Справа № 260/710/19
Суддя: Калинич Я. М.
Дата ухвалення: 2019-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

27 травня 2019 рокум. Ужгород№ 260/710/19

Суддя Закарпатського окружного адміністративного суду Калинич Я.М. розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Мукачівського міського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, Мукачівського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, третя особа ОСОБА_3 , про визнання протиправним та скасування індивідуального акта, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Мукачівського міського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, Мукачівського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, третя особа ОСОБА_3 , в якій просять суд:

1. Визнати протиправними та скасувати індивідуальні акти суб`єкта владних повноважень, а саме:

- постанову Мукачівського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області в рамках виконавчого провадження № 42055138 від 12.03.2012 року, про накладення арешту на майно боржника та оголошення заборони на його відчуження гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , с. Нове Давидково АДРЕСА_1 . ІПН: НОМЕР_1 ;

- постанову Мукачівського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатська області в рамках виконавчого провадження № 42833348 від 07.04.2014 року, про накладення арешту на майно боржника та оголошення заборони на його відчуження гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , с. АДРЕСА_2 Давидково АДРЕСА_1 , ІПН: НОМЕР_2 ;

- постанову Мукачівського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області в рамках виконавчого провадження № 35717351 від 18.12.2012 року, про накладення арешту на майно боржника та оголошення заборони на його відчуження гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , с АДРЕСА_2 , АДРЕСА_1 області, ІПН: НОМЕР_2 .

Згідно ч.1 ст.171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Приписами ч.ч.1, 2 ст.4 КАС України встановлено, що адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Основними ознаками публічно-правових відносин є: обов`язкова участь у цих відносинах суб`єкта, який наділений публічно-владними повноваженнями; підпорядкованість одного учасника публічно-правових відносин іншому суб`єкту владних повноважень (що проявляється у можливості суб`єкта владних повноважень вирішувати питання про права і обов`язки підпорядкованої особи); імперативність публічно-правових відносин; домінування публічно-правового інтересу у цих відносинах.

Пунктом 7 ч. 1 ст. 4 КАС України встановлено, що суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до ч.1 ст.287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Зі змісту вказаної статті слідує право на звернення до адміністративного суду учасників виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та осіб, які залучаються до проведення виконавчих дій, якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Проте, у даному випадку чинним законодавством передбачений інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця, зокрема Законом України «Про виконавче провадження».

Так, частиною 1 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016, № 1404-VIII передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ч.1 ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції (ч.1 ст.448 ЦПК України).

Згідно матеріалів позовної заяви, позивач просить визнати протиправними та скасувати постанови про накладення арешту на майно боржника та оголошення заборони на його відчуження винесені в рамках виконавчого провадження по виконанню рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 01.01.2011 року у справі №2-214/11, ухваленого за правилами цивільного судочинства.

Як вбачається, спірний арешт стосується майна саме позивачів, які є боржниками за вказаними виконавчими провадженнями.

Матеріально-правовими підставами для звернення до суду з даним позовом, як зазначили у позовній заяві позивачі, є ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», якою передбачено можливість знаття арешту майна за рішенням суду.

Таким чином, суть спору полягає у знятті арешту з майна позивачів з метою відновлення їх майнових прав (скасування чинного обтяження).

Частиною 2 ст. 30 ЦПК України передбачена виключна підсудність позовів про зняття арешту з майна, які пред`являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини.

У зв`язку з вищевикладеним, спір належить вирішувати в порядку, визначеному ЦПК України, а не за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі «Zand v. Austria» у рішенні від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом. Враховуючи вищевикладене, позивач має право звернутися із даним позовом до місцевого загального суду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст.170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження у адміністративній справі, якщо заяву не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі, зокрема, відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі.

Керуючись ст.ст.170, 256, 294 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В :

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Мукачівського міського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, Мукачівського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, третя особа ОСОБА_3 , про визнання протиправним та скасування індивідуального акта.

Роз`яснити позивачу, що даний спір підлягає розгляду судом загальної юрисдикції за правилами цивільного судочинства.

Копію ухвали разом із позовною заявою та доданими до неї матеріалами повернути особі, яка подала позовну заяву.

Повторне звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Ухвала про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду у п`ятнадцятиденний строк з дня її складення.

Суддя Я.М. Калинич