Справа № 2340/4494/18
Суддя: Бужак Наталія Петрівна
Дата ухвалення: 2019-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 2340/4494/18
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Бужак Н. П.

Суддів: Ключковича В.Ю., Парінова А.Б.

За участю секретаря: Івченка М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні (без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу) апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Гал-Інвест» на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 18 березня 2019 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Гал-Інвест» до Головного управління ДФС у Черкаській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

У С Т А Н О В И Л А:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Гал-Інвест» звернулось до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ГУ ДФС у Черкаській області про визнання протиправним та скасування ППР форми «Р» від 21.08.2018 року № про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем на податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) в сумі 94034 грн. з яких сума основного грошового зобов`язання 75226 грн., за штрафними санкціями 18807 грн.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 18 березня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, позивач ТОВ «Гал-Інвест» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Черкаського окружного адміністративного суду та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Згідно з частиною 2 статті 313 КАС України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Оскільки учасники справи в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку, відповідно до частини 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що 03.08.2018 посадовими особами відповідача на підставі направлення від 20.07.2018 № 1179/23-00-14-10 згідно із пп. 78.1.4 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України проведена документальна позапланова виїзна перевірка товариства з обмеженою відповідальністю "Гал-Інвест" з питань дотримання податкового законодавства по взаємовідносинах з ТОВ "Комплект Стандарт Сервіс" за квітень-червень 2017 року, ТОВ "Транкор" у липні 2017 року.

Перевіркою встановлені, зокрема, порушення п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6. ст. 198 Податкового кодексу України, п. 2.4 Наказу № 88, ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.99 р. № 996-XIV в результаті чого занижено податок на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету у сумі 75226 грн.

За результатами перевірки 03.08.2018 року відповідачем складено акт № 307/23-00-14 1007/32079511.

21 серпня 2018 року на підставі акту перевірки відповідачем прийняте податкове повідомлення-рішення № , яким позивачеві збільшено грошове зобов`язання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) у розмірі 94034,00 грн у тому числі за податковими зобов`язаннями - 75226,00 грн, за штрафними санкціями - 18807,00 грн.

Рішенням Головного управління ДФС у Черкаській області № 34666/6/88-99-11-01-02-25 від 25.10.2018, зокрема, податкове повідомлення-рішення № від 21.08.2018 форми "Р" залишено без змін.

Відповідно до підпункту 44.1 ст.44 Податкового кодексу України від 02.12.2010 р. № 2755-VI (надалі - ПК України) для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Частиною 1 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 р. № 996-XIV (надалі - Закон № 996) передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. У відповідності до ст. 1 Закону № 996, первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) матимуть силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Таким чином, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

При цьому, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричинити реальні зміни майнового стану платника податків. Зазначена вимога кореспондується з нормами ПК України.

Відповідно до підпункту 14.1.165 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податок, платник податку, оподаткування, оподатковуваний прибуток для цілей розділу III цього Кодексу - податок на прибуток підприємств, платник податку на прибуток підприємств, оподаткування податком на прибуток підприємств, прибуток, який підлягає оподаткуванню.

Статтею 180 ПК України визначено, що для цілей оподаткування платником податку є, зокрема, будь-яка особа, що провадить або планує провадити господарську діяльність і реєструється за своїм добровільним рішенням як платник податку у порядку, визначеному статтею 183 цього розділу; будь-яка особа, що зареєстрована або підлягає реєстрації як платник податку.

Згідно з п. 185.1 ст. 185 ПК України об`єктом оподаткування є операції платників податку з, зокрема, постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.

Підпунктом 14.1.26 п. 14.1 ст. ПК України визначено, що під витратами розуміють суму будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов`язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником). До валових витрат не включається сума ПДВ, сплаченого у зв`язку із придбанням таких товарів, не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку (ст.139 ПК України).

Згідно з п.п. 14.1.181 п.14.1. ст.14 ПК України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду (п. 198.3 ст. 198 ПК України).

Право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг, що передбачено п. 198.1 ст.198 ПК України.

Згідно п. 198.2 ст. 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Відповідності до п. 198.6 ст.198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Пунктом 201.10 ст. 201 ПК України визначено, що податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Отже, підставою для формування податкового кредиту є наявність у платника податку-покупця належно оформленої податкової накладної, яка видається платником податку, що поставляє товари (роботи, послуги), на підтвердження здійснення такої поставки. Тобто, законодавець пов`язує виникнення у платника ПДВ права на включення сплачених ним сум податку до податкового кредиту із фактичним виконанням робіт (послуг) чи поставкою товарів, у ціні яких цей податок сплачений.

Судом першої інстанції встановлено, що при проведенні перевірки використано оригінали первинних документів, які були надані ТОВ "Гал-Інвест" з питань зазначених в наказі ГУ ДФС у Черкаській області від 19.07.2018 № 1285: наказ на призначення директора від 17.01.2002 року № 1; договори підряду від 09.02.2017 року № 63, від 27.02.2017 року № 69, від 01.02.2017 року № 2017/03, від 01.02.2017 року № 2017/02, від 01.02.2017 року № 2017/05, від 01.02.2017 року № 2017/04; довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за квітень 2017 року, травень 2017 року, червень 2017 року 2 арк., липень 2017 року 2 арк.; акт № 1 приймання виконаних будівельних робіт за квітень 2017 року; акт № 1 приймання виконаних будівельних робіт за травень 2017 року; акт№ 1 приймання виконаних будівельних робіт за червень 2017 року (2 шт.); акт № 1 приймання виконаних будівельних робіт за липень 2017 року (2 шт.), картка рахунку 84 за квітень-червень 2017 року, картка рахунку 84 за липень 2017 року; оборотно-сальдова відомість по рахунку 6312 квартал 2017 року; оборотно-сальдова відомість по рахунку 631 липень 2017, Платіжні доручення від 28,07.2017 року № 697, від 28.07.2017 року № 696, від 27,04.2017 року № 435, від 15.06.2017 року № 212; від 15.06.2017 року № 213; податкові накладні від 15.07.2017 № 80, від 15.07.2017 №81, від 03.04.2017 №41, від 16.05.2017 №210, від 15.06.2017 №80; копія ліцензії від 25.05.2016 року № 19-Л; реєстраційні документи.

Під час перевірки встановлено задекларовані взаємовідносини ТОВ "Гал-Інвест" з ТОВ "Комплект Стандарт Сервіс" за квітень-червень 2017 року, ТОВ "Транкор" у липні 2017 року на загальну суму 451356,00 грн., у тому числі ПДВ на суму 75226,00 грн.

Відповідач вказав, що аналізом наданих до перевірки первинних документів встановлено (щодо відносин з ТОВ "Транкор"), що податкова декларація з податку на додану вартість, Додаток № 5 розшифровки податкових зобов`язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів за липень 2017 року подані до фіскального органу та підписані ОСОБА_1 , котрий дав свідчення, щодо непричетності до здійснення ним господарської діяльності, обов`язків директора та головного бухгалтера ТОВ "Транкор", підприємство зареєстровано без його відома, ніякі первинні документи та податкова звітність, у т.ч. в адресу ТОВ "Гал-Інвест" ним не складалися та не підписувалися.

У результаті аналізу бази даних АІС "Податковий блок", "Єдиний державний реєстр податкових накладних", податкової звітності постачальників ТОВ "Транкор", встановлено відсутність жодного виробничого обладнання, найманих працівників, транспортних засобів, торгівельного обладнання, складських приміщень, а також устаткування, що необхідне для здійснення фінансово-господарської діяльності підприємств та інших основних фондів у тому числі орендованих.

Відсутня затратна частина на оренду офісних та складських приміщень, оплату комунальних послуг, виплати заробітної плати та інші витрати, необхідні для ведення фінансово-господарської діяльності підприємств, характерні для реального сектору економіки.

Також ТОВ "Транкор" не було подано до податкового органу звіти 1-ДФ за II, III квартал 2017 року та звіт про суми нарахованої заробітної плати застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до органів доходів і зборів (форма Д4) за липень 2017, що свідчить про відсутність трудових ресурсів для здійснення фінансово-господарської діяльності.

Згідно баз даних ЄРПН, ТОВ "Транкор" у липні 2017 року сформувало зобов`язання на наданих послугах, а саме: організації та ремонтом приміщень магазинів, проте відповідно податкової звітності податковий кредит формувало з придбання різноманітних товарів (арахіс, горіх грецький, ананас, апельсин, лохина, сигарети, комплект постільної білизни та інші), що свідчить про неможливість виконати будівельні роботи.

Отже, з огляду на встановлені в ході розгляду справи обставини, колегія суддів погоджується з доводами суду першої інстанції про неможливість надання послуг по ремонту приміщень магазинів ТОВ "Транкор", а саме: відсутність у нього необхідних матеріально-технічних і трудових можливостей для постачання, а також наявність очевидних даних щодо відсутності реальної економічної діяльності та штучний характер послуги, що нібито надавалася.

Що стосується взаємовідносин відносин позивача з ТОВ "Комплект Стандарт Сервіс", колегія суддів зазначає наступне.

Суд першої інстанції, надаючи правову оцінку взаємовідносинам між суб`єктами господарювання, послався на вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24.05.2018 року у справі № 201/4522/18 по кримінальному провадженню № 60000013 відповідно до якого ОСОБА_2 - засновника, керівника та головного бухгалтера ТОВ "Комплект Стандарт Сервіс" визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 205 КК України (посібництво у фіктивному підприємництві, тобто у створенні суб`єкта підприємницької діяльності (юридичної особи) з метою прикриття незаконної діяльності).

Проте, зазначений вирок суду був скасований Дніпровським апеляційним судом від 13 листопада 2018 року та по кримінальній справі призначено новий розгляд у суді першої інстанції.

Тому зазначений вирок не може бути визнаний апеляційним судом належним доказом у даній справі.

Проте, як встановлено судом першої інстанції, відповідно до ухвали від 16 квітня 2019 року Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська клопотання ОСОБА_2 про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності задоволено, кримінальне провадження стосовно ОСОБА_2 за ч.5 ст.27, ч.1 ст.205 КК України закрито у зв`язку із закінченням строків давності та звільнено останню від кримінальної відповідальності.

Однак, зазначена обставина не є доказом того, що гр. ОСОБА_2 не вчиняла кримінального правопорушення, оскільки закриття провадження у справі мало місце не з реабілітуючих обставин.

Крім того, Жовтневий районним судом м. Дніпропетровська було встановлено, що ОСОБА_2 вчинила кримінальне правопорушення, яке виразилось в умисних діях, з корисливих мотивів, без мети ведення фінансово-господарської діяльності, так як вона підписала та передала невстановленій особі протокол №1 Установчих зборів засновників ТОВ «Комплекс Стандарт Сервіс», датований 10 січня 2017 року та Статут товариства та підставі яких 11 січня 2017 року було створено зазначену юридичну особу, взявши на себе при цьому обов`язки, передбачені посадою директора в частині в ведення фінансово-господарської діяльності, організаційно-розпорядчих та адміністративно-розпорядчих функцій, з метою прикриття незаконної діяльності, здійснювала документальне оформлення начебто проведених операцій з купівлі-продажу товарів (надання послуг, виконання робіт) від імені ОСОБА_2 як засновника та керівника підприємства.

Разом з тим, перевіркою встановлено, що надані ТОВ "Гал-Інвест" первинні документи по взаємовідносинам з ТОВ "Комплект Стандарт Сервіс", а саме: договори підряду, довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрати, акти приймання виконаних будівельних робіт, податкові накладні підписані директором та головним бухгалтером ТОВ "Комплект Стандарт Сервіс" ОСОБА_2 .

ТОВ "Комплект Стандарт Сервіс" сформувало податкові зобов`язання на наданих послугах, а саме: організації та ремонтом приміщень магазинів, а податковий кредит - з придбання різноманітних товарів (сосиски філейні, нижня спинка кур.-бр., н/ф охолоджені, тушка кур.-бр., андріївський хліб, дніпровський хліб подовий, пиво garage hard lemon (у кількості 6118 шт.), газ скраплений , бензин а-95, дизельне паливо та інші), що свідчить про неможливість виконати будівельні роботи.

Таким чином, вищезазначена інформація свідчить про неможливість надання послуг по ремонту приміщень магазинів ТОВ "Комплект Стандарт Сервіс", через відсутність у нього необхідних матеріально-технічних і трудових можливостей для постачання, а також наявність очевидних даних щодо відсутності реальної економічної діяльності та штучний характер послуги, що нібито надавалася.

Правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені платником податку та його контрагентом на підтвердження такої операції не відповідають дійсності, та свідчать про відсутність у сторін волевиявлення щодо реального здійснення господарської операції.

Наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування об`єкту оподаткування податком на прибуток та податкового кредиту.

Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом у постанові від 16.10.2018 року у справі № 826/7786/17.

Стосовно посилання позивача на протиправність наказу Головного управління ДФС у Черкаській області від 19.07.2018 року № 1285 про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ "Гал-Інвест", колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Згідно пункту 78.4 статті 78 Податкового кодексу України про проведення документальної позапланової перевірки керівник контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом. Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено під розписку копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки.

Пунктом 78.5 статті 78 Податкового Кодексу Українивизначено, що допуск посадових осіб контролюючих органі до проведення документальної позапланової виїзної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу. Документальна позапланова невиїзна перевірка здійснюється у порядку, передбаченому статтею 79 цього Кодексу.

Згідно п.81.1 статті 81 Податкового кодексу України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки, копії наказу про проведення перевірки, службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Відповідно до пункту 81.2 статті 81 Податкового кодексу України у разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) у допуску посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення перевірки посадовими (службовими) особами контролюючого органу за місцем проведення перевірки, невідкладно складається у двох примірниках акт, що засвідчує факт відмови, із зазначенням заявлених причин відмови, один примірник якого вручається під підпис, відразу після його складання, платнику податків та/або уповноваженій особі платника податків.

Як встановлено судом першої інстанції та дана обставина підтверджується матеріалами справи, позивач допустив посадових осіб контролюючого органу до перевірки, за результатами якої було складено акт перевірки, у зв`язку з чим наказ Головного управління ДФС у Черкаській області від 19.07.2018 року № 1285 є актом одноразового застосування та вичерпав свою дію фактом його виконання.

Аналогічна позиція була висловлена Верховним Судом у справі №807/2062/17 від 21 лютого 2019 року.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку про законність і обгрунтованість судового рішення, оскільки судом першої інстанції надано оцінку всім встановленим у справі обставинам та правильно застосовано норми матеріального і процесуального правая

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 229, 241, 242, 243, 308, 310, 313, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Гал-Інвест» залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 18 березня 2019 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

Суддя-доповідач: Бужак Н.П.

Судді: Ключкович В.Ю.

Парінов А.Б.

Повний текст виготовлено: 28 травня 2019 року.