Справа № 215/1838/19(2-а/215/155/19)
Суддя: Мельник В.В.
Дата ухвалення: 2019-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

22 травня 2019 року м. Дніпросправа № 215/1838/19(2-а/215/155/19)

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Мельника В.В. (доповідач),

суддів: Сафронової С.В., Чепурнова Д.В.,

за участю секретаря судового засідання Царьової Н.П.,

розглянувши у відкритому

судовому засіданні в м. Дніпрі

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 квітня 2019 року (головуючий суддя - Камбул М.О.) про передання адміністративної справи за підсудністю до Дніпропетровського окружного адміністративного суду

за позовом ОСОБА_1

до виконавчого комітету Тернівської районної у місті Кривому Розі ради

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до Тернівського районного суду м. Кривого Рогу із позовом до виконавчого комітету Тернівської районної у місті Кривому Розі ради (далі - Відповідач) з позовними вимогами про:

- визнання бездіяльності виконавчого комітету Тернівської районної у м. Кривий Ріг ради протиправною, яка виявилася у порушені правового режиму розгляду його заяви від 21.01.2019 за вх.№ С-64, згідно порядку ст.ст. 18, 19 ЗУ «Про звернення громадян», ч.ч. 1, 2, 8 ст. 11 ЗУ «Про державну службу» і принципів ст.ст. 3, 19, ч. 2 ст.ст. 28, 34 Конституції України;

- зобов`язання виконавчого комітету Тернівської районної у м. Кривий Ріг ради протягом п`ятнадцяти днів вжити заходи індивідуальним актом, відповідно до ст. 3 ч. 2, ст.ст. 28, 34 Конституції України, і надати зазначені документи згідно заяви від 21.01.2019 за вх. № С-64;

- визнати протиправною бездіяльність виконавчого комітету Тернівської районної у м. Кривий Ріг ради, яка виявилася у не підкоренні конституційним принципам і не забезпеченні гарантій ст.ст. 3, 22, 28, 34 Конституції України про розгляд заяви від 21.01.2019 за вх. № С-64 окремим пунктом рішення.

Ухвалою Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 08 квітня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 до виконавчого комітету Тернівської районної у місті Кривому Розі ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - передано за підсудністю до Дніпропетровського окружного адміністративного суду (а.с. 4).

Позивач - ОСОБА_1 , не погодившись з ухвалою суду першої інстанції про передання справи за підсудністю до Дніпропетровського окружного адміністративного суду, оскаржив її в апеляційному порядку (а.с. 13).

В апеляційній скарзі Позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та окремою ухвалою задовольнити позов, пов`язаний з виборчим процесом згідно ст. 249 КАС України.

Вимоги апеляційної скарги мотивовано тим, що суд першої інстанції не встановив організаційно-правову форму відповідача з урахуванням ст. 78 ГК України та п. 30 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та, як наслідок, відніс даний спір до предметної підсудності Дніпропетровського окружного адміністративного суду.

Учасники справи, які були належним чином сповіщені про місце, дату та час розгляду справи в судове засідання своїх представників не направили, про причини їх неявки суд не сповістили.

За таких обставин, колегія суддів ухвалила розглянути справу без участі представників учасників справи та без фіксування судового засідання технічними засобами у відповідності до ч. 4 ст. 229, ч. 2 ст. 313 КАС України.

Проаналізувавши вимоги та підстави апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для скасування ухвали суду, а апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Постановляючи оскаржену ухвалу, суд першої інстанції керувався приписами статті 20 Кодексу адміністративного судочинства України, зазначивши, що предметна підсудність даного спору визначає віднесення його до компетенції та підсудності саме окружного адміністративного суду, що виключає можливість його вирішення місцевим загальним судом як адміністративним з визначенням загальної підсудності за місцем реєстрації позивача.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Судом апеляційної інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що підставою для звернення ОСОБА_1 до виконавчого комітету Тернівської районної у м. Кривий Ріг ради слугувало те, що Відповідачем допущено бездіяльність, яка виявилась у порушенні правового режиму розгляду заяви згідно порядку ст.ст. 18, 19 ЗУ «Про звернення громадян», ч.ч. 1, 2, 8 ст. 11 ЗУ «Про державну службу» та не підкоренні конституційним принципам і не забезпеченні гарантій ст.ст. 3, 22, 28, 34 Конституції України.

За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» вказав, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з … питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів …». Суд дійшов висновку, що національний суд не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом, і, таким чином, не міг вважатися судом, «встановленим законом».

Відповідно до статті 20 Кодексу адміністративного судочинства України, місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні:

1) адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності;

2) адміністративні справи, пов`язані з виборчим процесом чи процесом референдуму, щодо: оскарження рішень, дій чи бездіяльності дільничних виборчих комісій, дільничних комісій з референдуму, членів цих комісій; уточнення списку виборців; оскарження дій чи бездіяльності засобів масової інформації, інформаційних агентств, підприємств, установ, організацій, їх посадових та службових осіб, творчих працівників засобів масової інформації та інформаційних агентств, що порушують законодавство про вибори та референдум; оскарження дій чи бездіяльності кандидата у депутати сільської, селищної ради, кандидатів на посаду сільського, селищного голови, їх довірених осіб;

3) адміністративні справи, пов`язані з перебуванням іноземців та осіб без громадянства на території України, щодо: примусового повернення в країну походження або третю країну іноземців та осіб без громадянства; примусового видворення іноземців та осіб без громадянства за межі України; затримання іноземців або осіб без громадянства з метою їх ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення за межі території України; продовження строку затримання іноземців або осіб без громадянства з метою їх ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення за межі території України; затримання іноземців або осіб без громадянства до вирішення питання про визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового захисту в Україні; затримання іноземців або осіб без громадянства з метою забезпечення їх передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію;

4) адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання ними рішень судів у справах, визначених пунктами 1-3 частини першої цієї статті;

5) адміністративні справи щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років".

При цьому, частиною 2 статті 20 КАС України визначено, що окружним адміністративним судам підсудні всі адміністративні справи, крім визначених частиною першою цієї статті.

Частиною 1 ст. 2 КАС України вказано, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 4 КАС України передбачено, що публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється, зокрема, на справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

З наведеного випливає, що для віднесення спору до юрисдикції адміністративного суду визначальними є його публічно-правовий характер та суб`єктний склад спірних правовідносин.

Таким чином, до юрисдикції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Враховуючи вказані вище норми чинного законодавства України, а також те, що відповідач в справі є суб`єктом владних повноважень, який в спірних правовідносинах виконує владні, управлінські функції, предметом розгляду справи є оскарження бездіяльності вказаного суб`єкта, колегія суддів вважає, що даний спір підпадає під ознаки адміністративно-правового спору.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на положення ст.25 та ст.26 КАС України колегія суддів не приймає до уваги, оскільки положення цих статей КАС України не поширюються на спірні правовідносини у цій справі.

Суд апеляційної інстанції враховує і те, що Кодекс адміністративного судочинства України не визначає порядок дій суду першої інстанції у разі подання до нього позову, який предметно не підсудний цьому суду, а саме не визначає можливості повернення такого позову заявнику чи направлення його до суду, до предметної підсудності якого віднесено розгляд таких справ.

В той же час, порушення судом першої інстанції предметної підсудності є безумовною підставою для скасування рішення суду першої інстанції (ч.1 ст.318 КАС України).

Тобто, положення Кодексу адміністративного судочинства України мають прогалину в частині визначення дій суду першої інстанції у вказаному випадку.

Відповідно до ч.6 ст.7 КАС України у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону).

Таким чином, суд першої інстанції, вирішуючи питання щодо предметної підсудності, обґрунтовано застосував аналогію закону, яким визначено порядок дій суду при вирішенні питання щодо територіальної підсудності (ст. 29 КАС України).

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для розгляду позовної заяви ОСОБА_1 у даній справі Тернівським районним судом м. Кривого Рогу.

Поряд із зазначеним, колегія суддів зазначає про те, що вимога ОСОБА_1 , заявлена в апеляційній скарзі, про винесення окремої ухвали задоволенню не підлягає, оскільки в даній справі відсутні підстави, передбачені ст. 249 КАС України, для прийняття окремої ухвали.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд враховує й те, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

За даних обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час передання справи до Дніпропетровського окружного адміністративного суду правильно застосував норми процесуального права, у зв`язку з чим ухвала суду першої інстанції у даній справі від 08 квітня 2019 року по справі №215/1838/19(2-а/215/155/19) підлягає залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 243, 310, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 квітня 2019 року в адміністративній справі №215/1838/19(2-а/215/155/19) - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

В повному обсязі постанова складена 27 травня 2019 року.

Головуючий - суддя В.В. Мельник

суддя С.В. Сафронова

суддя Д.В. Чепурнов