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з середніми наслідками (СС2), -

Частиною 1 ст. 18842 передбачено накладання штрафу у розмірі від трьохсот до чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за невиконання законних вимог (приписів) посадових осіб органів державного архітектурно-будівельного контролю.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь - які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, іншими документами.

Аналогічні положення фактично містить п. 17 Порядку здійснення державного архітектурно - будівельного контролю, затвердженого ПКМУ № 553 від 23 травня 2011 року за тим виключенням, що факт правопорушення у сфері містобудівної діяльності встановлюється органом державного архітектурно - будівельного контролю за результатом проведених перевірок, що підтверджується крім протоколу про правопорушення у сфері містобудівної діяльності підтверджується також актом перевірки і приписом про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил.

У відповідності до ч.1 ст.255 КУпАП при вчиненні адміністративного правопорушення інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю складається протокол про адміністративне правопорушення.

Такий протокол за формою та змістом повинен відповідати вимогам ст.256 КУпАП.

Відповідно до ч.1 ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Постановою КМУ № 244 від 6 квітня 1995 року затверджено Порядок накладання штрафів за правопорушення у сфері містобудівної діяльності.

Пунктом 11 вказаного Порядку передбачено, що у разі вчинення одним суб`єктом містобудування двох або більше правопорушень у сфері містобудівної діяльності протокол складається стосовно кожного правопорушення окремо.

Відповідно п.12 Порядку, у протоколі про правопорушення у сфері містобудівної діяльності зазначаються: дата і місце його складення; посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про суб`єкта містобудування, який притягається до відповідальності; місце вчинення і суть правопорушення; нормативно-правовий акт, нормативний документ (акт), вимоги якого порушено; положення Закону, яке передбачає відповідальність за відповідне правопорушення; прізвища, адреси свідків (у разі наявності); пояснення суб`єкта містобудування, який притягається до відповідальності; інші відомості, що мають значення для вирішення справи.

Разом з тим, як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення №23 від 4 червня 2018 року позивачем вчинено два адміністративних правопорушення - ч.1 ст. 18842 та ч.10 ст. 96 КУпАП.

Відповідачем, в порушення вимог п.11 Порядку накладання штрафів за правопорушення у сфері містобудівної діяльності, не було складено протокол стосовно кожного правопорушення, а тому вказаний протокол не може вважатися належним доказом вчинення позивачем вказаних адміністративних правопорушень

У відповідності до ст. 278 КУпАП при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення орган (посадова особа), який розглядатиме справу, вирішує такі питання: чи належить до його компетенції розгляд даної справи: чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення: чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; чи витребувано необхідні додаткові матеріали; чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Як зазначено в акті від 4 червня 2018 року, протоколі про адміністративне правопорушення від 4 червня 2018 року, позивач відмовився вказані документи, внаслідок чого вони були направлені позивачу поштою 5 червня 2018 року.

Вказані документи позивач отримав 12 червня 2018 року, що підтверджується його підписом в рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення.

У ст.280 КУпАП України визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 293 КУпАП і роз`яснень, викладених в пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 15 "Про практику розгляду судами скарг на постанови у справах про адміністративні правопорушення" орган (посадова особа) при розгляді скарги або протесту на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови. Суд повинен перевірити: чи накладено адміністративне стягнення правомочним органом; чи є в діях даної особи ознаки проступку, за який законом передбачена адміністративна відповідальність, і вина у його вчиненні; чи не сплив строк давності для притягнення до адміністративної відповідальності; чи правильні висновки органу (посадової особи), який виніс постанову, про тяжкість вчиненого проступку і обтяжуючі обставини; чи враховані пом`якшуючі обставини, майновий стан винного, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Разом з тим, виходячи із закріпленого в частині 4 статті 129 Конституції України принципу змагальності і рівності сторін у судочинстві, обов`язок доказування законності застосування адміністративного стягнення при розгляді скарги громадянина в суді покладається на орган (посадову особу), яким винесено оскаржувану постанову.

Суд при розгляді даної категорії адміністративних справ перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови та її поважність згідно з вимогами п.3 ч.1ст. 293 КУпАП.

Під час ухвалення оскаржуваної постанови позивачу не було надано право скористатися своїми законними правами на надання пояснень і доводів, чим позбавлено можливості на захист своїх прав і охоронюваних законом інтересів під час притягнення до відповідальності.

Таким чином, відповідачем порушені принципи всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин, оскільки при розгляді вказаних справ застосовано спрощений підхід, а саме: обґрунтування вини формується лише на одних даних сприйняття посадових осіб відповідача, з яких неможна визначити наявність або відсутність правопорушення, тобто без застосування будь-яких інших фактів, які б підтверджували наявність або відсутність вини (показання свідків, особи, яка притягається до відповідальності та інше), не було досліджено суть правопорушення.

Крім того, як зазначає позивач, він не був присутній під час перевірки та складання протоколу про адміністративне правопорушення від 4 червня 2018 року, а зазначений протокол він отримав пізніше призначеної до розгляду Управлінням справи про адміністративне правопорушення дати.

Відповідно до ст.283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Згідно п.23 Порядку накладання штрафів за правопорушення у сфері містобудівної діяльності, у постанові про накладення штрафу та постанові про закриття справи зазначаються: посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка винесла постанову; дата розгляду справи; відомості про суб`єкта містобудування, щодо якого розглядається справа (для фізичних осіб - підприємців: прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання/реєстрації, місце роботи, посада, відомості про документ, що посвідчує особу (назва, серія, номер, дата видачі, орган, що його видав), реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття такого номера), інші відомості; для юридичних осіб: найменування, місцезнаходження, код згідно з ЄДРПОУ, посада, прізвище, ім`я, по батькові керівника, інші відомості); обставини, установлені під час розгляду справи; нормативно-правовий акт, нормативний документ (акт), вимоги якого порушено; положення Закону, яке передбачає відповідальність за відповідне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Згідно спірної постанови суть правопорушення вказана наступним чином: «не виконано припису №45 від 9 жовтня 2017 року про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил; побудована прибудова до 5-ти поверхового житлового будинку, яка експлуатується, але не прийнята в експлуатацію, чим порушив п.п.1 ч.1 ст.38, п.п.а п.3 ч.3 ст. 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», абз. 2 п.п.3 п.11 ПКМУ №533 від 23 травня 2011 року «Про затвердження порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю», ч.8 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», п.12 ПКМУ №461 від 13 квітня 2011 року «Питання прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів».

Таким чином зі змісту спірної постанови не вбачається, в який саме час вчинене конкретне діяння, яке ставиться в вину позивачу, тобто визнаючи позивача винним у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідачем у спірній постанові не встановлено факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

При цьому, згідно п.4 Порядку накладання штрафів за правопорушення у сфері містобудівної діяльності, у разі вчинення одним суб`єктом містобудування двох або більше правопорушень у сфері містобудівної діяльності штраф накладається за кожне правопорушення окремо.

Постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений.

Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.

В контексті наведеного слід відмітити, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності.

Враховуючи викладене, є підстави вважати, що всупереч ст. 280 КУпАП, під час винесення постанови №24 від 11 червня 2018 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, відповідачем були з`ясовані не всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У відповідності до ч. 2. ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Зважаючи на викладене, суд тлумачить відсутність належних та допустимих доказів з боку відповідача в цій частині на користь позивача.

Так, ЄСПЛ у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Підсумовуючи вказане, суд приходить до висновку, що відповідачем не підтверджено належними та допустимими доказами правомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачені ч.1 ст. 18842 та ч.10 ст. 96 КУпАП.

Відповідно п.1 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 2 від 6 березня 2008 року «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ» у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень належить перевіряти, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Враховуючи встановлені вище обставини справи, суд вважає що спірна постанова прийнята відповідачем з порушенням повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому є протиправною та підлягає скасуванню.

Що стосується вимоги позивача про закриття провадження у справі, то суд вважає, що вказана вимога не може бути задоволена, виходячи з наступного.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч. 3 ст. 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за наявними критеріями.

Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно - дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право, тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності. Перевірка доцільності переступає компетенцію адміністративного суду і виходить за межі адміністративного судочинства.

З огляду на положення КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесенні до компетенції цього органу.

Отже, адміністративний суд, у справах щодо оскарження рішення дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення), передбаченим КАС України критеріям, не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за такими критеріями.

Крім того, відповідно до статті 284 КУпАП вирішення питання про закриття провадження в справі про адміністративне правопорушення належить до компетенції органу, що приймав рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ч.5 ст.288 КУпАП, особа, яка оскаржила постанову у справі про адміністративне правопорушення, звільняється від сплати державного мита.

Керуючись Постановою КМУ № 244 від 6 квітня 1995 року «Про затвердження Порядку накладання штрафів за правопорушення у сфері містобудівної діяльності», ст.ст. 9, 178, 245, 247, 251, 256, 280, 288, 288, 293 КУпАП, ст.ст. 71, 86, 160, 161, 162 КАС України, суд, -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до Першого заступника начальника Управління державного архітектурно-будівельного контролю Черкаської міської ради Загороднього Андрія Сергійовича про скасування постанови задовольнити частково.

Скасувати постанову першого заступника начальника управління державного архітектурно-будівельного контролю Черкаської міської ради Загороднього А.С. №24 від 11 червня 2018 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.10 ст. 96 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 17000 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанову може бути оскаржено до Шостого адміністративного апеляційного суду через Придніпровський районний суд м. Черкаси шляхом подання апеляційної скарги в 10-денний строк з дня отримання копії постанови.

Головуючий: Р. В. Демчик