Справа № 826/8081/16
Суддя: Коротких Андрій Юрійович
Дата ухвалення: 2019-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/8081/16 Суддя (судді) першої інстанції: Кузьменко А.І.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді: Коротких А.Ю.,
суддів: Літвіної Н.М.,
Сорочка Є.О.,
при секретарі Григорук В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 березня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Генерального штабу Збройних Сил України (Фінансового управління), Командира військової частини НОМЕР_1 про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Генерального штабу Збройних Сил України (Фінансового управління), Командира військової частини НОМЕР_1 в якому, з урахуванням доповнень до позовних вимог, просив: зобов`язати командира військової частини НОМЕР_1 видати накази про виплату позивачу додаткової грошової винагороди у розмірах 40%, 60% відповідно до наказу Міністра оборони України від 15 листопада 2010 року №595 у редакції наказу Міністерства оборони України від 05 грудня 2012 року №825, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 06 вересня 2012 року за №1540/21852 за період проходження служби у військовій частині НОМЕР_1 ; зобов`язати Генеральний штаб Збройних Сил України (Фінансове управління) вчинити відповідні дії щодо нарахування та виплати позивачу щомісячної додаткової грошової винагороди у розмірі 40% з 01 вересня 2013 року та 60% з 01 січня 2014 року; зобов`язати Генеральний штаб Збройних Сил України (Фінансове управління) нарахувати на не виплачене грошове забезпечення індексацію і виплатити встановленим чином; відповідно до пункту 4 частини 2 та з урахуванням частини 3 статті 23 Цивільного кодексу України виплатити позивачу моральну шкоду у розмірі 25000,00 грн. (місячне грошове забезпечення за лютий 2019 року), так як судовий процес проходить більше двох років і позивачу постійно приходиться витрачати свій робочий (особистий) час на підготовку, надання відповідних документів до суду (окружний, апеляційний, касаційний) та бути присутнім на відповідних судових засіданнях.
Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 січня 2017 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.
Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 01 березня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 січня 2017 року без змін.
Постановою Касаційного адміністративного суду Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 січня 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 01 березня 2017 року скасовано. Справу направлено до суду першої інстанції на новий судовий розгляд.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 березня 2019 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. В апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи та на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
На адресу суду надійшли відзиви на апеляційну скаргу від Генерального штабу Збройних Сил України (Фінансового управління) та Командира військової частини НОМЕР_1 , в яких вони просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, які з`явились у судове засідання, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що наказом Міністра оборони України (по особовому складу) від 25 червня 2013 року №204 полковника ОСОБА_1 звільнено із займаної ним посади, зараховано на грошове забезпечення до фінансового управління Генерального штабу Збройних сил України та призначено до складу групи військових спостерігачів Центру забезпечення миротворчої діяльності та реалізації міжнародних договорів Збройних Сил України і направлено до Придністровського регіону Республіки Молдова.
Наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 16 липня 2013 року №131 полковника ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення з 16 липня 2013 року, виплачено щомісячну додаткову грошову винагороду у розмірі 20 відсотків місячного грошового забезпечення з 1 по 16 липня 2013 року.
Наказом командира військової частини від 29 липня 2014 року №138 позивача зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 з 29 липня 2014 року.
Повернувшись до України, позивач звернувся до Фінансового управління Генерального штабу Збройних сил України про нарахування та виплату йому не отриманої щомісячної додаткової грошової винагороди за час проходження служби за кордоном у розмірі 20%, 40% та 60%.
Листом від 01 березня 2016 року вих. №305/300 відповідач повідомив позивача про відсутність підстав для виплати йому щомісячної додаткової грошової винагороди у розмірі 40 % та 60 %, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року №889.
Вважаючи, що відповідач за час закордонного відрядження протиправно не виплачував йому щомісячну додаткову грошову винагороду, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Колегія суддів, розглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги, дійшла висновку про обґрунтованість та правомірність висновків суду першої інстанції з огляду на наступне.
Згідно пунктів 1, 2 статті 9 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі - Закон України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII), держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Частиною 2 статті 9 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII передбачено, що до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Згідно з частинами 3, 4 статті 9 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII, грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення виплачується в розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та має забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 17 липня 2013 року №115 позивачу встановлено оклад за посадою згідно примітки 124 до Штату 02/263 Центру забезпечення миротворчої діяльності та реалізації міжнародних договорів Збройних Сил України.
Так, примітка 124 до Штату 02/263 Центру забезпечення миротворчої діяльності та реалізації міжнародних договорів Збройних Сил України передбачає, що під час служби військовослужбовців (змінного складу) в Центрі забезпечення миротворчої діяльності та реалізації міжнародних договорів Збройних Сил України їм зберігаються посадові оклади та інші додаткові види грошового забезпечення (крім премій) в національній валюті у розмірах, визначених за попередніми посадами до призначення в Центр, а оклади за військові звання виплачуються відповідно до присвоєних військових звань, якщо інший порядок фінансового забезпечення не встановлено відповідними нормативно-правовими актами законодавства України.
Аналогічні норми закріплені пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 11 липня 2002 року №963 Про затвердження Порядку матеріально-технічного і фінансового забезпечення національного контингенту та національного персоналу України, який бере участь у міжнародних операціях з підтримання миру і безпеки, відповідно до якої за особами, що входять до складу національного контингенту та національного персоналу України, у період виконання службових обов`язків за межами України зберігаються виплати в національній валюті в розмірі 100 % посадового окладу або середньої заробітної плати за останнім місцем служби чи роботи, окладу за військовим(спеціальним) званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру.
Постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року № 889 Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби та внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ встановлено щомісячну додаткову грошову винагороду для окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій.
На виконання постанови Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року № 889 Міністром оборони України видано наказ від 15 листопада 2010 року № 595 Про затвердження Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України (далі Інструкція), якою визначені умови та порядок виплати особам офіцерського складу винагороди, окреслено перелік військовослужбовців, яким вона виплачується, регламентовано повноваження командира (начальника) військової частини (організації, установи) щодо підстав та розміру її виплати.
Згідно пункту 5 Інструкції, винагорода виплачується військовослужбовцям за місцем штатної служби за минулий місяць одночасно з виплатою грошового забезпечення за поточний місяць на підставі наказу командира (начальника) військової частини (установи, організації); командирам (начальникам) військових частин (установ, організацій) - на підставі наказів вищих командирів (начальників).
Пунктом 8 Інструкції встановлено, що винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Одночасно пунктом 9 Інструкції визначено, що розміри винагороди встановлюються наказами Міністра оборони України (начальника Головного управління розвідки Міністерства оборони) з урахуванням конкретної військової частини, займаної посади та особливостей умов проходження служби в межах видатків на грошове забезпечення, передбачених для Міністерства оборони (Головного управління розвідки Міністерства оборони) в Державному бюджеті України на відповідний рік.
Відповідно до положень пункту 10 Інструкції командир військової частини за наявності обставин, передбачених у цьому пункті, має право зменшувати розмір винагороди.
Отже, щомісячна додаткова грошова винагорода, яка передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року № 889 Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби та внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ та Інструкцією, має тимчасовий характер, оскільки виплата такої винагороди дозволена лише за наявності наказу командира (начальника) військової частини (установи, організації) або вищого командира (начальника) залежно від настання спеціальних обставин та її розмір не є фіксованим, тому вона не включається до складу грошового забезпечення.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України, зокрема, у постановах від 15 жовтня 2013 року (справа № 21-368а13), від 04 листопада 2014 (справа № 21-473а14), від 30 червня 2015 року (справа № 21-1446а15).
Позивачем не надано жодних доказів наявності наказу командира (начальника) військової частини (установи, організації) або вищого командира (начальника) щодо призначення позивачу щомісячної додаткової грошової винагороди у розмірі 40 % з 01 вересня 2013 року та 60 % з 01 січня 2014 року, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року № 889 Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби та внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ, отже підстави для виплати позивачу за період його перебування за межами України (з 17 липня 2013 року по 28 липня 2014 року) додаткової винагороди в розмірах 40% і 60% відсутні.
На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачі, відмовляючи позивачу у виплаті за період його перебування за межами України (з 17 липня 2013 року по 28 липня 2014 року) додаткової винагороди в з розмірах 40% і 60%, діяли в межах наданих повноважень, в порядок та спосіб, визначений діючим законодавством України.
Щодо позовних вимог в частині виплати позивачу моральної шкоди у розмірі 25 000,00 грн. (місячне грошове забезпечення за лютий 2019 року), суд зазначає, що будь-яка шкода нерозривно пов`язана та є похідною від оскаржуваних дій (бездіяльності) відповідача, які позивач просить визнати протиправними. Оскільки в задоволенні відповідних позовних вимог судом відмовлено, підстави для задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди також відсутні.
Згідно із частинами 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Всі наведені апелянтом доводи не спростовують вірних висновків суду першої інстанції.
На підставі вищезазначеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 березня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку і строки, встановлені статтями 329, 331 КАС України.

Головуючий суддя: Коротких А.Ю.

Судді: Літвіна Н.М.

Сорочко Є.О.

Повний текст постанови виготовлено 30 травня 2019 року.