Справа № 522/5976/19
Суддя: Лук'янчук О.В.
Дата ухвалення: 2019-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2019 р.м.ОдесаСправа № 522/5976/19

Категорія: 3.3 Головуючий в 1 інстанції: Абухів Р.Д.

Час і місце ухвалення: м. Одеса

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - Лук`янчук О.В.

суддів - Бітова А. І.

- Ступакової І. Г.

при секретарі - Черкасовій Е. А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою громадянина Бангладешу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08 квітня 2019 року по справі за адміністративним позовом Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області до громадянина Бангладешу ОСОБА_1 про примусове видворення за межі території України,

В С Т А Н О В И Л А :

Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області звернулося до суду з адміністративним позовом до громадянина Бангладешу ОСОБА_1 про примусове видворення та затримання з метою забезпечення примусового видворення за межі території України.

В обґрунтування позовних вимог зазначається, що відповідач порушує міграційне законодавство України, проживає в Україні без документів на право проживання в Україні, не має постійного місця проживання та законного джерела існування, а тому ДМС звернулось до суду з відповідними позовними вимогами.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 08 квітня 2019 року позов Головного Управління Державної міграційної служби України в Одеські області - задоволено.

Примусово видворено з України громадянина Бангладешу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 Допущено негайне виконання рішення суду.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу з підстав необґрунтованості та зазначив, що рішення є таким, що суперечить приписами чинного законодавства, у зв`язку з чим, апелянт просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити позивачу в задоволенні позову. В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що документи щодо згоди із позовними вимогами, відмови від юридичної допомоги з боку адвоката та розгляду справи без участі відповідача були підготовлені позивачем заздалегідь та підписані громадянином Бангладешу ОСОБА_1 не розуміючи їх значення, під наглядом та психологічним тиском співробітників органів поліції та ДМС України, що призвело до спотворювання волевиявлення громадянина Бангладешу ОСОБА_1 .

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 13 серпня 2018 співробітниками УДМС України в Сумській області було виявлено особу яка назвалась громадянином Бангладешу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В результаті проведеної перевірки було встановлено, що громадянин Бангладешу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , порушив правила перебування іноземців в Україні - проживання без документів на право проживання в Україні.

На даний час громадянин Бангладешу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на території України знаходиться не законно, постійного місця проживання та законного джерела існування не має.

13 серпня 2018 УДМС України в Сумській області було прийняте рішення про примусове повернення в країну походження громадянина Бангладешу ОСОБА_1 та зобов`язано його покинути територію України у термін до 12 вересня 2018.

У визначений термін громадянин Бангладешу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з території України не виїхав. У відповідача присутній паспортний документ обов`язкова наявність якого визначена ст. 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» відповідно до якої іноземці в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом або іншими міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи. У ГУ ДМС України в Одеській області є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець ухиляється від виконання рішення про примусове повернення, та існує ризик його втечі.

13 серпня 2018 за порушення ч. 1 ст. 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення, що виразилось в порушенні правил перебування іноземців в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні стосовно громадянина Бангладешу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складено протокол про адміністративне правопорушення ПР МСМ № 054326 та постановою про накладення адміністративного стягнення від 13 серпня 2018 ПН МСМ № 054326 був притягнутий до адміністративної відповідальності в розмірі 510 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач незаконно перебуває на території України, у відповідача відсутні документи на право перебування на території України та документи про легальний перетин державного кордону України, немає постійного місця проживання та джерела існування, чим останній порушив вимоги Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» і відповідно до вимог ч.1 ст.30 цього ж Закону підлягає видворенню.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Частиною 3 ст.3 розд.I Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачено, що іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Згідно п.14 ст.1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

Відповідно до ч.1 ст.23 розд.III Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», нелегальні мігранти та інші іноземці та особи без громадянства, які вчинили злочин, адміністративні або інші правопорушення, несуть відповідальність відповідно до закону.

За приписами частини першої статті 26 Закону №3773-VI іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Відповідно до частини п`ятої статті 26 Закону №3773-VI іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Частиною першою статті 30 Закону України №3773-VI передбачено, що центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Отже, вказаною нормою статті встановлено, що примусове видворення з України іноземця на підставі винесеної постанови адміністративного суду застосовується, якщо рішення про примусове повернення не виконано іноземцем в установлений строк без поважних причин.

Крім того, із змісту наведеної норми видно, що примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства передують дві обставини: 1) прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове видворення; 2) ухилення від виїзду після прийняття рішення про повернення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення. Тобто обов`язковим є попереднє прийняття вказаними органами рішення про примусове повернення.

Статтею 31 Закону України №3773-VI визначено вичерпний перелік обставин, за яких іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворені або видані чи передані до країн, зокрема: де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; де їх життю або здоров`ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки. Також забороняється колективне примусове видворення іноземців та осіб без громадянства.

Наведений перелік підстав є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Отже, враховуючи наведені норми законодавства та те, що відповідач незаконно перебуває на території України, а також те, що у встановлений строк рішення про примусове повернення від 13 серпня 2018, яке є чинним, не було оскаржене та не скасовано, а також враховуючи відсутність у громадянина Бангладешу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , документів на право перебування на території України, а також легального перетину державного кордону України; те, що відповідач не має постійного місця проживання, відсутність коштів, працевлаштуватись на території України не має змоги, та на відсутність встановлених Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» заборон на примусове видворення відповідача, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог та необхідності примусового видворення за межі території України громадянина Бангладешу ОСОБА_1 .

При цьому, колегія суддів враховує ту обставину, що відповідач мав достатньо часу та можливість для того, щоб в установленому законом порядку звернутися із заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Докази того, що в країні походження відповідач піддавався переслідуванням за політичні чи релігійні переконання, расові або етнічні ознаки в матеріалах справи відсутні.

Твердження апелянта, що ДМС позбавила його фактичної можливості добровільно виконати рішення про примусове повернення в країну походження та стосовно наявності у відповідача паспортного документу на момент затримання, колегія суддів оцінює критично, оскільки наявні обґрунтовані підстави вважати, що відповідач не має достатнє матеріальне забезпечення та належних документів для того, щоб виїхати з України, а тому ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення.

Доводи апелянта про те, що підписання документів щодо згоди із позовними вимогами, відмови від юридичної допомоги з боку адвоката та розгляду справи без участі відповідача було здійснено ним під наглядом та психологічним тиском співробітників органів поліції та ДМС України не впливають на прийняте судом першої інстанції рішення, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позову.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта, що наслідки примусового видворення відповідачу не роз`яснювались, тощо, оскільки відповідно до додатку № 1 до оскаржуваного рішення позивачем повідомлено ОСОБА_1 про порушення законодавства України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, ознайомлено з вимогами ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», при цьому, ОСОБА_1 зобов`язався до 12.09.2018 року залишити територію України (а.с.6-8). Крім того в матеріалах справи міститься протокол про адміністративне правопорушення від 13.08.2018 року, в рядку «пояснення особи стосовно якої складено протокол» відповідачем власноруч зазначено, що «в переводчике не нуждаюсь»

Посилання скаржника на те, що йому не був наданий письмовий переклад рішення суду на зрозумілій відповідачу мові та те, що відповідачу не було роз`яснено строк та порядок оскарження судового рішення, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки матеріалами справи підтверджується, що відповідач просив розглянути справу у суді першої інстанції без його участі. Переклад здійснив ОСОБА_3 .

Враховуючи все вищенаведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, порушень матеріального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 КАС України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу громадянина Бангладешу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08 квітня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено та підписано 28 травня 2019 року.

Головуюча суддя: О.В. Лук`янчук

Суддя: А. І. Бітов

Суддя: І. Г. Ступакова