Справа № 360/4268/18
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2019-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2019 року справа №360/4268/18

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сіваченка І.В., суддів: Блохіна А.А., Геращенка І.В., розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції України в Луганській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 12 березня 2019 року (повне судове рішення складено 12 березня 2019 року у м. Сєвєродонецьку) у справі № 360/4268/18 (суддя в І інстанції Широка К.Ю.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України в Луганській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

В грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного Управління Національної поліції України в Луганській області (далі - ГУНП в Луганській області) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Позовну заяву обґрунтовано тим, що наказом від 09 грудня 2015 року № 30 о/с ГУ НП України в Луганській області позивача було звільнено з органів внутрішніх справ за власним бажанням. Позивач вважає, що мав право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні за Законом України від 9 квітня 1992 року № 2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» (далі - Закон № 2262-XII), як особі офіцерського складу, яка має право на пенсію за законом, при звільненні за власним бажанням, яка має вислугу 10 років і більше в розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. Проте, всупереч вимогам вказаного Закону, відповідачем при обчислюванні вислуги років, безпідставно не було включено термін служби в Головному Управлінні МВС України в АР Крим з 07.06.2012 по 05.09.2013. Також зазначає, що його було протизаконно позбавлено права на отримання одноразової грошової допомоги, гарантованої ст. 9 Закону № 2262-XII. Вважаючи такі дії відповідача такими, що порушують його права, просив суд:

- визнати протиправними дії відповідача щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні 09.12.2015;

- зобов`язати ГУНП в Луганській області здійснити нарахування та виплату позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні 09.12.2015 у розмірі, передбаченому діючим законодавством;

- стягнути з відповідача моральну шкоду в сумі 4000,00 грн.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 12 березня 2019 року позовні вимоги задоволені частково. Визнано протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні 09 грудня 2015 року, зобов`язано ГУНП в Луганській області здійснити нарахування та виплату позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні 09 грудня 2015 року відповідно до частини другої статті 9 Закон № 2262-XII в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. В інший частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив суд скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення місцевим судом норм матеріального та процесуального права.

Апелянт наголошує, що судом не враховані всі фактичні обставини справи, що призвело до неправильного вирішення спору. Зокрема, не надано оцінку тим фактам, що ГУНП в АРК та м. Севастополі будь-якими відомостями (у тому числі щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні) не володіє, а тому будь-яких правових підстав щодо нарахування та сплати грошової допомоги з урахуванням періоду служби, який передував звільненню позивача з органів внутрішніх справ відповідно до наказу ГУМВС України в АРК від 05.09.2013 № 224 о/с, у ГУНП в Луганській області не було та факту відсутності доказів щодо набрання законної сили вироку Білогірського районного суду АРК від 17.05.2013.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачем висловлено згоду з висновками місцевого суду та прохання залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Всі особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що за інформацією, наявною в розрахунку вислуги років для призначення пенсії позивача від 19.10.2018 вбачається, що позивач з 09.04.1997 проходив службу в органах внутрішніх справ України (а.с.103-106).

Відповідно до витягу з наказу Головного управління МВС України в Автономній Республіці Крим № 224 о/с від 05.09.2013, підполковника міліції ОСОБА_1 , першого заступника начальника відділу - начальника кримінальної міліції Армянського міського відділу звільнено за п. 67 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складам в органів внутрішніх справ на підставі вироку Білогірського районного суду Автономної республіки Крим від 17.05.2013 (а.с.32).

З 08.01.2015 по 06.11.2015 позивач проходив службу в органах внутрішніх справ України, а з 07.11.2015 по 09.12.2015 - в Національній поліції України (а.с.106).

Відповідно до витягу з наказу ГУНП в Луганській області від 09.12.2015 № 30 о/с, підполковника поліції ОСОБА_1 , старшого інспектора Білокуракинського відділу поліції ГУНП в Луганській області звільнено зі служби в поліції відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням).

Наказом ГУНП в Луганській області від 25.05.2016 № 327 о/с частково змінено наказ ГУНП в Луганській області від 09.12.2015 № 30 о/с, а саме зазначено вислугу років ОСОБА_1 на день звільнення у календарному обчисленні - 16 років 00 місяців 28 днів, загальний трудовий стаж: 25 років 02 місяці 09 днів (а.с.59).

20 серпня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача з заявою про включення до вислуги років періоду служби в ГУ МВС України в АР Крим з 07.06.2012 до 05.09.2013 (а.с.33).

Також 20 серпня 2018 року позивач звернувся до ГУНП у Луганській області з заявою про виплату одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби (а.с.35-36).

Листами від 10.09.2018 № 3299/111/19-2018 та 13 вересня 2018 року за № 539/1/111/22-2018 ГУНП в Луганській області повідомило ОСОБА_1 , що перерахування вислуги років буде розглянуто після отримання підтверджуючих документів щодо періодів проходження служби з АР Крим.

19 вересня 2018 року позивач вдруге звернувся до ГУНП в Луганській області з вимогою про включення до вислуги років періоду служби в ГУ МВС України в АР Крим з 07.06.2012 до 05.09.2013 (а.с.39-41).

Висновком комісії ГУНП в Луганській області від 12 жовтня 2018 року зараховано до вислуги років ОСОБА_1 період служби в ГУ МВС України в АРК з 07.06.2012 до 05.09.2013 в календарному обчисленні - 1 рік 02 місяці 28 днів (а.с.107-108 зв. бік).

Листом від 16.10.2018 № 7165/111/19/05 2018 ГУНП в Луганській області повідомило позивача про проведення службової перевірки, за результатами якої встановлено, що позивачу безпідставно не включено до розрахунку вислуги років періоду проходження служби в АР Крим (а.с.42).

Наказом ГУНП в Луганській області від 08.11.2018 № 559 о/с, внесені зміни до наказу ГУНП в Луганській області від 09.12.2015 № 30 о/с, в частині обчислення вислуги років ОСОБА_1 : на день звільнення у календарному обчисленні - 17 років 03 місяців 26 днів, загальний трудовий стаж: 26 років 05 місяці 07 днів (а.с.43,60).

Отже, спірним питанням у справі є наявність підстав для нарахування та виплати позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів зазначає таке.

Рішення місцевого суду оскаржено лише відповідачем. Відповідно до частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Таким чином, оскільки судове рішення позивачем не оскаржене, апеляційному перегляду підлягає рішення місцевого суду лише в частині задоволених позовних вимог. В іншій частині судове рішення апеляційному перегляду не підлягає і має бути залишено без змін.

Закон № 2262-XII визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.

Статтею 9 Закону № 2262-XII визначені умови виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби.

Відповідно до частини другої статті 9 Закону № 2262-XII, особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, при звільненні зі служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Виплата зазначеної в частинах першій та другій цієї статті одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, здійснюється Міністерством оборони України, Міністерством внутрішніх справ України, Національною поліцією, Службою судової охорони, Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України, центральними органами виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах цивільного захисту, транспорту, виконання кримінальних покарань, пожежної і техногенної безпеки, єдину державну податкову політику, іншими утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями та правоохоронними органами, за рахунок коштів Державного бюджету України, передбачених на їх утримання (ч. 4 ст. 9 Закону № 2262-XII).

Поліцейським, особам офіцерського складу, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України, співробітникам Служби судової охорони, звільненим зі служби безпосередньо з посад, займаних в органах державної влади, органах місцевого самоврядування або у сформованих ними органах, на підприємствах, в установах, організаціях і у вищих навчальних закладах із залишенням на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, виплата одноразової грошової допомоги з підстав, передбачених частинами першою та другою цієї статті, здійснюється за рахунок коштів органів, у яких вони працювали (ч. 5 ст. 9 Закону № 2262-XII).

Згідно частини 9 статті 9 Закону № 2262-XII, особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, у разі повторного їх звільнення зі служби одноразова грошова допомога, передбачена цією статтею, виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання такої грошової допомоги.

Частиною одинадцятою статті 9 Закону № 2262-XII встановлено, що дія цієї статті не поширюється на осіб, які станом на 16 березня 2014 року проходили службу на території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, крім осіб, які в установленому порядку продовжили службу за межами тимчасово окупованої території України.

Згідно з частиною 2 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною другою статті 245 КАС України визначено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про:

- визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень (пункт 2);

- визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій (пункт 3);

- визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4);

- інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів (пункт 10).

За приписами статті 4 КАС України в рамках адміністративного судочинства:

дії - певна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у здійсненні суб`єктом владних повноважень своїх обов`язків у межах наданих законодавством повноважень чи всупереч їм;

бездіяльність - певна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у невиконанні ним дій, які він повинен був і міг вчинити відповідно до покладених на нього посадових обов`язків згідно із законодавством України;

рішення - нормативно-правовий акт або індивідуальний акт (нормативно-правовий акт - акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування; індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк).

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 з 09.04.1997 по 05.09.2013 проходив службу в органах внутрішніх справ України.

Позивач вперше звільнений з органів внутрішніх справ України 05.09.2013 у зв`язку з набранням законної сили рішення суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення злочину або адміністративного правопорушення (п. 67 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складам в органів внутрішніх справ) відповідно до наказу Головного управління МВС України в Автономної республіки Крим № 224 о/с від 05.09.2013.

Задовольняючи позов, місцевий суд виходив з такого.

Станом на дату винесення вказаного наказу позивач досяг віку 42 років.

При першому звільненні у позивача були відсутні дві умови виплати допомоги при звільненні у відповідності до частини 2 статті 9 Закону № 2262-XII, а саме: відсутність права на пенсію відповідно до вказаного закону, оскільки позивач на момент звільнення не досяг пенсійного віку, та відмінність причини звільнення позивача з причинами, визначеними в законі. Отже, позивач 05.09.2013 ще не набув права на отримання вказаної допомоги та не міг їм скористатися.

Таким чином, спростовуються доводи відповідача щодо можливості отримання позивачем зазначеної допомоги при звільненні 05.09.2013 з Головного управління МВС України в Автономної республіки Крим.

З цього приводу колегія суддів зазначає, що частина 2 статті 9 Закону № 2262-XII не визначає таку умову виплати одноразової грошової допомоги, як наявність права на пенсію (досягнення пенсійного віку). Особи рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом - це суб`єкти, на яких поширюється зазначена норма, за умови звільнення зі служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

У статті 9 Закону № 2262-XII не йдеться про залежність права на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні від наявності у особи права на пенсію (досягнення пенсійного віку), а тому зазначена підстава не може бути визнана однією з умов виплати одноразової грошової допомоги при звільненні.

Проте така помилка не вплинула на правильність остаточних висновків місцевого суду щодо необхідності задоволення позову.

Оскільки умова, визначена судом першої інстанції як друга (підстава звільнення) - правильна, позивач не набув права на отримання вказаної допомоги та не міг їм скористатися, за наявності відмінної підстави звільнення (набрання законної сили рішення суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення злочину або адміністративного правопорушення).

Також з матеріалів справи вбачається, що позивач з 08.01.2015 по 06.11.2015 проходив службу в органах внутрішніх справ України, а з 07.11.2015 по 09.12.2015 - в Національній поліції України.

Вдруге, позивач звільнений з органів внутрішніх справ України 09.12.2015 за власним бажанням (наказу ГУНП в Луганській області від 09.12.2015 № 30 о/с). На момент звільнення позивач досяг 45-річного віку.

Вислуга років ОСОБА_1 на день звільнення у календарному обчисленні становить - 17 років 03 місяців 26 днів, загальний трудовий стаж: 26 років 05 місяці 07 днів (а.с.43,60).

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що вислуга років позивача при звільненні 09.12.2015 ГУНП у Луганській області була обрахована невірно, до наказу від ГУНП в Луганській області від 09.12.2015 № 30 о/с були внесені зміни наказами ГУНП в Луганській області від 25.05.2016 № 327 о/с та від 08.11.2018 № 559 о/с (а.с.59,60), отже, фактично відповідачем самостійно визнано безпідставність не включення ОСОБА_1 періоду проходження служби ГУ МВС України в Автономної республіки Крим з 07.06.2012 до 05.09.2013 в календарному обчисленні - 1 рік 02 місяці 28 днів та виправлено помилки (а.с.103-108).

Виходячи з вищевикладеного, апеляційний суд дійшов висновку, що позивач мав право на виплату допомоги при звільненні 09.12.2015 у відповідності до частини 2 статті 9 Закону № 2262-XII, оскільки він звільнився зі служби за власним бажанням, мав вислугу в органах внутрішніх справ України більше 10 років (17 років 03 місяців 26 днів), не отримував вказану допомогу при попередньому звільненні.

Враховуючи наведене та зважаючи на обставини справи, місцевий суд дійшов правильного висновку, що відповідачем порушено право позивача на виплату одноразової грошової допомоги при звільненні, яке відбулося внаслідок протиправної бездіяльності відповідача, а саме невиконанні ним дій, які він повинен був і міг вчинити відповідно до покладених на нього посадових обов`язків. Тому, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Разом з тим, під ефективним засобом (способом) захисту прав позивача необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам. Обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З метою ефективного захисту прав позивача, про захист яких він просить, суд на підставі частини другої статті 9 КАС України вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог, самостійно обравши спосіб захисту, який відповідає об`єкту порушеного права та у спірних правовідносинах є достатнім та необхідним (ефективним).

Оскільки порушення права позивача відбулось саме внаслідок протиправної бездіяльності відповідача, апеляційний суд погоджує висновок суду першої інстанції, що належним способом захисту порушеного права є, саме, визнання протиправної бездіяльності відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні 09.12.2015 та зобов`язання здійснити нарахування та виплату позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні 09.12.2015 відповідно до частини другої статті 9 Закону № 2262-XII в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Колегія суддів не бере до уваги доводи апелянта стосовно відмінності причини звільнення позивача з причинами, визначеними в Законі № 2262-XII, з виходячи з такого.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону № 2262-XII особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, при звільненні зі служби за службовою невідповідністю, у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем чи у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, у зв`язку з набранням законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за адміністративне корупційне правопорушення, пов`язане з порушенням обмежень, передбачених Законом України «Про засади запобігання і протидії корупції», одноразова грошова допомога, передбачена цією статтею, не виплачується.

Апелянт наголошує, що відсутність доказів набрання законної сили вироку Білогірського районного суду АРК від 17.05.2013 не дає підстав стверджувати, що позивач не міг отримувати одноразову грошову допомогу за попереднім місцем роботи.

Проте, саме вирок Білогірського районного суду АРК від 17.05.2013 і був підставою для прийняття наказу Головним управлінням МВС в АРК від 05.09.2013 № 224о/с для звільнення ОСОБА_1 зі служби в органах внутрішніх справ України в запас Збройних сил України за п. 67 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (у зв`язку з набранням законної сили рішення суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення злочину або адміністративного корупційного правопорушення).

Інших доводів, які б спростували висновки місцевого суду, апеляційна скарга не містить.

Відповідно до частини 3 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно частини другої статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Колегія суддів розглянувши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Відповідно до положень ч.1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що місцевим судом правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 250, 308, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції України в Луганській області - залишити без задоволення.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 12 березня 2019 року у справі № 360/4268/18 - залишити без змін.

Повне судове рішення - 28 травня 2019 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. В. Сіваченко

Судді А. А. Блохін

І. В. Геращенко