Справа № 520/10680/18
Суддя: Ральченко І.М.
Дата ухвалення: 2019-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2019 р. Справа № 520/10680/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Ральченка І.М.

суддів: Катунова В.В. , Бершова Г.Є.

за участю секретаря судового засідання Патової Д. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.02.2019 року, суддя Біленський О.О., повний текст складено 07.02.2019 року по справі № 520/10680/18

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДФС у Харківській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду з позовом, в якому просила:

- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області: від 13 квітня 2017 року № 950-1302 на суму 76601,04 грн., яким визначено податкове зобов`язання ОСОБА_1 з орендної плати за землю за 2016 рік; від 13 квітня 2017 року № 951-1302 на суму 53455,02 грн., яким визначено податкове зобов`язання ОСОБА_1 . з орендної плати за землю за 2015 рік; від 03 травня 2017 року № 19828-1302 на суму 81197,10 грн., яким визначено податкове зобов`язання ОСОБА_1 з орендної плати за землю за 2017 рік.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 04.02.2019 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Позивач, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення суду та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування послалася на порушення судом норм матеріального, процесуального права, а саме ст. 19 Конституції України, ч. 3 ст. 53, ст. 102.1, ч. 1 п. 286.5 ст. 286 Податкового кодексу України, ст. 77, ст. 242 КАС України. Також зазначила, що судом першої інстанції не вірно встановлено обставини справи, не досліджено докази по справі; не взято до уваги доводи позивача, зокрема про порушення відповідачем ч. 3 ст. 58 Податкового кодексу України; висновки суду не відповідають обставинам справи.

Головне управління ДФС у Харківській області (далі - відповідач) не надало відзив на апеляційну скаргу.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв`зку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено апеляційним судом, що 10.10.2013 року між позивачем (орендар) та Лозівською міською радою Харківської області (орендодавець) укладено договір оренди землі, згідно якого " Орендодавець на підставі рішення LII сесії VI скликання Лозівської міської ради № 962 від 12 липня 2013 року надає, а "Орендар" приймає в строкове платне користування земельну ділянку, із земель ненаданих у власність або постійне користування м. Лозова (землі комунальної власності), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 надалі "земельна ділянка", для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, (кадастровий номер НОМЕР_1 ), згідно з планом земельної ділянки. В оренду передається земельна ділянка загальною площею 1,4500 га, у тому числі інші землі 1,4500 га. За користування земельною ділянкою "Орендар" сплачує "Орендодавцю" орендну плату в розмірі 3 % грошової оцінки земельної ділянки, яка індексується відповідно до чинного законодавства України. "Орендар" не звільняється повністю або частково від плати за землю. Орендна плата вноситься щомісячно до 30 числа за місяць, що передує звітному, рівними частинами.

З 18.11.2013 року за ОСОБА_1 . зареєстровано право користування земельної ділянкою площею 1,45 га за адресою: АДРЕСА_1 , (кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1 ) на підставі договору оренди земельної ділянки від 10.10.2013 року, укладеного з Лозівською міською радою Харківської області, строк дії договору 5 років. Вказана інформація підтверджується інформаційною довідкою, отриманою 11.04.2017 року Лозівською ОДПІ ГУ ДФС у Харківській області, де перебуває на обліку як платник податків ОСОБА_1 , з Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №84823233 від 11.04.2017 року.

Лозівською ОДПІ ГУ ДФС у Харківській області на адресу Головного управління Держгеокадастр у Лозівському районі Харківської області направлено лист №2734/10/20-271302-21 щодо надання інформації про нормативну грошову оцінку земельних ділянок з урахуванням коефіцієнтів індексації в 2014, 2015, 2016 роках, зокрема за земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, (кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1 ) станом на 01.01.2014 р., 01.01.2015р., 01.01.2016р., 01.01.2017р.

Згідно отриманої інформації №19-20-0.23,042-30/124-17 від 12.04.2017 року, на вказаний запит контролюючого органу, повідомлено грошову оцінку земельної ділянки станом на 01.01.2014 року, 01.01.2015 року, 01.01.2016 року та 01.01.2017 року.

Відповідачем з урахуванням ст. 288, ст. 289 ПК України були прийняті податкові повідомлення - рішення № 950-1302 від 13.04.2017 р., №951-1302 від 13.04.2017 р., № 19828-1302 від 03.05.2017 р. про визначення грошового зобов`язання з орендної плати з фізичних осіб ОСОБА_1 за 2015-2017 роки.

Позивач, вважаючи неправомірними податкові повідомлення-рішення відповідача, звернулася до суду з даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не наведено та не надано жодного доказу в обґрунтування відсутності обов`язку щодо сплати грошового зобов`язання з орендної плати з фізичних осіб.

Колегія суддів частково погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до пункту 269.1 статті 269 Податкового кодексу України платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв), землекористувачі.

Згідно з підпунктом 270.1.1 пункту 270.1 статті 270 Податкового кодексу України об`єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

Підпунктом 271.1.1 пункту 271.1 статті 271 Податкового кодексу України передбачено, що базою оподаткування є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом.

За змістом пункту 284.1 статті 284 Податкового кодексу України, Верховна Рада Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування встановлюють ставки плати за землю та пільги щодо земельного податку, що сплачується на відповідній території.

Пунктом 285.1 статті 285 Податкового кодексу України встановлено, що базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік.

В силу вимог пункту 286.5 статті 286 Податкового кодексу України, нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами, які видають платникові до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку визначеному статтею 58 цього Кодексу.

Колегія суддів зазначає, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення № 950-1302 та № 951-1302 про донарахування позивачу грошового зобов`язання з орендної плати за 2015 та 2016 роки були складені відповідачем 13.04.2017 року, тобто, після 01 липня відповідного року, що свідчить про порушення відповідачем приписів пункту 286.5 ст. 286 ПК України.

Посилання відповідача на статтю 102 Податкового кодексу України є необґрунтованими, оскільки положення останньої щодо можливості визначення контролюючим органом платнику податків суми грошових зобов`язань протягом 1095 днів після граничного строку сплати грошових зобов`язань є загальною по відношенню до положень пункту 286.5 статті 286 Податкового кодексу України, яка є спеціальною та має переважне застосування.

Такий висновок суду апеляційної інстанції узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 29.01.2019 по справі № 817/213/16, яка є обов`язковою для врахування в силу ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів, ч.6 ст.242 КАС України.

Колегія суддів зауважує, що Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2018 році" № 2245- VIII від 07.12.2017 року стаття 287 Податкового кодексу України була доповненя пунктом 287.10, згідно якого податкове зобов`язання з цього податку може бути нараховано за податкові (звітні) періоди (роки) в межах строків, визначених пунктом 102.1 статті 102 цього Кодексу.

Таким чином, правове регулювання строків нарахування податкового зобов`язання зі сплати податку за землю було змінене 01.01.2018 року з набранням чинності Закону № 2245- VIII.

Проте зазначене положення не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, які виникли раніше, оскільки податкові повідомлення-рішення про нарахування земельного податку за 2015-2016 роки були прийняті 13.04.2017 року до вступу в дію п. 287.10 ст. 287 Податкового кодексу України.

Враховуючи викладене, спірні податкові повідомлення-рішення прийняті відповідачем 13.04.2017 року з порушенням встановленого законом строку, а тому є неправомірними та підлягають скасуванню.

Щодо податкового повідомлення-рішення від 03.05.2017 року № 19828-1302 на суму 81197,10 грн., яким визначено податкове зобов`язання ОСОБА_1 . з орендної плати за землю за 2017 рік, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пункту 288.1 статті 288 Податкового кодексу України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки, оформлений та зареєстрований відповідно до законодавства. Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які укладають договори оренди землі, повинні до 1 лютого подавати контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки переліки орендарів, з якими укладено договори оренди землі на поточний рік, та інформувати відповідний контролюючий орган про укладення нових, внесення змін до існуючих договорів оренди землі та їх розірвання до 1 числа місяця, що настає за місяцем, у якому відбулися зазначені зміни. Форма надання інформації затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної податкової політики.

Згідно з пунктами 288.2, 288.3 статті 288 Податкового кодексу України платником орендної плати є орендар земельної ділянки. Об`єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду.

Пунктами 288.4, 288.5 статті 288 Податкового кодексу України передбачено, що розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем. Розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу: не може бути меншою розміру земельного податку, встановленого для відповідної категорії земельних ділянок на відповідній території; не може перевищувати 12 відсотків нормативної грошової оцінки; може перевищувати граничний розмір орендної плати, встановлений у підпункті 288.5.2, у разі визначення орендаря на конкурентних засадах.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновків, що річний розмір орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, який підлягає перерахуванню до бюджету, має відповідати вимогам підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 Податкового кодексу України та є самостійною підставою для перегляду встановленого розміру орендної плати.

При цьому, виходячи із принципу пріоритетності норм Податкового кодексу України над нормами інших актів у разі їх суперечності, що закріплений у пункті 5.2 статті 5 цього Кодексу, до моменту внесення відповідних змін до такого договору, розмір орендної плати не може бути меншим, встановленого підпунктом 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 Кодексу.

Зазначений висновок суду відповідає правовій позиції, викладеній в постанові Верховного Суду від 29.01.2019 року по справі № 817/213/16.

Відповідно до п. 291.2 ст. 291 ПК України спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

Згідно з пп. 4 п. 297.1 ст. 297 ПК України платники єдиного податку звільняються від обов`язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з таких податків і зборів: податку на майно (в частині земельного податку), крім земельного податку за земельні ділянки, що не використовуються платниками єдиного податку першої - третьої груп для провадження господарської діяльності та платниками єдиного податку четвертої групи для ведення сільськогосподарського товаровиробництва.

В даному випадку спірним є питання застосування положень підпункту 4 пункту 297.1 статті 297 Податкового кодексу України щодо звільнення позивача від обов`язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з податку на майно (в частині земельного податку).

Колегія суддів зазначає, що спрощена система оподаткування не звільняє суб`єкта господарювання від виконання податкових зобов`язань зі сплати податків, встановлених у пункті 297.1 частини 297 Податкового кодексу України, а запроваджує інші умови, порядок та механізм їх сплати, а також встановлює можливість відновлення їх сплати на загальних підставах у разі недотримання умов оподаткування за спрощеною системою.

Умовою несплати земельного податку за зазначеною системою оподаткування є те, що суб`єкт господарювання, який є власником чи користувачем земельної ділянки, використовує цю землю для проведення господарської діяльності.

Правове відношення між власністю на земельну ділянку чи користування нею та обов`язком сплати земельного податку не припиняється у разі набуття власником чи користувачем земельної ділянки статусу суб`єкта господарювання та обрання ним виду економічної діяльності і системи оподаткування, які не передбачають використання земельної ділянки в господарській діяльності.

Тобто з набуттям ознак (якості) суб`єкта господарювання фізична особа, яка ним стала, не перестає бути власником чи користувачем земельної ділянки і не звільняється від обов`язку сплати земельного податку.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права була висловлена Верховним Судом України у постанові від 24 листопада 2015 року (справа №21-2352а15), а також Верховним Судом у постановах від 13 червня 2018 року у справі №826/14615/16, від 15 лютого 2019 року у справі №826/9948/16.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено апеляційним судом, видами діяльності позивача за КВЕД є: код КВЕД 46.39 неспеціалізована оптова торгівля продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами; код КВЕД 47.11 роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами; код КВЕД 47.19 інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах (основний); код КВЕД 47.51 роздрібна торгівля текстильними товарами в спеціалізованих магазинах; код КВЕД 47.65 роздрібна торгівля іграми та іграшками в спеціалізованих магазинах; код КВЕД 47.71 роздрібна торгівля одягом у спеціалізованих магазинах; код КВЕД 47.78 роздрібна торгівля іншими невживаними товарами в спеціалізованих магазинах; код КВЕД 56.10 діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування.

За таких обставин, позивач, в якості фізичної особи - підприємця, враховуючи його види діяльності, не може використовувати орендовану земельну ділянку в межах власної господарської діяльності за її цільовим призначенням.

При цьому, факт використання вказаної земельної ділянки позивачем в якості фізичної особи - підприємця в межах власної господарської діяльності позивачем не доведено.

Разом з тим, відповідно до п.286.2 ст.286 ПК України платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов`язку подання щомісячних декларацій. При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається довідка (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а надалі така довідка подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі.

Отже, позивач, стверджуючи, що він використовує земельну ділянку в межах власної господарської діяльності як фізична особа - підприємець, повинен був самостійно обчислити суму податку та подати відповідну декларацію.

Зазначене свідчить про правомірність повідомлення-рішення від 03.05.2017 року № 19828-1302.

Доводи апелянта про порушення відповідачем ч. 3 ст. 58 ПК України у зв`язку з ненаданням до податкового повідомлення-рішення розрахунку, не впливають на правильність висновків суду про обґрунтованість рішення відповідача, яким визначено ОСОБА_1 податкового зобов`язання з орендної плати за землю за 2017 рік.

Таким чином, позовні вимоги про скасування податкового повідомлення-рішення від 03.05.2017 року № 19828-1302 є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції повність або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення, є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Отже, рішення суду першої інстанції підлягає частковому скасуванню.

Керуючись ст. ст. 315, 317, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.02.2019 по справі № 520/10680/18 скасувати в частині відмови у задоволенні позову щодо визнання притиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Головного управління ДФС у Харківській області від 13.04.2017 року № 950-1302, № 951-1302.

Прийняти в цій частині постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області від 13.04.2017 року № 950-1302, № 951-1302.

В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.02.2019 року по справі № 520/10680/18 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя І.М. Ральченко
Судді В.В. Катунов Г.Є. Бершов
Постанова складена в повному обсязі 28.05.19 року