Справа № 826/854/18
Суддя: Скочок Т.О.
Дата ухвалення: 2019-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

28 травня 2019 року № 826/854/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Скочок Т.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні)

за позовомОСОБА_1
доГоловного управління Державної фіскальної служби у м. Києві
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення
В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулась ОСОБА_1 (далі також - ОСОБА_1 , позивач) з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (далі також - відповідач, ГУ ДФС у м. Києві), в якому просила: визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення без номеру та без дати.

Крім того, в п. 2 прохальної частини позову ОСОБА_1 просила суд стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на її користь судові витрати.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 отримала від відповідача податкове повідомлення-рішення без реквізитів - реєстраційного номеру і дати, згідно якого позивачці на підставі акта перевірки від 27.10.2017 №2124/26-15-42-02-12/ та з урахуванням висновку про розгляд заперечення від 13.11.2017 №52/26-15-42/02 було визначено до сплати штрафну санкцію у сумі 170 грн., у зв`язку з порушенням нею вимог норм пп. 49.18.4 п. 49.18 ст. 49, п. 176.1 ст. 176, п. 179.1 ст. 179 Податкового кодексу України. Вказане податкове повідомлення-рішення позивач вважає протиправним в силу того, що воно оформлене та надіслане платнику з порушенням Порядку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28.12.2015 №1204 (зокрема, податкове повідомлення-рішення не містить номеру і дати, відсутній розрахунок податкового зобов`язання). На думку позивача акт перевірки, що став підставою для складання цього рішення, складено з порушенням вимог Порядку оформлення результатів документальних перевірок щодо дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, платниками податків-фізичними особами, що затверджений наказом Міністерства фінансів України 14.03.2013 №395, оскільки в описовій частині акта не були зазначені докази, які підтверджують факт отримання ОСОБА_1 доходу у вигляді успадкованого чи подарованого майна. Крім того, позивач заперечує факт вчинення нею порушень норм податкового законодавства з тих мотивів, що об`єкт оподаткування податком на доходи фізичних осіб за перевіряємий період у неї взагалі відсутній, що також свідчить про відсутність у неї обов`язку декларування доходу. У контексті з наведеним позивач вважає, що у контролюючого органу були відсутні законні підстави для прийняття оспорюваного рішення.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.01.2018 відкрито провадження у справі №826/854/18 за вказаним позовом ОСОБА_1 та дану справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

На виконання вимог ухвали від 22.01.2018 представником відповідача до канцелярії суду подані відзив на позовну заяву та додаткові матеріали, в т.ч. копія наявного у контролюючого органу примірника оскаржуваного податкового повідомлення-рішення на суму штрафу 170 грн., що містить наступні реєстраційний номер і дату: № від 17.11.2017. Свої заперечення відповідач мотивував тим, що в ході проведеної документальної позапланової перевірки ГУ ДФС у м. Києві встановлено обставини отримання ОСОБА_1 за період ІІ-ий квартал 2016 року доходу у розмірі 177 273,37 грн. внаслідок прийняття нею дарунку коштів за договором дарування частки банківського вкладу від фізичної особи, що не є членом сім`ї першого ступеня споріднення. Всупереч норм Податкового кодексу України ОСОБА_1 . не задекларувала такий отриманий дохід за 2016 рік, шляхом подання відповідної податкової звітності, та відповідну суму податку з цього отриманого доходу до бюджету не сплатила. Наведені обставини зафіксовані в акті перевірки від 27.10.2017 №2124/26-15-42-02-12/, висновки якого відповідач вважає належним чином обгрунтованими та правомірними.

Від представник позивача через канцелярію суду надійшла відповідь на відзив, де зазначено, що ОСОБА_1 фактично жодного доходу за договором дарування грошових коштів на депозитному рахунку від 05.04.2016, номер в Реєстрі №487 від фізичної особи ОСОБА_2 не отримувала та про обставини отримання доходу контролюючий орган не повідомляла. Зокрема, за умовами укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 договору від 05.04.2016 №487, ОСОБА_2 мала намір подарувати позивачці 1/12 частину банківського депозиту, що знаходились на депозитному рахунку ОСОБА_2 в ПАТ «КБ «Хрещатик» згідно договору банківського вкладу «Різдвяний сніг» в доларах США за №225D-650854 від 05.01.2016. А саме, відповідно до умов договору від 05.04.2016 №487 позивачка замінювала ОСОБА_2 у правовідносинах між нею та ПАТ «КБ «ХРЕЩАТИК», що визначені умовами договору банківського вкладу №2250-650854. Кошти за даним депозитним договором у розмірі 81 850 доларів США були розміщені ОСОБА_2 в ПАТ «КБ «ХРЕЩАТИК» згідно договору №2250-650854 банківського вкладу від 05.01.2016 на рахунку № НОМЕР_1 . Відповідно до виписки ПАТ «КБ «Хрещатик» кошти на депозитному рахунку № НОМЕР_1 , що належали ОСОБА_2 , були списані банком 09.06.2016 та 30.09.2016, тобто вже після початку процедури ліквідації Банку у розмірі 81 850,00 доларів США, як такі за якими не пред`явлені вимоги кредиторів у встановлений законом строк. При цьому, ОСОБА_1 також не було включено до реєстру вкладників ПАТ «КБ «ХРЕЩАТИК», які мають право на отримання відшкодування за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, з причини не відкриття на ім`я ОСОБА_1 іменного депозитного рахунку в Банку. Тобто, в дійсності дарунок (кошти) не вибули від дарувальника на користь позивача, а були в примусовому порядку списані на банківський рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. На переконання позивача, наведеними обставинами повністю спростовуються висновки відповідача про отримання ОСОБА_1 доходу у вигляді коштів та відповідно про виникнення у неї об`єкта, що підлягав оподаткуванню та декларуванню. Крім того, позивач повідомила, що договір від 05.04.2016 №487 було розірвано з причини неможливості отримання коштів за таким договором, що зафіксовано у нотаріально посвідченому двосторонньому договорі про розірвання договору дарування грошових коштів на депозитному рахунку від 29.08.2017, номер в Реєстрі №1727. Наразі в провадженні Деснянського районного суду м. Києва перебуває справа №754/17177/17 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору дарування коштів на депозитному рахунку від 05.04.2016 недійсним.

У свою чергу представник відповідача подав до суду додаткові заперечення, де зазначив, що в силу положень п. 3 договору №487 від 05.04.2016 ОСОБА_1 вважається такою, що прийняла дарунок, а тому можна стверджувати про отримання нею доходу.

Крім того, ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.04.2018 провадження у даній справі було зупинено до набрання законної сили рішення суду у справі №826/856/18 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 31.07.2018 провадження у справі №826/854/18 поновлено.

Враховуючи вищенаведене суд дійшов висновку про можливість розгляду даної справи за наявними у ній матеріалами у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

У жовтні 2017 року працівником Головного управління ДФС у м. Києві проведена документальна позапланова невиїзна перевірка з питань дотримання фізичною особою - платником податків ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) вимог щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору до бюджету з отриманого доходу у вигляді вартості успадкованого майна, за період з 01.01.2016 по 31.12.2016, за результатами якої було складено акт перевірки від 27.10.2017 №2124/26-15-42-02-12/ (далі - акт перевірки).

В тексті цього акта перевірки зафіксовані порушення ОСОБА_1 наступних норм податкового законодавства:

- пп. 49.18.4 п. 49.18 ст. 49, п. 176.1 ст. 176, п. 179.1 і 179.2 ст. 179 Податкового кодексу України, а саме - зв`язку з не поданням позивачем до ДПІ у Дарницькому районі Головного управління ДФС у м. Києві податкової декларації про майновий стан і доходи з відповідними додатками за 2016 рік;

- пп. «а» п. 176.1 ст. 176, п. 44.1 і 44.3 ст. 44 Податкового кодексу України, а саме - у зв`язку з не поданням фізичною особою ОСОБА_5 на перевірку Книги обліку доходів і витрат для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу;

- пп. 164.2.10 п. 164.2 ст. 164, пп. 168.2.1 п. 168.2 ст. 168, пп. 174.2.2 п. 174.2 ст. 174, п. 179.7 ст. 179 Податкового кодексу України, а саме - у зв`язку з не декларуванням позивачем доходу за договором дарування у вигляді вартості майна від фізичної особи, що не є членом сім`ї першого ступеня споріднення, у 2016 році в розмірі 177 273,37 грн., що зумовило заниження позивачем податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб за 2016 рік на суму 8 863,67 грн. У зв`язку з цим за результатами перевірки ОСОБА_1 донараховано податок на доходи фізичних осіб, який підлягає сплаті до бюджету, в розмірі 8 863,67 грн.;

- пп. 1.2, 1.3 п. 16-1 підрозд. 10 розд. ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України, а саме - у зв`язку з не нарахуванням та не перерахуванням позивачем до бюджету військового збору в сумі 2 659,10 грн. за 2016 рік з отриманого доходу за договором дарування у вигляді вартості майна від фізичної особи, що не є членом сім`ї першого ступеня споріднення. За результатами перевірки ОСОБА_1 до сплати донараховано військовий збір на суму 2 659,10 грн.

Зі змісту акта перевірки вбачається, що наведені висновки контролюючого органу обґрунтовані тим, що відповідно до наявної податкової інформації платник податків - фізична особа ОСОБА_1 в 2016 році отримала оподатковуваний дохід у розмірі 177 273,37 грн., який не задекларувала та не оподаткувала у встановленому законом порядку. Так, за даними ЦБД ДРФО ДФС України (що сформовані на підставі поданого приватним нотаріусом Дурбієм А.В. податковим розрахунком форми №1ДФ за ІІ-й квартал 2016 року, де відображено інформацію щодо отриманого доходу ОСОБА_1 у розмірі 177 273,37 грн. за ознакою доходу 114 - дохід, отриманий платником податку унаслідок прийняття у спадщину чи дарунок коштів, майна, майнових чи немайнових прав від фізичної особи, що не є членом сім`ї першого ступеня споріднення, за 2016 рік) та згідно листа ОСОБА_1 від 12.06.2017 №С/515-08, остання мала взаємовідносини з фізичною особою, що не є членом сім`ї першого ступеня споріднення, та отримала оподатковуваний дохід у вигляді вартості подарованого майна на підставі договору дарування грошових коштів на депозитному рахунку від 05.04.2016 №487.

17.11.2017 ГУ ДФС у м. Києві на підставі акта перевірки та з урахуванням висновку про розгляд заперечень ОСОБА_1 . на такий акт перевірки прийняло податкові повідомлення-рішення за №, №, №, якими донарахувало ОСОБА_1 до сплати суми грошових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб та військового збору, а також застосувало суму штрафу.

Зокрема, відповідно до податкового повідомлення-рішення від 17.11.2017 № відповідач застосував до позивача штрафну (фінансову) санкцію за платежем «податок на доходи фізичних осіб» у розмірі 170 грн. у зв`язку з порушенням ОСОБА_1 . пп. 49.18.4 п. 49.18 ст. 49, п. 176.1 ст. 176, п. 179.1 і 179.2 ст. 179 Податкового кодексу України (тобто, за фактом неподання податкової декларації про майновий стан і доходи за 2016 рік).

Рішенням ДФС України від 14.12.2017 №16776/С/99-99-11-02-00-14 «Про результати розгляду скарг» вказані вище податкові повідомлення-рішення від 17.11.2017 були залишені без змін.

Вважаючи податкове повідомлення-рішення відповідача від 17.11.2017 за № протиправним, позивач звернулася до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

Розглядаючи справу по суті, суд виходить з наступного.

За змістом норм п. 15.1 ст. 15 Податкового кодексу України (далі - ПК України) платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Відповідно до пп. 162.1.1 п. 162.1 ст. 162 ПК України, платниками податку на доходи фізичних осіб є фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи.

Згідно пп. 163.1.1 п. 163.1 ст. 163 ПК України об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід.

Відповідно до пп. 164.2.10 п. 164.2 ст. 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід у вигляді вартості успадкованого чи отриманого у дарунок майна у межах, що оподатковується згідно з цим розділом.

Згідно із приписами п. 174.6 ст. 174 ПК України об`єкти дарування, зазначені в пункту 174.1 цієї статті, подаровані платнику податку іншою фізичною особою, оподатковуються згідно з правилами, встановленими цим розділом для оподаткування спадщини.

Доходи у вигляді дарунка, нараховані (виплачені, надані) платнику податку юридичною особою або фізичною особою - підприємцем, оподатковуються на загальних підставах, передбачених цим розділом для оподаткування додаткового блага.

Пунктом 174.3 статті 174 цього Кодексу визначено, що особами, відповідальними за сплату (перерахування) податку до бюджету, є спадкоємці, які отримали спадщину.

Дохід у вигляді вартості успадкованого майна (кошти, майно, майнові чи немайнові права) у межах, що підлягає оподаткуванню, зазначаються в річній податковій декларації, крім спадкоємців-нерезидентів, які зобов`язані сплатити податок до нотаріального оформлення об`єктів спадщини або в сільських населених пунктах - до оформлення уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, та спадкоємців, які отримали у спадщину об`єкти, що оподатковуються за нульовою ставкою податку на доходи фізичних осіб, а також іншими спадкоємцями - резидентами, які сплатили податок до нотаріального оформлення об`єктів спадщини.

При цьому, відповідно до п. 174.4 ст. 174 ПК України, нотаріус щокварталу подає до контролюючого органу за місцем розташування державної нотаріальної контори або робочого місця приватного нотаріуса інформацію про видачу свідоцтв про право на спадщину та/або посвідчення договорів дарування в порядку, встановленому цим розділом для податкового розрахунку.

Підпунктом 168.2.1 п. 168.2 ст. 168 ПК України передбачено, що платник податку, що отримує доходи від особи, яка не є податковим агентом, та іноземні доходи, зобов`язаний включити суму таких доходів до загального річного оподатковуваного доходу та подати податкову декларацію за наслідками звітного податкового року, а також сплатити податок з таких доходів.

В силу норм пп. 49.18.4 п. 49.18 ст. 49 ПК України податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб - до 1 травня року, що настає за звітним, крім випадків, передбачених розділом IV цього Кодексу.

У свою чергу п. 179.1 і 179.7 ст. 179 ПК України визначено, що платник податку зобов`язаний подавати річну декларацію про майновий стан і доходи (податкову декларацію) відповідно до цього Кодексу.

Фізична особа зобов`язана самостійно до 01 серпня року, що настає за звітним, сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену в поданій нею податковій декларації.

Відповідальність за неподання або несвоєчасне подання податкової звітності встановлена в ст. 120 ПК України. Так, згідно п. 120.1 цієї статті Кодексу неподання (крім випадків, якщо податкова декларація не подається відповідно до пункту 49.2 статті 49 цього Кодексу) або несвоєчасне подання платником податків або іншими особами, зобов`язаними нараховувати і сплачувати податки та збори, податкових декларацій (розрахунків), а також іншої звітності, обов`язок подання якої до контролюючих органів передбачено цим Кодексом, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 170 гривень, за кожне таке неподання або несвоєчасне подання.

Як вбачається зі змісту наданої відповідачем до матеріалів справи копії податкового повідомлення-рішення від 17.11.2017 № та доданого до нього розрахунку штрафних санкцій, контролюючий орган застосував до позивача штраф у сумі 170 грн. за неподання податкової декларації про майновий стан і доходи за 2016 рік. Дане податкове повідомлення-рішення прийняте на підставі акта перевірки від 27.10.2017 №2124/26-15-42-02-12/, у тексті якого відповідач дійшов висновку про отримання ОСОБА_1 у зазначеному періоді доходу у вигляді коштів (177 273,37 грн.) за договором дарування грошових коштів на депозитному рахунку від 05.04.2016, номер в Реєстрі 487, що підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб та військовим збором.

Суд встановив, що правомірність таких висновків контролюючого органу щодо отримання ОСОБА_1 доходу у розмірі 177 273,37 грн. була предметом дослідження Київського апеляційного адміністративного суду під час розгляду іншої справи №826/856/18 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 17.11.2017 №. За результатами розгляду цієї справи Київський апеляційний адміністративний суд прийняв постанову від 04.07.2018, якою: скасував рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.04.2018 та ухвалив нове рішення, яким задовольнив позовні вимоги частково. А саме визнав протиправним та скасував податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 17.11.2017 №.

В подальшому вказана постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 04.07.2018 за даними Єдиного державного реєстру судових рішень була залишена без змін постановою Верховного Суду від 22.12.2018 в частині рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , та набрала чинності у зазначеній частині з 04.07.2018.

В силу припису ч. 4 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, обставини встановлені Київським апеляційним адміністративним судом під час розгляду адміністративної справи №826/856/18 за позовом ОСОБА_1 доказуванню у межах цього спору не підлягають.

З тексту постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 04.07.2018 у справі №826/856/18 вбачається, що апеляційним судом були встановлені наступні обставини: між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був укладений договір дарування грошових коштів на депозитному рахунку від 05.04.2016 (далі також - договір від 05.04.2016), який зареєстрований в реєстрі за №487 та посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дурбієм А.В.

Відповідно до умов договору дарування грошових коштів на депозитному рахунку від 05.04.2016, ОСОБА_2 (як дарувальник) подарувала ОСОБА_1 (обдаровуваній) грошові кошти в сумі 6 820,83 доларів США (виходячи з офіційного обмінного курсу НБУ на день укладення договору є еквівалентним 177 273,37 грн.), які знаходяться на депозитному рахунку дарувальника №5/2630.8.003182.007 в ПАТ КБ «Хрещатик» і є 1/12 частиною депозитного вкладу дарувальника та розміщені в зазначеній банківській установі на підставі договору №225D-650854 банківського вкладу «Різдвяний сніг» в доларах США від 05.01.2016.

Згідно п. 3 договору від 05.04.2016 прийняттям подарунка вважатиметься одержання обдаровуваним оригінального примірника цього договору після його нотаріального посвідчення.

Договір від 05.04.2016 посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дурбієм А.В., складено у двох примірниках, один з яких отримала ОСОБА_1 у момент його посвідчення (відповідно до умов п. 11 такого договору).

Одночасно п. 4 договору від 05.04.2016 передбачалось, що обдаровувана з моменту отримання дарунку замінює дарувальника у правовідносинах, які склалися між дарувальником і Банком згідно з договором №225D-650854 банківського вкладу «Різдвяний сніг» в доларах США від 05.01.2016, в тому числі в частині отримання після закінчення строку дії вказаного вище депозитного договору, набутих у власність за даним Договором дарування грошових коштів в сумі 6 820,83 доларів США.

Київським апеляційним адміністративним судом також було встановлено, що 05.01.2016 року між ОСОБА_2 та ПАТ «КБ «Хрещатик» було укладено договір №225D-650854 банківського вкладу «Різдвяний сніг» в доларах США із щомісячною сплатою процентів (далі також - договір).

Відповідно до п. 1.1. договору банківського вкладу «Різдвяний сніг» в доларах США Банк приймає грошові кошти Вкладника, в подальшому «Вклад», на вкладний (депозитний) рахунок № НОМЕР_3 , в подальшому «Вкладний», що відкривається Банком на його ім`я, в сумі 81 850,00 доларів США на термін з 05.01.2016 по 05.07.2016.

Пунктом 3.5 розд. 3 цього договору визначено, що повернення вкладу або його частини на вимогу вкладника до спливу строку або до настання інших обставин, визначених договором, не здійснюються.

Відповідно до п. 2.1.4. договору Банк зобов`язаний був в останній день терміну розміщення «Вкладу» повернути вкладнику внесену суму та нараховані проценти за дні поточного місяця.

При цьому, за вищевказаним Договором Семенець О.М. мала право передати свої повноваження на розпорядження вкладом і процентами по ньому іншій особі на підставі довіреності, оформленої в Банку, або в іншому порядку, згідно з чинним законодавством України (пп. 2.4.2 п. 2.4 договору).

В подальшому рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 463 від 05.04.2017 у ПАТ КБ «Хрещатик» запроваджено тимчасову адміністрацію, а згодом розпочато процедуру ліквідації.

Кошти, що знаходились на депозитному рахунку ОСОБА_2 № НОМЕР_4 у розмірі 81850,00 доларів США (повної суми депозитного вкладу) були списані ПАТ «КБ «Хрещатик» 09.06.2016 та 30.09.2016, в т.ч. у сумі 77 727,02 долари США, як такі, за якими не пред`явлені вимоги кредиторів у встановлений строк.

Додатково суд апеляційної інстанції встановив, що 29.08.2017 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був укладений договір про розірвання договору дарування грошових коштів на депозитному рахунку, що посвідчений приватним нотаріусом Дурбієм А.В. Причиною для розірвання договору від 05.04.2016 №487 стало те, що ПАТ «КБ «Хрещатик» знаходиться в процедурі ліквідації, що спричинило неможливість отримання дарунку та виконання умов договору дарування.

Крім того, рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 29.05.2018 у справі №754/17177/17 (яке набрало законної сили) було визнано недійсним Договір дарування грошових коштів на депозитному рахунку від 05.04.2016 року, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дурбієм А.В. та зареєстрований в реєстрі за № 487, що укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , у зв`язку з неможливості виконання умов договору дарування грошових коштів на депозитному рахунку.

З урахуванням наведених обставин Київський апеляційний адміністративний суду за результатами розгляду справи №826/856/18 дійшов висновків про неможливість відкриття ОСОБА_1 іменного депозитного рахунку, що спричинило неможливість прийняття дарунку нею за договором дарування від 05.04.2016, а саме: грошових кошти, які становлять 1/12 частини банківського депозиту за Договором №225D-650854 банківського вкладу «Різдвяний сніг» в доларах США від 05.01.2016. Також, огляду на те, що визначальною ознакою доходу платника податку є фактичне отримання такого доходу платником податку в грошовій, матеріальній чи нематеріальній формі та приріст показників фінансового та/або майнового стану платника податку, суд апеляційної інстанцій дійшов до висновку, що ОСОБА_1 дохід, з якого мав би бути сплачений податок за звітний 2016 рік, не отримувала. Як наслідок Київський апеляційний адміністративний суду констатував протиправність висновків контролюючого органу про порушення ОСОБА_1 положень Податкового кодексу України щодо обов`язку фізичної особи - платника податків задекларувати дохід за 2016 рік, що підлягає оподаткуванню (а саме у сумі 177 273,37 грн.), та про заниження суми податку на доходи фізичних осіб, що підлягає сплаті до бюджету за 2016 рік на загальну суму 8 863,67 грн.

Враховуючи описані вище обставини, що були встановлені Київським апеляційним адміністративним судом в ході розгляду справи №826/856/18, та, дослідивши та проаналізувавши надані позивачем документальними доказами в рамках справи №826/845/18, суд приходить до висновку про безпідставність застосування відповідачем до позивача штрафу у сумі 170 грн. згідно податкового повідомлення-рішення від 17.11.2017 №, а відтак про наявність підстав для скасування такого податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України).

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та наданих учасниками справи доказів, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.

За змістом п. 5 ч. 1 ст. 244 Кодексу адміністративного судочинства України, одним із питань, які вирішує суд при ухваленні рішення, є те, як розподілити між сторонами судові витрати.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне. Згідно з ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Наявною у матеріалах справи квитанцією від 12.01.2018 №0.0.936865425.1 підтверджено, що ОСОБА_1 під час звернення до суду з вказаними позовом сплатила судовий збір у розмірі 704,80 грн. Відтак, суд вказує про присудження судових витрат у вказаній сумі коштів за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача.

В частині компенсації позивачу понесених нею витрат у сумі 6 400 грн., як таких, що понесенні у зв`язку з отриманням професійної правничої допомоги, суд виходить з наступного.

Частиною 7 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною 3 вищевказаної статті Кодексу передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до положень норм ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Суд встановив, що підтвердження обставин щодо понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу нею надано суду наступні документи в оригіналах:

- договір №15 про надання правничої допомоги від 14.09.2017, відповідно до умов п. 2 якого виконавець (фізична особа-підприємець ОСОБА_6) надає замовнику (ОСОБА_1 ) правничу допомогу, а саме: надання правової інформації, консультацій та роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності замовника, податкового повідомлення-рішення без дати та без номеру Головного управління ДФС у м. Києві в судовому порядку, в тому числі, шляхом складання скарг та позовної заяви, складання інформаційних запитів, складання та підготовка процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів замовника, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення, в тому числі у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді;

- акт виконаних робіт від 15.01.2018, складений згідно договору про надання правовоїх допомоги №15 від 14.09.2017, та відповідно до якого виконавцем надано замовнику правничу допомогу у формі та у відповідності до п. 2 договору, а саме: надання консультацій з податкового законодавства, складання позовної заяви про скасування податкового повідомлення-рішення без дати та без номеру; виготовлення копій необхідних документів, в обсязі протягом 6 годи та загальною вартістю 6 400 грн.;

- квитанція № 0.0.936898221.1 від 12.01.2018 на суму 6 400 грн.

Дослідивши та проаналізувавши надані позивачем документи суд дійшов висновку про надання нею належного документального підтвердження понесення витрат по сплаті правової допомоги у зв`язку з оскарженням податкового повідомлення-рішення, що було предметом розгляду судом у межах цієї справи.

Відповідно до ч. 6 та 7 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Під час розгляду даної справи судом відповідачем не було надано суду клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також не вчинено дій по доведенню неспівмірності витрат, заявлених позивачем до відшкодування.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивачем доведено належними та допустимими доказами співмірність його витрат на правничу допомогу із складністю предмету позову та обсягу наданих робіт.

Керуючись статтями 2, 5 - 11, 19, 72 - 77, 90, 134, 139, 241 - 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_1 ) до Головного управління ДФС у м. Києві (, місцезнаходження: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 17.11.2017 №.

Присудити здійснені ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_1 ) документально підтверджені судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 704,80 грн. (сімсот чотири гривні 80 копійок) та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6 400 грн. (шість тисяч чотириста гривень) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у м. Києві (, місцезнаходження: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19).

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.О. Скочок