Справа № 120/4372/18-а
Суддя: Охрімчук І.Г.
Дата ухвалення: 2019-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 120/4372/18-а Головуючий суддя 1-ої інстанції - Комар Павло Анатолійович

Суддя-доповідач - Охрімчук І.Г.

28 травня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Охрімчук І.Г.

суддів: Капустинського М.М. Мацького Є.М. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Зозуля К.Т.,

представника позивача

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 12 лютого 2019 року (м. Вінниця) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :
До Вінницького окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 (військова частина польова пошта НОМЕР_2 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що відповідачем порушено його право передбачене ст. 116, 117 КЗпП України на своєчасне отримання коштів при звільненні, а тому просить стягнути з відповідача середній розмір грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби за період з 17.01.2017 по 24.04.2018 в розмірі 110914,65 грн.

Відповідач, у наданому до суду першої інстанції відзиві вказує, що заперечує про задоволення позовних вимог. Також зазначає, що відповідно до постанови Вінницького окружного адміністративного суду від 03.03.2017 по справі № 802/138/17-а адміністративний позов ОСОБА_1 до військової частини - польова пошта НОМЕР_2 про визнання протиправним та скасування рішення був задоволений у повному обсязі.

Гайсинським районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції від 16.05.2017 були винесені постанови про відкриття виконавчого провадження: зобов`язати командира військової частини-польова пошта НОМЕР_2 зарахувати сержанта ОСОБА_1 на фінансове забезпечення з 24 квітня 2016 року ( ВП № 53943592); зобов`язати командира військової частини-польова пошта НОМЕР_2 нарахувати та виплатити сержанту військової служби за контрактом ОСОБА_1 грошову компенсацію за 33 дні невикористаної відпустки за 2016 рік в розмірі 5083,65 грн. (ВП№ 53944262); зобов`язати командира військової частини-польова пошта НОМЕР_2 нарахувати та виплатити сержанту військової служби за контрактом ОСОБА_1 підйомну допомогу в розмірі 8709,82 грн. ( ВП № 53944151); зобов`язати командира військової частини-польова пошта НОМЕР_2 нарахувати та виплатити сержанту військової служби за контрактом ОСОБА_1 грошове забезпечення за період з 12 по 31 грудня 2016 року в розмірі 4532, 05 грн. (ВП № 53944351); зобов`язати командира військової частини-польова пошта НОМЕР_2 нарахувати та виплатити сержанту військової служби за контрактом ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 24.04.2016 по 12.12.2016 в сумі 56531,38 грн. ( ВП № 53943670).

Слід зазначити, що командир військової частини-польова НОМЕР_2 ( НОМЕР_1 ) відповідач по справі № 802/138/17-а проходив військову службову та виконував бойові завдання в районі проведення антитерористичної операції, заступником начальника Гайсинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Бугримом Є.Д. на підставі заяви представника відповідача відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» були винесені постанови від 31.05.2017 про зупинення виконавчих дій відповідно до вимог (ВП № 53943592, № 53944262, № 53944151, № 53944351, № 53943670).

12.02.2018 заступником начальника Гайсинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Бугримом Є. Д. були винесені постанови про поновлення вчинення виконавчих дій (ВП № 53943592, № 53944262, № 53944151, № 53944351, № 53943670) у зв`язку із поверненням відповідача (командира військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_2 ) із зони антитерористичної операції.

26.02.2018 заступником начальника Гайсинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Бугримом Є.Д. були винесені постанови про закінчення виконавчого провадження (ВП № 53944262, №53944351, № 53943670), постанови виконанні у повному обсязі.

30.03.2018 заступником начальника Гайсинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Бугримом Є. Д. були винесені постанови про закінчення виконавчого провадження ( ВП № 53943592, № 53944151), постанови виконанні у повному обсязі.

У травні 2018 року за вих. № 2018/28/1285 позивачці була надана відповідь та повідомлено, що військовою частиною НОМЕР_1 в повному обсязі сплачені кошти відповідно до вимог виконавчих документів Гайсинського районного відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області на постанову Вінницького окружного адміністративного суду по справі №802/138/17-а.

Військовою частиною НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» в встановлені законом строки було виконано в повному обсязі постанову Вінницького окружного адміністративного суду по справі № 802/138/17-а від 03 березня 2017 року. Виконавчі провадження по справі закрито.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 12.02.2019 року адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) до Військової частини НОМЕР_1 (військова частина польова пошта НОМЕР_2 ) ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії - задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення нарахування та виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 17 січня 2017 року по 24 квітня 2018 року включно.

Стягнуто з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 17 січня 2017 року по 24 квітня 2018 року включно в розмірі 110914,65 грн. (сто десять тисяч дев`ятсот чотирнадцять грн. 65 коп.).

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, Військова частина НОМЕР_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, якою просить суд скасувати рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 12.02.2019 року та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що висновок суду суперечить нормам матеріального права, оскільки кошти військовою частиною НОМЕР_1 були виплачені позивачці повністю та своєчасно, що підтверджується платіжними, роздавальними відомостями та відповіддю ОСОБА_1 Гайсинським районним відділом ДВС від 23.05.2018 року за №4804/154-19/4. Разом з тим, Військовою частиною НОМЕР_1 не порушено законні права та інтереси позивачки, в частині своєчасного отримання належних ОСОБА_1 до виплати при звільненні грошових сум на дату звільнення 17.01.2017 року. Таким чином, позивачу були виплачені кошти в повному обсязі та у встановлений законом термін.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 09.04.2019 року відкрито апеляційне провадження по справі, а ухвалою суду від 23.04.2019 року призначено до апеляційного розгляду.

Позивачка у поданому до суду апеляційної інстанції відзиві вказує на те, що судом встановлено, що невиплата належних звільненому військовослужбовцю сум грошового забезпечення відбулася з вини командування військової частини. При цьому, сама по собі відсутність коштів не позбавляє відповідача відповідальності. Тому, у разі не проведення розрахунку у зв`язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягать задоволенню в повному обсязі.

Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, приходить до висновку, що апеляційна скарга військової частини НОМЕР_1 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що з 24 квітня 2016 року по 17 січня 2017 року ОСОБА_1 проходила військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді операційної сестри операційно-перев`язочного відділення медичної роти, у військовому званні старший солдат.

16.01.2017 наказом командира військової частини - польова пошта НОМЕР_2 № 6 ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас за пунктом «г» (через сімейні обставини - виховання матір`ю - військовослужбовцем, яка не перебуває у шлюбі, дитини віком до 18 років, яка з нею проживає без батька) ч. 8 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

17.01.2017 наказом командира військової частини - польова пошта НОМЕР_2 (по стройовій частині) №10 ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу військової частини та усіх видів забезпечення.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 03.03. 2017 по справі № 802/138/17-а адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено та зобов`язано командира військової частини-польова пошта НОМЕР_2 : нарахувати та виплатити сержанту військової служби за контрактом ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 24 квітня 2016 року по 12 грудня 2016 року в сумі 56531,38 гривень; нарахувати та виплатити сержанту військової служби за контрактом ОСОБА_1 грошову компенсацію за 33 дні невикористаної відпустки за 2016 рік в розмірі 5083,65гривень; нарахувати та виплатити сержанту військової служби за контрактом ОСОБА_1 грошове забезпечення за період з 12 по 31 грудня 2016 року в розмірі 4532,05 гривень; нарахувати та виплатити сержанту військової служби за контрактом ОСОБА_1 підйомну допомогу в розмірі 8709,82 гривень.

Гайсинським районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції від 16.05.2017 були винесені постанови про відкриття виконавчого провадження: зобов`язати командира військової частини-польова пошта НОМЕР_2 зарахувати сержанта ОСОБА_1 на фінансове забезпечення з 24 квітня 2016 року ( ВП № 53943592); зобов`язати командира військової частини-польова пошта НОМЕР_2 нарахувати та виплатити сержанту військової служби за контрактом ОСОБА_1 грошову компенсацію за 33 дні невикористаної відпустки за 2016 рік в розмірі 5083,65 грн. (ВП№ 53944262); зобов`язати командира військової частини-польова пошта НОМЕР_2 нарахувати та виплатити сержанту військової служби за контрактом ОСОБА_1 підйомну допомогу в розмірі 8709,82 грн. ( ВП № 53944151); зобов`язати командира військової частини-польова пошта НОМЕР_2 нарахувати та виплатити сержанту військової служби за контрактом ОСОБА_1 грошове забезпечення за період з 12 по 31 грудня 2016 року в розмірі 4532, 05 грн. (ВП № 53944351); зобов`язати командира військової частини-польова пошта НОМЕР_2 нарахувати та виплатити сержанту військової служби за контрактом ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 24.04.2016 по 12.12.2016 в сумі 56531,38 грн. ( ВП № 53943670).

26.02.2018 заступником начальника Гайсинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Бугримом Є.Д. були винесені постанови про закінчення виконавчого провадження (ВП № 53944262, №53944351, № 53943670) та 30.03.2018 винесені постанови про закінчення виконавчого провадження ( ВП № 53943592, № 53944151).

24.04.2018 на виконання рішення суду військовою частиною НОМЕР_1 на картковий рахунок позивача перераховано кошти у сумі 49 600,10 грн.

12.05.2018 позивач звернулася із заявою до Військової частини НОМЕР_1 , в якій просила вжити заходів для виконання рішення суду та виплатити кошти в сумі 25 256,80 грн.

Крім того, у травні 2018 року за вих. № 2018/28/1285 позивачеві була надана відповідь та повідомлено, що військовою частиною НОМЕР_1 в повному обсязі сплачені кошти відповідно до вимог виконавчих документів Гайсинського районного відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області на постанову Вінницького окружного адміністративного суду по справі №802/138/17-а.

Заявою від 31.08.2018 ОСОБА_1 звернулася до відповідача щодо виплати середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, тобто за період з 17.01.2017 по 24.04.2018.

Листом від 20.09.2018 №2018/28/2253 відповідачем повідомлено ОСОБА_1 , що Військовою частиною НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) виконано в повному обсязі постанову Вінницького окружного адміністративного суду по справі №802/138/17-а від 03.03.2017 та виконавче провадження по справі закрито. Будь які законні підстави для виплати коштів в сумі 25256,80 грн. відсутні.

На думку позивача та його представника, у даному випадку з боку відповідача мав місце факт порушення законних прав та інтересів, в частині своєчасного отримання належних ОСОБА_1 до виплати при звільненні грошових сум, у зв`язку з чим подано даний адміністративний позов.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що право позивача на отримання середнього розміру грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби підтверджено сукупністю належних, достатніх, допустимих та достовірних доказів, а тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду попередньої інстанції, з огляду на наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 3 Конституції України права свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Норми Конституції є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно положень ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Змістом ч. 5 ст. 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Згідно положень ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Слід зазначити, що спеціальним законодавством врегульовано правове становище осіб, які проходять військову службу, у тому числі, порядок, умови проходження та звільнення зі служби, порядок та умови оплати праці, зокрема: Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 р. № 2232-ХІІ, Законом України від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-XII), Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 № 170, Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, затвердженою наказом Міністра оборони України від 11 червня 2008 року № 260 (в редакції документів, чинної на час виникнення спірних правовідносин).

Статтею 17 Конституції України передбачено забезпечення державою соціального захисту громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 р. № 2011-ХІІ соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом. Законодавство про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей базується на Конституції України і складається з цього Закону та інших нормативно-правових актів.

Згідно ст. 1-2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" передбачено, що військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Статтею 2 даного Закону встановлено, що ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.

У відповідності до частини 1 статті 9 зазначеного Закону держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Частина 4 даної статті визначає, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Положеннями статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 р. № 2011-XII передбачено, що до складу грошового забезпечення входять посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Крім того, положеннями пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 передбачено, що особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Відтак, згідно частини 2 статті 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 р. № 2232-ХІІ закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Таким чином, вищезазначені правові норми свідчить про те, що військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, зокрема щодо належного матеріального та побутового забезпечення, враховуючи особливості військової служби, з метою стимулювання досягнення високих результатів у службовій діяльності. Звільнена особа з військової служби на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 (по стройовій частині) №10 від 17.01.2017 року виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення у зв`язку із звільненням. На виконання рішення суду 24.04.2018 позивачу виплачено грошове забезпечення з квітня 2016 року по 17.01.2017, тому станом на день виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу військової частини, вона не була забезпечена грошовим забезпеченням у повному обсязі.

Слід зазначити, що у день виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу військової частини, вона не була забезпечена грошовим забезпеченням. Спеціальним законодавством врегульовано основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей: правове становище осіб, які проходять військову службу у тому числі звільнення з військової служби, а також порядок та умови оплати праці, а саме Законом України Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей та Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, а в частині яка не врегульована вказаним законодавством, субсидіарно застосовуються норми Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП).

Проте, вказаними нормативно-правовими актами не врегульовано порядок виплати грошового забезпечення за час затримки розрахунку. Такий порядок встановлений Кодексом законів про працю України.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що згідно з частиною 1 статті 3 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП), законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Разом з тим, згідно із ст. 117 Кодексу Законів про працю України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівнику сум у строки, зазначені у статті 116 Кодексу Законів про працю України, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинна виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відтак, за наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, якщо спір вирішено на користь працівника.

Рішенням Конституційного Суду України від 7 травня 2002 року №8-рп/2002 (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) встановлено, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, встановивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми Кодексу Законів про працю України, у якому визначені основні трудові права працівників. Таким чином, трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини.

Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року (справа № 21-352а13).

Колегія суддів звертає увагу на те, що при усуненні розбіжностей у застосуванні судами касаційної інстанції пункту 56 Положення, статті 24 Закону України Про відпустку, Верховний Суд України з посиланням на вимоги статей 1-3, 12, 14 Закону 2011-ХІІ, вказав на те, що ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців, в тому числі працівників правоохоронних органів, членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України. Нормативно - правові акти органів державної влади та органів місцевого самоврядування, які обмежують права і пільги військовослужбовців та членів їх сімей, є недійсними. Військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями закріпленими в Конституції та законах України з урахуванням особливостей, встановлених цими та іншими законами. Тому, нормами спеціального законодавства не врегульовано порядок виплати військовослужбовцям грошового забезпечення за час затримки розрахунку, до спірних правовідносин підлягає застосуванню норми Кодексу законів про працю України.

Верховний суд у постанові від 06.06.2018 року у справі № 803/1105/16 (провадження № К/9901/11863/18) також наголосив на правомірності посилання судів попередніх інстанцій в аналогічних правовідносинах на норми трудового законодавства, вказавши, що за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Судова колегія погоджується із висновком суду першої інстанції, що оскільки розрахунок при звільненні позивача був проведений лише 24.04.2018, вимоги ОСОБА_1 щодо стягнення середнього розміру грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби по день фактичного розрахунку, на підставі частини 1 статті 117 Кодексу законів про працю України, є обґрунтованими.

У відповідності до пп. "л" п. 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100 цей Порядок застосовується у інших випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться, виходячи із середньої заробітної плати (далі - Порядок № 100).

Пунктом 3 Порядку № 100 встановлено, що при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт; високі досягнення в праці; умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо.

Згідно абзацу 3 пункту 2 Порядку № 100 у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Відповідно до пункту 5 даного Порядку нарахування ви плат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Крім того, положеннями пункту 8 Порядку № 100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Згідно довідки Військової частини НОМЕР_1 від 02.03.2017 за останні два місяці, що передували звільненню позивача з військової служби, розмір місячного грошового забезпечення ОСОБА_1 складає 7394,40 грн. При цьому, кількість календарних днів у період з 17.01.2017 по 24.04.2018 становить 315 днів, у зв`язку із чим середній заробіток має бути обрахований, виходячи саме з такої кількості календарних днів за визначений період.

З урахуванням вищезазначеного, середньоденний розмір грошового забезпечення позивача становить 352,11 грн. (14788,80 грн. : 42 дні = 352,11 грн./день). Отже, за 315 днів затримки розрахунку середній розмір грошового забезпечення становить 110914,65 грн. (352,11 грн. х 315 днів = 110914,65 грн.), у зв`язку із чим стягненню в судовому порядку із суб`єкта владних повноважень підлягає саме вказана грошова сума, розмір якої обрахований із врахуванням чинного законодавства України.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що адміністративний позов підлягає задоволенню, шляхом стягнення середнього розміру грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби за період з 17.01.2017 по 24.04.2018 у розмірі 110 914,65 грн.

При цьому, суд апеляційної інстанції враховує, що в доводах апеляційної скарги відсутні заперечення щодо суми зазначених коштів.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем в порушення ч. 2 ст. 77 КАС не доведено правомірність своїх дій при вирішенні питання щодо отримання середнього розміру грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні позивачки з військової служби, тому позовні вимоги підлягали задоволенню.

Згідно зі ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не впливають на правильність прийнятого судового рішення. Рішення прийнято судом першої інстанції з додержанням вимог матеріального та процесуального права, підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 12 лютого 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.
Постанова суду складена в повному обсязі 30 травня 2019 року.

Головуючий Охрімчук І.Г.

Судді Капустинський М.М. Мацький Є.М.