Справа № 440/1389/19
Суддя: Є.Б. Супрун
Дата ухвалення: 2019-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2019 року м. ПолтаваСправа № 440/1389/19

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Супруна Є.Б., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження справу №440/1389/19 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України , Управління МВС України в Полтавській області в особі Ліквідаційної комісії Управління МВС України в Полтавській області про визнання дій та рішення протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

17 квітня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства внутрішніх справ України (надалі - відповідач МВС України) , Управління МВС України в Полтавській області в особі Ліквідаційної комісії Управління МВС України в Полтавській області (надалі - Ліквідаційна комісія) , в якому просить:

- визнати протиправними дії та скасувати рішення Департаменту фінансово-облікової політики МВС України, оформлене листом від 14.02.2019 №15/2-543, про відмову в призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у з`язку із встановленням йому II групи інвалідності;

- зобов`язати МВС України виділити та перерахувати на рахунок Ліквідаційної комісії Управління МВС України в Полтавській області кошти у сумі 275600 грн для нарахування та виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Ліквідаційну комісію Управління МВС України в Полтавській області видати наказ для виплати одноразової грошової допомоги інваліду II групи ОСОБА_1 , здійснити виплату цієї допомоги шляхом перерахування суми виплати у розмірі 275 600 грн на рахунок відкритий позивачем в установі банку або через касу Ліквідаційної комісії Управління МВС України в Полтавській області;

- стягнути з МВС України моральну шкоду у розмірі 50 000 грн та 20 000 грн на відшкодування витрат на правову допомогу.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що на нього поширюється дія Закону України "Про міліцію" та постанова Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції" №850 від 21.10.2015. Вказував, що інвалідність встановлена 01.12.2015 за період коли позивач працював в УМВС України в Полтавській області, тобто в органах внутрішніх справ. Стверджує, що звільнений зі структурного підрозділу УМВС, пішов на пенсію та отримує пенсію, як працівник міліції, всі документи формувалися та направлялися саме від УМВС України в Полтавській області. Зауважував, що за ним рішеннями судів визнано право на одноразову грошову допомогу, проте МВС України в чергове відмовляє у її призначенні і виплаті, тим самим ігнорує судові рішення.

Ухвалою судді Полтавського окружного адміністративного суду від 22.04.2019 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

08.05.2019 від Ліквідаційної комісії до суду надійшов відзив, у якому представник зазначив, що інвалідність Тищенку О ОСОБА_2 . встановлена з 24.11.2015, тобто після набрання чинності Порядку №850, з урахуванням чого спеціальне звання позивача - "прапорщик внутрішньої служби", який належав до категорії осіб начальницького складу державної пожежної охорони, МВС України не мало повноважень призначати одноразову грошову допомогу. Вимога позивача зобов`язати Ліквідаційну комісію видати наказ для виплати одноразової грошової допомоги, на думку відповідача, є передчасною, оскільки підставою для його видання може бути виключно затверджений МВС України висновок про призначення одноразової грошової допомоги. На переконання відповідача, моральна шкода не підлягає задоволенню з огляду на те, що позовна заява не містить жодних доказів заподіяння позивачу або членам його сім`ї душевних страждань протиправною бездіяльністю відповідачів, доказів погіршення здоров`я або настання інших втрат немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, що настали внаслідок незаконних дій або бездіяльності відповідача (а.с. 36-42).

13.05.2018 від МВС України надійшов відзив, у якому стверджується про правомірність відмови у затвердженні висновку щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції" №850 від 21.10.2015, оскільки пенсіонери зі спеціальним званням "міліції" за вказаних умов мають право на отримання одноразової грошової допомоги, а зі спеціальним званням "внутрішньої служби" такого права, з дня набрання законної сили Законом України №208-VIII "Про внесення змін до статті 23 Закону України "Про міліцію", не мають. Вимогу про стягнення моральної шкоди називає безпідставною за відсутності доказів виникнення у ОСОБА_1 такої шкоди та її завдання саме МВС України. Вимога про стягнення витрат на правову допомогу також не підлягає задоволенню, оскільки позивач не надав належних доказів на підтвердження фактичної оплати позивачем отриманих послуг (а.с. 79-85).

У відповіді на відзив від 17.05.2019 представник позивача зазначив, що інвалідність позивача пов`язана із проходженням служби в органах внутрішніх справ МВС України, а не в ДСНС України, а тому на нього поширюється дія Порядку №850. Зауважив, що понесення моральної шкоди позивачем полягає саме в ігноруванні відповідачами рішень судів, які визнали за ним право на отримання одноразової грошової допомоги та зобов`язали прийняти рішення з питання виплати цієї допомоги (а.с. 90-91).

Суд розглядає дану справу на підставі частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, в межах строку, встановленого статтею 263 цього ж Кодексу.

Повний текст судового рішення складений лише 27.05.2019 у зв`язку з перебуванням судді у відпустці до 24.05.2019.

Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

З матеріалів справи суд встановив, що позивач ОСОБА_1 з 09.09.1980 по 12.12.2000 проходив службу в СВПЧ-3.

Відповідно до наказу Управління МВС України в Полтавській області №109о/с від 12.12.2000 прапорщика внутрішньої служби ОСОБА_3 - командира відділення 3-ї СДПЧ м. Полтави, згідно з Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України звільнено з органів внутрішніх справ за статтею 65 пункт "а" (за віком у відставку) з 12.12.2000 (а.с. 67).

Вислуга років станом на 12.12.2000 складає в календарному обчисленні 22 роки 03 місяці 03 дні, у пільговому обчисленні - 22 роки 06 місяців 03 дні. Безперервний стаж служби у внутрішніх військах та в ОВС складає 20 років 03 місяці 03 дні.

Згідно з довідкою Управління МВС України в Полтавській області №Т-214/115/12/01/15-2016 від 27.04.2016 у період проходження служби Тищенком О.О. з 09.09.1980 (наказ УВС виконкому Полтавської обласної Ради народних депутатів від 08.09.1980 №156) по 12.12.2000 (наказ УМВС України в Полтавській області від 12.12.2000 №109о/с) в СВПЧ-3 м. Полтави, підпорядкованій Відділу пожежної охорони УВС, в 3-й СВПЧ по охороні Ленінського району м.Полтави, підпорядкованій Управлінню державної пожежної охорони УМВС України в Полтавській області, в 3-й СДПЧ м.Полтави, підпорядкованій Управлінню державної пожежної охорони УМВС України в Полтавській області, зазначені підрозділи були складовими структури УВС (УМВС), які відносилися до органів внутрішніх справ.

Наказом Управління внутрішніх справ виконкому Полтавської обласної Ради народних депутатів від 31.07.1986 №89о/с молодшого сержанта внутрішньої служби Тищенка Олексія Олексійовича, командира відділення 3-ї самостійної воєнізованої пожежної частини м. Полтава, було відряджено в розпорядження МВС УРСР для виконання спеціальних робіт по ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС з 24.07.1986 (а.с. 68).

Відповідно до виписки з акта огляду МСЕК про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серії 10 ААА від 01.12.2015, ОСОБА_1 втратив 70 % професійної працездатності внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків внутрішньої служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС (а.с. 48).

Згідно з випискою з акта огляду медико - соціальною експертною комісією серії АВ №0493108 від 01.12.2015 - із 24.11.2015 ОСОБА_1 встановлено безстроково ІІ групу інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків внутрішньої служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС (а.с. 49).

З метою реалізації свого права на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановлення групи інвалідності позивач звертався до відповідачів неодноразово. Не досягнувши позитивного результату, звертався до суду за поновленням порушеного права.

Так, постановою Октябрського районного суду м. Полтави від 17.11.2016 по справі №816/785/16-а позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність УМВС України в Полтавській області, щодо порядку розгляду заяви ОСОБА_1 про призначення одноразової грошової допомоги як інваліду ІІ групи. Зобов`язано УМВС України в Полтавській області у відповідності до п.8 «Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції» подати до Міністерства внутрішніх справ України документи ОСОБА_1 про призначення одноразової грошової допомоги як інваліду ІІ групи та висновок щодо виплати грошової допомоги. В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в іншій частині відмовлено.

У червні 2017 року на поштову адресу ОСОБА_1 . надійшов лист від заступника начальника ГУ НП в Полтавській області №615/115/29/01-17 від 25.05.2017 про виконання рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 17.11.2016 у справі №816/785/16-а, шляхом повернення матеріалів ДФОП МВС України без затвердження висновку з мотивів невідповідності вимогам законодавства (а.с. 63).

В липні 2017 року ОСОБА_1 повторно звернувся за захистом своїх прав до суду.

Постановою Октябрського районного суду м. Полтави від 06.10.2017 у справі №554/5405/17, яка залишена без змін постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 26.01.2018, визнано протиправною бездіяльність МВС України щодо неприйняття у встановлений законодавством строк рішення щодо виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 . Зобов`язано МВС України прийняти рішення з питань виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 .

В липні 2018 року на поштову адресу ОСОБА_1 . надійшов лист заступника Ліквідаційної комісії №4/2269 від 14.06.2018 про виконання рішення Октябрського районного суду м. Полтава №554/5405/17 від 06.10.2017, а саме - про повернення матеріалів ДФОП МВС України без затвердження висновку, оскільки ОСОБА_1 не належить до кола осіб, яким належить право отримання одноразової грошової допомоги як працівнику міліції, бо мав звання "внутрішня служба" (а.с. 62).

В серпні 2018 року позивач в чергове звернувся до суду за захистом своїх прав.

Відповідно до рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 02.10.2018 у справі №1640/2697/18, яке залишено без змін постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 18.12.2018, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення, викладене в Листі №15/2-2080 від 08.06.2018 Департаменту фінансово-облікової політики МВС України про відмову в призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності в порядку та розмірі визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850 "Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції". Зобов`язано МВС України та Управління МВС України в Полтавській області в особі Ліквідаційної комісії Управління МВС України вчинити дії щодо призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням II групи інвалідності, в порядку та розмірі визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850 "Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції". В решті позовних вимог відмовлено.

В березні 2019 року на поштову адресу ОСОБА_1 . надійшов лист заступника Ліквідаційної комісії №4/2495 від 19.02.2019 про виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду в справі №1640/2697/18 від 02.10.2018 шляхом повернення матеріалів ДФОП МВС України без затвердження висновку, оскільки ОСОБА_1 не належить до кола осіб, що мають право на отримання одноразової грошової допомоги як працівники міліції, бо є прапорщиком внутрішньої служби (а.с. 16).

Позивач, не погоджуючись із відмовою у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги, звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд виходить із наступного.

Згідно з абзацом 3 пункту 15 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" №580-VIII від 02.07.2015, право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України "Про міліцію", зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію".

Частиною шостою статті 23 Закону України "Про міліцію" в редакції Закону України "Про внесення змін до статті 23 Закону України "Про міліцію" щодо виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва працівника міліції" №208-VІІІ від 13.02.2015, яка набрала чинності 12.03.2015, передбачено, що у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров`я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

Таким чином Законом України від 13.02.2015 №208-VIII внесено зміни до статті 23 Закону України "Про міліцію" щодо виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва працівника міліції та викладено частину шосту статті 23 Закону України "Про міліцію" у вищезазначеній редакції.

У "Прикінцевих положеннях" вказаного Закону зазначено про необхідність Кабінету Міністрів України, міністерствам та іншим центральним органам виконавчої влади у тримісячний строк після набрання чинності цим Законом привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом.

Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затверджено постановою Кабінету Міністрів України №850 від 21.10.2015.

При цьому пунктом 2 вказаної постанови встановлено, що особам, які до набрання чинності Законом України від 13.02.2015 №208-VIII "Про внесення змін до статті 23 Закону України "Про міліцію" щодо виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва працівника міліції" мають право на отримання одноразової грошової допомоги, допомога призначається і виплачується відповідно до Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, податкової міліції, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.2007 №707.

Згідно з пунктом 3 Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їхніх сімей" №900 від 23.12.2015, право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України "Про міліцію", зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію".

Враховуючи ту обставину, що позивачу була встановлена друга група інвалідності 24.11.2015, тобто після набрання чинності Законом України від 13.02.2015 № 208-VIII, на нього розповсюджується Порядок №850.

Відповідно до пункту 7 вищевказаного Порядку, працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, подає за місцем служби такі документи:

- заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв`язку з установленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності за формою згідно з додатком до цих Порядку та умов;

- довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках).

До заяви додаються копії:

- довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією;

- постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання;

- акта розслідування нещасного випадку та акта, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) працівника міліції, зокрема про те, що воно не пов`язане з учиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, за формою, що затверджується МВС;

- сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації;

- документа, що підтверджує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (сторінки паспорта громадянина України - для особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомила про це відповідному контролюючому органу і має відповідну відмітку у паспорті громадянина України).

Згідно з пунктом 8 Порядку №850, керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 цих Порядку та умов, висновок щодо виплати грошової допомоги, а також у разі загибелі (смерті) працівника міліції: витяг з наказу про виключення загиблого (померлого) працівника міліції із списків особового складу; витяг з особової справи про склад сім`ї загиблого (померлого) працівника міліції.

При цьому пунктом 9 Порядку № 850 передбачено, що МВС в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.

Як вже з`ясовано судом, рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 02.10.2018 у справі №1640/2697/18, яке набрало законної сили 18.12.2018, зобов`язано МВС України та Управління МВС України в Полтавській області в особі Ліквідаційної комісії Управління МВС України вчинити дії щодо призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням II групи інвалідності, в порядку та розмірі визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850 "Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції" (а.с. 17-26).

На виконання вказаного рішення суду відносно ОСОБА_1 Ліквідаційною комісією складено Висновок про призначення одноразової грошової допомоги (а.с. 87), за результатами розгляду якого директор ДФОП МВС України Шевнін С.М. відмовив у його затвердженні, зазначивши, що ОСОБА_1 , як прапорщик внутрішньої служби, належав до категорії осіб начальницького складу пожежної охорони, а не до категорії працівників міліції, а тому норми Закону України "Про міліцію" та Порядку на нього не можуть бути поширені (а.с. 45).

Однак рішення про відмову в призначенні такої грошової допомоги приймається виключно у випадках, передбачених пунктом 14 Порядку №850, а саме: якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність чи часткова втрата працездатності без установлення інвалідності працівника міліції за висновком комісії з розслідування нещасного випадку є наслідком: учинення ним злочину, адміністративного правопорушення або дисциплінарного проступку; учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння; навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, установленого судом); подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати грошової допомоги.

Відповідних доказів відповідачі суду не надали.

При цьому суд не приймає до уваги твердження відповідачів про те, що ОСОБА_1 не має спеціального звання міліції, внаслідок чого дія частини шостої статті 23 Закону України "Про міліцію", в редакції Закону України "Про внесення змін до статті 23 Закону України "Про міліцію" щодо виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва працівника міліції" №208-VІІІ від 13.02.2015, на нього не розповсюджується.

З цього приводу суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 16 Закону України "Про міліцію", особовий склад міліції складається з працівників, що проходять державну службу в підрозділах міліції, яким відповідно до чинного законодавства присвоєно спеціальні звання міліції.

Згідно з частиною першою 18 Закону України "Про міліцію", порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються "Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ", затверджуваним Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України "Про пожежну безпеку", чинного на час звільнення ОСОБА_1 зі служби в ОВС, особовий склад державної пожежної охорони поділяється на рядовий та начальницький. Йому видається формений одяг за зразками, що встановлюються Кабінетом Міністрів України для особового складу підрозділів внутрішньої служби. На нього поширюються і відповідні відзнаки. Особовий склад чергових підрозділів для роботи на пожежах забезпечується спеціальним одягом, спорядженням і засобами індивідуального захисту. Особам рядового та начальницького складу державної пожежної охорони присвоюються відповідно до чинного законодавства спеціальні звання внутрішньої служби.

За приписами частини першої статті 20 Закону України "Про пожежну безпеку", порядок та умови проходження служби в державній пожежній охороні регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затверджуваним Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 1 "Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ", затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 №114, Положення визначає порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов`язки. До рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ належать особи, які перебувають у кадрах Міністерства внутрішніх справ і яким присвоєно спеціальні звання, встановлені законодавством.

Як слідує з довідки Управління МВС України в Полтавській області №Т-214/115/12/01/15-2016 від 27.04.2016 підрозділи у яких проходив службу ОСОБА_1 були складовими УМВС, тобто відносилися до органів внутрішніх справ (а.с. 68).

Суд зазначає, що згідно з пунктом 2 "Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ", затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР №114 від 29.07.1991, спеціальне звання молодший сержант внутрішньої служби є рівнозначним спеціальному званню молодшого сержанта міліції.

Матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_1 у званні молодшого сержанта внутрішньої служби проходив службу в Управлінні державної пожежної охорони, яке було складовою частиною структури УМВС, де виконуючи службові обов`язки, пов`язані з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС, отримав ІІ групу інвалідності.

Окрім того, як свідчать матеріали справи, ОСОБА_1 проходив службу та був звільнений з органів внутрішніх справ на підставі "Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ", затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР №114 від 29.07.1991.

За таких обставин зважаючи на те, що позивач проходив службу в органах внутрішніх справ на підставі "Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ", затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР №114 від 29.07.1991, на час отримання ІІ групи інвалідності він мав право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із настанням інвалідності, спричиненої виконанням службових обов`язків по ліквідації наслідків по ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС, а прийняті нові нормативно-правові акти не можуть погіршувати стан прав і законних сподівань позивача, суд вважає, що ОСОБА_1 для цілей частини шостої статті 23 Закону України "Про міліцію", в редакції Закону України "Про внесення змін до статті 23 Закону України "Про міліцію" щодо виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва працівника міліції" №208-VІІІ від 13.02.2015, прирівнюється до працівників ОВС, які мають спеціальні звання міліції.

За приписами частини першої статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Враховуючи те, що звуження права позивача на соціальний захист не допускається, суд приходить до висновку про наявність у позивача право на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до абзацу 2, 3 пункту 15 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" та статті 23 Закону України "Про міліцію".

Відповідно до частини другої та третьої статті 246 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 - 4 цієї частини, та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю. У разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Враховуючи те, що на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 02.10.2018 у справі №1640/2697/18 МВС України будь якого рішення, окрім того, що викладене в листі №15/2-543 від 14.02.2019 не приймало, а також враховуючи те, що Порядком №850 не встановлено форми рішення про відмову у призначенні грошової допомоги, суд приходить до висновку про необхідність захисту порушеного права позивача шляхом визнання протиправним та скасування рішення, викладеного в Листі №15/2-543 від 14.02.2018 Департаменту фінансово-облікової політики Міністерства внутрішніх справ України про відмову в призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності в порядку та розмірі визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850 "Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції" та зобов`язання Міністерства внутрішніх справ України та Управління МВС України в Полтавській області в особі Ліквідаційної комісії Управління МВС України вчинити дії щодо призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням II групи інвалідності, в порядку та в розмірі визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850 "Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції".

З приводу позовних вимог ОСОБА_1 про зобов`язання МВС України виділити та перерахувати на рахунок Ліквідаційної комісії Управління МВС України в Полтавській області кошти у сумі 275600 грн для нарахування та виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , зобов`язання Ліквідаційної комісії Управління МВС України в Полтавській області видати наказ для виплати одноразової грошової допомоги інваліду II групи ОСОБА_1 , здійснити виплату цієї допомоги шляхом перерахування суми виплати у розмірі 275 600 грн на рахунок відкритий позивачем в установі банку або через касу Ліквідаційної комісії Управління МВС України в Полтавській області, суд зазначає наступне.

Вказані вимоги суд визнає передчасними, у зв`язку з чим відмовляє у їх задоволенні, оскільки відповідно до вимог пункту 9 постанови Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850 "Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції" МВС в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках передбачених пунктом 14 цього Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і лише потім надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.

Вирішуючи позовну вимогу ОСОБА_1 щодо стягнення з МВС України моральної шкоди у розмірі 50 000,00 грн, суд виходить з такого.

Моральна шкода, заподіяна фізичній чи юридичній особі, може відшкодовуватись у випадках, коли можливість такого відшкодування передбачена нормами Конституції чи випливає з її положень та в інших випадках, передбачених чинним законодавством або угодою сторін.

Частиною п`ятою статті 21 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір.

Відповідно до положень статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Позивач вказує, що йому завдана моральна шкода, що полягає у душевних стражданнях, зневірі до верховенства права, так як протиправна поведінка відповідачів дає зрозуміти, що ігнорування на закон та рішення судів, які проголошені Іменем України для посадових осіб органів влади нічого не варто та виконувати їх жодним чином не потрібно, чим принижено гідність ОСОБА_1 , який віддав своє здоров`я на благо служби, а у відповідь отримав судові тяжби, які тривають більше чотирьох років.

Враховуючи тривалість моральних страждань, їх характер та зусилля позивача на відновлення свого порушеного права, про що свідчать численні судові рішення на користь позивача у подібних правовідносинах, суд вважає за необхідне стягнути з Міністерства внутрішніх справ України на користь позивача моральну шкоду у розмірі 1000 грн, у зв`язку з чим відповідна позовна вимога підлягає частковому задоволенню.

З приводу вимоги про стягнення з Міністерства внутрішніх справ України витрат на правову допомогу у розмірі 20 000,00 грн суд зазначає таке.

Згідно з частиною третьою статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частини четвертої та п`ятої статті 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Суд зауважує, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Так, на підтвердження факту витрат на професійну правничу допомогу позивач подав копію договору про надання юридичної послуги від 10.04.2019, ордер ПТ №066386 на ім`я адвоката Буряка Д.М., копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю гр. ОСОБА_4 та розрахунок оплати наданих послуг, складений адвокатом ОСОБА_4 (а.с. 29-31, 92).

Проте, позивач не надав суду будь-яких платіжних документів, що свідчать про сам факт оплати послуг на правничу допомогу, як то платіжні доручення, касові чеки або інші банківські документи, які б підтверджували факт понесенням ним таких витрат у сумі 20 000,00 грн.

Відтак у задоволенні вимог позивача щодо відшкодування витрат на правничу допомогу суд відмовляє у повному обсязі.

З приводу необхідності встановлення судового контролю шляхом подання звіту про виконання судового рішення, на якому наполягає позивач, суд вказує, що зобов`язання подати звіт про виконання судового рішення, за приписами ч. 1 ст. 382 КАС України, є правом, а не обов`язком суду. Тому відповідну вимогу позивача, за відсутності обґрунтувань, суд залишає без задоволення.

За викладених обставин, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Позивач звільнений від сплати судового збору, тому підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Міністерства внутрішніх справ України (вул. Академіка Богомольця, 10, м. Київ, 01601, ), Управління МВС України в Полтавській області в особі Ліквідаційної комісії Управління МВС України в Полтавській області (вул. Пушкіна, 83, м. Полтава, 36014, ) про визнання дій та рішення протиправними, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення, викладене в Листі Департаменту фінансово-облікової політики Міністерства внутрішніх справ України №15/2-543 від 14.02.2018 про відмову в призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності в порядку та в розмірі визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850 "Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції".

Зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України (вул. Академіка Богомольця, 10, м. Київ, 01601, ) та Управління МСВ України в Полтавській області в особі Ліквідаційної комісії Управління МВС України в Полтавській області (вул. Пушкіна, 83, м. Полтава, 36014, ) вчинити дії щодо призначення ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням II групи інвалідності, в порядку та в розмірі визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850 "Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції".

Стягнути з Міністерства внутрішніх справ України (вул. Академіка Богомольця, 10, м. Київ, 01601, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) моральну шкоду у розмірі 1000 (одна тисяча) грн 00 коп.

В решті позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Другого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня підписання судового рішення з урахуванням положень п.п. 15.5 п. 15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Є.Б. Супрун