Справа № 2а-9790/12/2670
Суддя: Патратій О.В.
Дата ухвалення: 2019-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

16 травня 2019 року № 2а-9790/12/2670

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Патратій О.В., розглянувши в спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до 1. Київської міської ради

2. Головного управління земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації

треті особи 1. Товариство з обмеженою відповідальністю "Вторбудвест"

2. Товариство власників квартир будинку АДРЕСА_1

про визнання протиправними та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_1 звернулась до Печерського районного суду м. Києва з позовом до Печерської районної в м. Києві ради та Державного агентства земельних ресурсів України, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог (а.с. 158, т. 1), просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення Печерської районної ради м. Києва № 38 від 08.04.1999р. «Про приватизацію окремих вбудованих нежитлових приміщень, нежитлової споруди та зняття з приватизації окремих нежитлових приміщень, що належать до комунальної власності Печерського району м. Києва» в тій частині, що стосується приміщень будинку №14/12 по вул. Суворова у м. Києва;

- зобов`язати Головне управління земельних ресурсів виконавчого органу Київради виключити з державного земельного кадастру, автоматизованої системи ПК «Кадастр» запис про Товариство з обмеженою відповідальністю «Вторбудвест» як співкористувача земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 .

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 04.07.2012р. справу передано на розгляд Окружного адміністративного суду м. Києва.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 19.07.2012р. прийнято до провадження зазначену справу та призначено судовий розгляд.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 01.11.2012р. суд здійснив заміну неналежних відповідачів у справі: Печерську районну в м. Києві раду на Київську міську раду (далі - Відповідач-1) та Державне агентство земельних ресурсів України на Головне управління земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації (далі - Відповідач-2).

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 17.01.2013р., залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 27.05.2014р., в позові відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 21 вересня 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 17.01.2013р. та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 27.05.2014р. скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції на новий розгляд.

Скасовуючи рішення судів попередніх інстанцій та направляючи справу на новий розгляд Верховний Суд у постанові від 21 вересня 2018 року виходив з того, що суди не з`ясували, чи належить спірне майно до комунальної власності, а також питання щодо неналежності спірного майна до об`єктів національної культурної чи історичної цінності та наявність передбаченої законом заборони на його приватизацію. Судами належним чином не з`ясовано характер спірних правовідносин, які виникли між сторонами і відповідно чи поширюється на спірні правовідносини положення Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)» чи такі врегульовані законодавством з питань приватизації державного (комунального) житлового фонду. Також, в ході розгляду справи судами встановлено, що спірним рішенням дозволено приватизацію спірного майна, яке в подальшому придбало ТОВ «Вторбудвест». Крім того, судами вирішено не всі позовні вимоги.

Відповідно до ч.5 ст. 353 КАС України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов`язковими для суду першої або апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Згідно з Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.10.2018р. вказаний адміністративний позов передано судді Патратій О.В.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста від 24.10.2018р. справу прийнято до провадження та вирішено, що справа буде розглядатись в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. Також вказаною ухвалою суд залучив в якості третьої особи, які не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Вторбудвест".

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, нежитлові приміщення, які знаходяться у будинку АДРЕСА_1 не підлягають приватизації, а оскаржуване рішення прийняте з порушенням ч. 3 ст. 2 Закону України «Про приватизацію невеликих підприємств (малу приватизацію)». Крім того, у ст. 4 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію) визначено державні органи яким надано право здійснювати продаж майна, районні ради до них не входять, а тому Печерська районна рада м. Києва не мала права приймати рішення про приватизацію окремих вбудованих нежитлових приміщень у будинку АДРЕСА_1 шляхом викупу орендарями.

Відповідач-1 надав до суду письмові заперечення на адміністративний позов, в яких вказав про законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, зазначивши, що вони винесені на підставі та у відповідності до норм чинного законодавства. Так, відповідач-1 зазначив, що іншим суб`єктом права власності - Київської міською радою народних депутатів своїм рішенням від 13.01.1992 року №26 „Про формування комунального майна міста та районів" (Додаток №11) зазначені приміщення були передані у власність територіальної громади Печерського району. Отже, документом підтверджуючим право власності на зазначені приміщення було рішення Київської міської ради народних депутатів від 13.01.1992 року №26.

Головне управління земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації у наданих поясненнях зазначило, рішення щодо передачі зазначеним юридичним особам земельної ділянки, Київська міська рада не приймала. Документи, що посвідчують право державного комунального підприємства по утриманню будівель, споруд та прибудинкової території Печерського р-ну м.Києва та товариства з обмеженою відповідальністю фірма "Вторбудвест" на земельну ділянку на АДРЕСА_1 у відповідності до вимог ст.ст. 125, 126 Земельного кодексу України, в Головному управлінні земельних ресурсів не зареєстровано. Набуття прав на земельні ділянки здійснюється за рішенням Київської міської ради у відповідності до статей 120, 123, 124 Земельного кодексу України та Порядку передачі (надання) земельних ділянок в користування або у власність у місті Києві, затвердженого рішенням Київської міської ради від 15.07.2004 № 457/1867 (із змінами і доповненнями). На цей час клопотання від зацікавленої особи, подане відповідно до зазначеного порядку, про надання дозволу Київської міської ради на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на АДРЕСА_1 через приймальню Київської міської ради до Головного управління земельних ресурсів не надходило. Враховуючи викладене, Головне управління земельних ресурсів виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) не порушувало прав та інтересів позивача, а також те, що порушене питання не стосується прав та обов`язків Головного управління земельних ресурсів.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Вторбудвест" у поданому поясненні проти позовних вимог заперечило, зазначивши про необґрунтованість позовних вимог. Також у поданому поясненні ТОВ "Вторбудвест" просить залишити позовну заяву без розгляду з підстав пропуску строку звернення до суду передбаченого ст. 99 КАС України (чинного на момент пред`явлення позову).

З приводу даного клопотання судом встановлено, що з позовною заявою позивач звернувся у липні 2012 року. В позовній заяві позивачем зазначено клопотання про поновлення пропущеного строку з тих підстав, що про оскаржуване рішення позивач дізнався лише з часу, коли орендар почав робити ремонт у спірному приміщенні.

Відповідно до ст.ст. 99, 100 КАС України (чинного на момент пред`явлення позову) адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

Згідно ст.ст. 122, 123 КАС України (чинного на даний час) позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду. Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Предметом оскарження у даній справі є рішення Печерської районної ради м. Києва № 38 від 08.04.1999р., якими вирішено провести приватизацію окремих нежитлових приміщень, що належать до комунальної власності, у тому числі приміщення, розташовані у будинку АДРЕСА_1 . На підставі вказаного рішення приміщення було передано в оренду третій особі, про що позивачка, як мешканка будинку, дізналась лише з часу, коли орендар почав проводити ремонтні роботи у спірному приміщенні.

З огляду на наведене, враховуючи, що строк звернення до адміністративного суду згідно КАС України (у редакції як на момент пред`явлення позову, так і на момент вирішення спору судом) обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, суд вважає, що строк звернення до суду позивачем не було пропущено та відмовляє в задоволенні клопотання ТОВ "Вторбудвест" про залишення позовної заяви без розгляду.

Ухвалою від 12.03.2019р. суд залучив до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача - Товариство власників квартир будинку АДРЕСА_1 .

Третя особа-2 пояснень щодо обставин справи не надала.

Розглянувши подані документи та докази, суд прийшов до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачка - ОСОБА_1 відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 18 листопада 1994 року (а.с. 61 т.1), є власником квартири АДРЕСА_6 .

Рішенням шостої сесії Печерської районної ради м. Києва від 08.04.1999р. №38 «Про приватизацію окремих вбудованих нежитлових приміщень, нежитлової споруди та знаття з приватизації окремих нежитлових приміщень, що належить до комунальної власності Печерського району міста Києва» (а.с.17, т.1) знято заборону та затверджено на приватизацію шляхом викупу орендарями об`єкти комунальної власності району: тенісні корти, розташовані на ІІ та ІІІ терасах за адресою вул. Староноводницька, 2-20 ; вбудовані нежитлові приміщення згідно з додатком 1; знято з приватизації нежитлові приміщення комунальної власності Печерського району м. Києва згідно з додатком 2 і вважати, що втратили чинність відповідні пункти рішень про їх приватизацію.

Згідно додатку 1 (а.с.18, т.1) до Рішення шостої сесії Печерської районної ради ХХІІІ скликання від 08.04.1999 №38 визначено Перелік вбудованих нежитлових приміщень що належать до комунальної власності Печерського району і підлягають приватизації шляхом їх викупу орендарями, а саме: АДРЕСА_7 АДРЕСА_8 , АДРЕСА_9 .

Оскаржуване рішення, як вважає представник позивача, є протиправним, оскільки Печерська районна у м. Києва рада вийшла за межі наданих їй повноважень, нежитлове приміщення другого поверху площею 268,4 кв.м. у будинку АДРЕСА_1 на час прийняття оскаржуваного рішення не перебувало в її управлінні.

Частиною 4 ст. 2 Закону України "Про власність" (чинного на момент виникнення правовідносин) було передбачено, що власність в Україні виступає в таких формах: приватна, колективна, державна. Всі форми власності є рівноправними.

Відповідно до ст. 31 названого Закону до державної власності в Україні належать загально-державна (республіканська) власність і власність адміністративно-територіальних одиниць (комунальна власність).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 32 Закону України "Про власність" суб`єктом права загальнодержавної (республіканської) власності є держава в особі Верховної Ради України; суб`єктами права комунальної власності є адміністративно-територіальні одиниці в особі обласних, районних, міських, селищних, сільських Рад народних депутатів.

Статтею 35 вказаного Закону передбачено, що об`єктами права комунальної власності є майно, що забезпечує діяльність відповідних Рад і утворюваних ними органів; кошти місцевих бюджетів, державний житловий фонд, об`єкти житлово-комунального господарства; майно закладів народної освіти, культури, охорони здоров`я, торгівлі, побутового обслуговування; майно підприємств; місцеві енергетичні системи, транспорт, системи зв`язку та інформації, включаючи націоналізоване майно, передане відповідним підприємствам, установам, організаціям; а також інше майно, необхідне для забезпечення економічного і соціального розвитку відповідної території. У комунальній власності перебуває також майно, передане у власність області, району чи іншої адміністративно-територіальної одиниці іншими суб`єктами права власності.

Частиною 2 ст.60 Закону України «Про місцеве самоврядування в України» визначено, що підставою для набуття права комунальної власності є передача майна територіальним громадам безоплатно державою, іншими суб`єктами права власності, а також майнових прав, створення, придбання майна органами місцевого самоврядування в порядку, встановленому законом.

Згідно ч.5 ст.60 Закону України «Про місцеве самоврядування в України органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правоможності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

Відповідно до п. 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" з набранням чинності цим Законом майно, яке до прийняття Конституції України у встановленому законодавством порядку передане державою до комунальної власності адміністративно-територіальних одиниць та набуте ними на інших законних підставах, крім майна, що відчужене у встановленому законом порядку, є комунальною власністю відповідних територіальних громад сіл, селищ, міст. Майно, передане до комунальної власності областей і районів, а також набуте на інших законних підставах, є спільною власністю територіальних громад сіл, селищ, управління яким відповідно до Конституції України здійснюють районні і обласні ради або уповноважені ними органи. Відчуження зазначеного майна здійснюється лише за рішенням власника або уповноваженого ним органу.

Таким чином, відповідно до вимог Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" рішення щодо розпорядження комунальною власністю м . Києва має приймати Київська міська рада, яка наділена відповідними повноваженнями.

Як на підставу правомірності оскаржуваного рішення Печерської районної ради м. Києва № 38 від 08.04.1999р. Відповідач-1 послався на рішення Київської міської ради народних депутатів від 13.01.1992р. № 26 «Про формування комунального майна міста та районів», в Додатку № 11 якого приміщення по вул. Суворова, 14/12 передано у власність територіальної громади Печерського району.

Ухвалою від 24.10.2018р. суд зобов`язував Київську міську раду подати суду:

- належним чином засвідчену копію Рішення Київської міської ради народних депутатів від 13.01.1992р. №26 "Про формування комунального майна міста та районів" з додатками;

- докази щодо неналежності спірного майна (нежитлові приміщення, які знаходяться у будинку АДРЕСА_1 ) до об`єктів національної культурної чи історичної цінності та наявність передбаченої законом заборони на його приватизацію.

На виконання вимог вказаної ухвали Київська міська рада надала рішення Київської міської ради народних депутатів від 13.01.1992р. № 26 (а.с. 83-88, т.2) «Про формування комунального майна міста та районів» а також Додатки до вказаного рішення (а.с. 89-253 т.2, а.с. 1-88 т.3).

Судом досліджено вказане рішення від 13.01.1992р. № 26, а також Додатки № 11 (а.с. 21-39 т.3), які стосуються передачі нерухомого майна у власність територіальної громади Печерського району. Судом встановлено, що у вказаних Додатках № 11 відсутнє нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1.

Вітак, суд вважає обґрунтованим посилання позивача на те, що на час прийняття оскаржуваного рішення № 38 від 08.04.1999р. нежитлове приміщення будинку АДРЕСА_1 не перебувало у районній комунальній власності.

Враховуючи наведене суд приходить до висновку, що Печерська районна рада міста Києва при прийнятті оскаржуваного рішення № 38 від 08.04.1999р. вийшла за межі наданих їй повноважень, оскільки нежитлове приміщення другого поверху площею 268,4 кв.м у будинку АДРЕСА_1 . Києві на час прийняття рішення не перебувало в її управлінні.

При вирішенні спору судом також враховується постанова Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 липня 2014 року у справі №826/3661/14, що набрала законної сили, та залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 29 жовтня 2014 року та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 11 червня 2015 року. Так, згідно Єдиного державного реєстру судових рішень, судовими рішеннями у вказаній справі позовні вимоги ОСОБА_1 було задоволено. Визнано протиправним та скасовано п.601 таблиці 6 «Житлове господарство» додатку № 6 «Перелік об`єктів комунальної власності територіальної громади міста Києва, що розміщені в Печерському районі» до рішення Київської міської ради від 02 грудня 2010 року №284/5096 «Про питання комунальної власності територіальної громади м. Києва» (в редакції чинній на момент винесення постанови), а саме щодо включення до об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Києва, що розміщені в Печерському районі, будинку АДРЕСА_1 .

Задовольняючи позовні вимоги у справі №826/3661/14 суди дійшли висновку, що при включенні будинку АДРЕСА_1 до комунальної власності відповідачем - Київською міською радою не дотримано положення Конституції України, Цивільного кодексу України та інших законів України, оскільки вчинено за відсутності згоди співвласників будинку АДРЕСА_1 . А тому рішенням суду було визнано протиправним та скасовано пункт 601 таблиці 6 «Житлове господарство» додатку № 6 «Перелік об`єктів комунальної власності територіальної громади міста Києва, що розміщені в Печерському районі» до рішення Київської міської ради №284/5096 від 02 грудня 2010 року «Про питання комунальної власності територіальної громади м. Києва» (в редакції чинній на момент винесення постанови), а саме щодо включення до об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Києва, що розміщені в Печерському районі, будинку АДРЕСА_1 .

При цьому, як вбачається зі змісту рішення, «як вбачається із матеріалів справи, зокрема Довідки Товариства власників квартир будинку АДРЕСА_1 №55/1 від 09.04.2014 р., листа Печерської районної державної адміністрації м. Києва №3305/1 від 13.08.1997 р., листа Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Печерського району м. Києва «Липкижитлосервіс» №498-1/6 від 10.06.2014 р. в Будинку №14/12 рахується 18 особових квартир, які станом на 01.01.1996 р. були приватизовані.

…

12.04.1995 р. було створено Товариство власників квартир будинку АДРЕСА_1, до основного виду діяльності якого віднесено комплексне обслуговування об`єктів.

Таким чином, з врахуванням вищевказаного, суд погоджується із доводами представника Позивача, що в розумінні положень Закону №2482 та рішень Конституційного Суду України, власники приватизованих квартир Будинку №14/12 є співвласниками допоміжних приміщень у даному будинку, а для ефективного використання таких допоміжних приміщень мешканцями будинку було створено Товариство власників квартир будинку АДРЕСА_1 .».

Відповідно до ч.4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

За таких обставин суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування рішення Печерської районної ради м. Києва № 38 від 08.04.1999р. «Про приватизацію окремих вбудованих нежитлових приміщень, нежитлової споруди та зняття з приватизації окремих нежитлових приміщень, що належать до комунальної власності Печерського району м. Києва» в тій частині, що стосується приміщень будинку АДРЕСА_1 .

В той же час суд вважає необґрунтованими доводи позивача про те, що будинок АДРЕСА_1 є пам`яткою історії та культури № 258 , оскільки як вбачається з рішення виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів від 18.11.1986 № 1107 (а.с. 140, т.3) житловий будинок на АДРЕСА_1 занесений до переліку пам`яток місцевого значення (охоронний № 258).

В свою чергу згідно з ч.3 ст. 2 Закону України Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" № 2171-XII від 06.03.1992р. (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) не можуть бути об`єктами малої приватизації будівлі (споруди, приміщення) або їх окремі частини, які становлять національну, культурну та історичну цінність і перебувають під охороною держави.

Отже, відповідно до даного Закону не може бути приватизований об`єкт - пам`ятка, яка становить одночасно національну, культурну та історичну цінність, а будинок по АДРЕСА_1 є пам`яткою місцевого значення.

Що стосується позовних вимог про зобов`язання Головного управління земельних ресурсів виконавчого органу Київради виключити з державного земельного кадастру, автоматизованої системи ПК «Кадастр» запис про Товариство з обмеженою відповідальністю «Вторбудвест» як співкористувача земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1.

Згідно зі ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, посадових та службових осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у пункті 24 свого рішення від 20 липня 2006 року в справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 згаданої Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів».

Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень..

Адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір. Публічно-правовий спір - спір, у якому:

хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або

хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або

хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи; (стаття 4 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно з правилами визначення юрисдикції адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ за статтею 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника.

Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин. Спір є приватноправовим також у тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Відтак, поширення юрисдикції адміністративних судів на всі спори, стороною яких є суб`єкт владних повноважень є помилковим, оскільки при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і господарських справ недостатньо застосовувати виключно формальний критерій - визначення суб`єктного складу спірних правовідносин (участь у них суб`єкта владних повноважень), тоді як визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, з яких виник спір.

Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу вбудованого нежитлового приміщення від 22.02.2000р. Товариство з обмеженою відповідальністю «Вторбудвест» викупило нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 103-107, т.3).

Таким чином, у спірних правовідносинах, що є предметом розгляду даної позовної вимоги відсутній елемент публічно-правового спору, оскільки запис в державному земельному кадастрі про Товариство з обмеженою відповідальністю «Вторбудвест» як співкористувача земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 було здійснено Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київради у зв`язку з набуттям ТОВ «Вторбудвест» права власності на підставі договору купівлі-продажу від 22.02.2000р.

Отже виключення вказаного запису з державного земельного кадастру має відбуватися за наслідками вирішення питання щодо права власності на нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 . Тобто при вирішенні приватно-правового спору.

Верховий Суд у постанові від 29.08.2018р. (справа № 807/719/15) та у постанові від 27.06.2018р. (справа № 815/6945/16) зазначив, що неправильним є поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є суб`єкт владних повноважень, а предметом перегляду - його акт індивідуальної дії. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин. Водночас приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, зазвичай майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели правлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Також Верховний Суд у постанові від 05.06.2018р. (справа № 805/4506/16-а) вказав, що сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясовувати, у зв`язку з чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

Приналежність вказаної вимоги до розгляду в порядку господарського судочинства підтверджується також постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 04 грудня 2018 року у справі № 910/2272/18.

Таким чином, викладене вище свідчить, що спір у даній справі має приватноправовий характер, пов`язаний з правом власності на зазначене вище нерухоме майно, тому не відноситься до юрисдикції адміністративного суду.

Частиною п`ятою статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Крім того, частиною шостою статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" також встановлено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

З урахуванням вищевказаного суд приходить до висновку про відсутність ознак публічно-правових відносин у спірних правовідносинах стосовно позовних вимог про зобов`язання Головного управління земельних ресурсів виконавчого органу Київради виключити з державного земельного кадастру, автоматизованої системи ПК «Кадастр» запис про Товариство з обмеженою відповідальністю «Вторбудвест» як співкористувача земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Отже, зважаючи на предметну юрисдикцію та характер спірних правовідносин у вказаній позовній вимозі, суд приходить до висновку про необхідність закриття провадження у справі в частині позовних вимог про зобов`язання Головного управління земельних ресурсів виконавчого органу Київради виключити з державного земельного кадастру, автоматизованої системи ПК «Кадастр» запис про Товариство з обмеженою відповідальністю «Вторбудвест» як співкористувача земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1.

У зв`язку з викладеним, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Керуючись статтями 77, 139, 238, 239, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Відмовити в задоволенні клопотання ТОВ "Вторбудвест" про залишення позовної заяви без розгляду.

2. Закрити провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради, Головного управління земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації, треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю "Вторбудвест", Товариство власників квартир будинку АДРЕСА_1, - про зобов`язання Головного управління земельних ресурсів виконавчого органу Київради виключити з державного земельного кадастру, автоматизованої системи ПК «Кадастр» запис про Товариство з обмеженою відповідальністю «Вторбудвест» як співкористувача земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1.

3. Позов задовольнити частково.

4. Визнати протиправним та скасувати рішення Печерської районної ради м. Києва № 38 від 08.04.1999р. «Про приватизацію окремих вбудованих нежитлових приміщень, нежитлової споруди та зняття з приватизації окремих нежитлових приміщень, що належать до комунальної власності Печерського району м. Києва» в частині приміщень будинку

АДРЕСА_1 . У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

6. Стягнути на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Київської міської ради судові витрати в розмірі 1, 70 грн. (одна гривня 70 коп.).

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 КАС України.

Суддя О.В. Патратій