Справа № 160/3475/19
Суддя: Прудник Сергій Володимирович
Дата ухвалення: 2019-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

27 травня 2019 року Справа 160/3475/19

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Прудник Сергій Володимирович, перевіривши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області про визнання наказу про звільнення протиправним, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

17 квітня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою, в якій просив суд:

- визнати протиправним наказ ГУ ДФС у Дніпропетровській області від 21.03.2019 року № 225-0 «Про звільнення ОСОБА_1 » з податкової міліції в запас Збройних Сил за пунктом 64 "ж" (за власним бажанням) з 21.03.2019 року;

- поновити ОСОБА_1 на посаді старшого оперуповноваженого з особливо важливих справ відділу організації викриття економічних злочинів оперативного управління Головного управління ДФС у Дніпропетровській області;

- стягнути з Головного управління ДФС у Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 , середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 21.03.2019 року по дату винесення рішення суду;

- зобов`язати ГУ ДФС у Дніпропетровській області прийняти від ОСОБА_1 готівкою суму 30177 грн., отриману в якості одноразової грошової допомоги у зв`язку із звільненням зі служби за власним бажанням згідно наказу ГУ ДФС у Дніпропетровській області від 21.03.2019 року № 225-о;

- зобов`язати ГУ ДФС у Дніпропетровській області зробити зворотній перерахунок виплаченої ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в сумі - 30177 грн. виплаченої при звільненні.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.04.2019 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору за подання до суду адміністративного позову відмовлено. Означену позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків позовної заяви протягом 5 (п`яти) робочих днів, з моменту отримання копії даної ухвали, шляхом надання до суду: копії паспорту громадянина України, уточненого адміністративного позову із копією для вручення відповідачу з зазначенням: відомостей про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися та власне письмове підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, наданням до суду оригіналу документа про сплату судового збору в розмірі 768,40 грн.

В період з 06.05.2019 року по 08.05.2019 року, в період з 10.05.2019 року по 11.05.2019 року судді Пруднику С.В. надані дні відпочинку за раніше відпрацьовані дні, та також в період з 13.05.2019 року по 17.05.2019 року суддя перебував на лікарняному.

Так, на виконання вимог ухвали суду від 22.04.2019 року ОСОБА_1 до канцелярії Дніпропетровського окружного адміністративного суду 07.05.2019 року надано заяву про усунення недоліків позовної заяви, копію паспорта та уточнену позовну заяву із клопотанням про звільнення від сплати судового збору за подання до суду позовної заяви.

В обґрунтування заяви та клопотання про звільнення від сплати судового збору позивач покликається на те, що позовні вимоги полягають не в виплаті середньої заробітної плати за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі, про що зазначено в ухвалі суду від 22.04.2019 року, а полягають саме в тому, що позивач просить поновити його на роботі та виплатити йому середню заробітну плату за час вимушеного прогулу. У зв`язку із наведеним, ОСОБА_1 просив звільнити його від сплати судового збору із посиланням на п. 1 ч. ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Перевіривши доводи клопотання про звільнення від сплати судового збору, суд вважає що в його задоволенні слід відмовити з огляду на таке.

Так, згідно з пп. 1 п. 3 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" (далі - Закон), за подання фізичною особою до адміністративного суду адміністративного позову:

- майнового характеру справляється судовий збір у розмірі: 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

- немайнового характеру справляється судовий збір у розмірі: 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до норм Закону України "Про Державний бюджет України на 2019 рік", із 01 січня 2019 року установлено прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 1921,00 грн.

Суд зазначає, що позивач просить стягнути з Головного управління ДФС у Дніпропетровській області середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 21.03.2019 року по дату винесення рішення суду, при цьому, як на день подання позову так і на день подання до суду уточненої позовної заяви неможливо встановити точну його ціну, отже з урахуванням ч. 2 ст. 6 Закону, суд приходить до висновку, що позовна заява містить одну майнову вимогу, а тому, судовий збір за подання до суду вказаної позовної заяви становить 768,40 грн.

Також, суд акцентую увагу на тому, що стягнення з роботодавця (власника або уповноваженого ним органу підприємства, установи, організації) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, за весь час затримки по день фактичного розрахунку) за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується у розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій).

Водночас структура заробітної плати визначена статтею 2 Закону України "Про оплату праці", за змістом якої заробітна плата складається з основної та додаткової заробітної плати, а також з інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки), яка встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, яка включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Крім того, на підставі статті 2 Закону України "Про оплату праці" структуру заробітної плати можна визначити, беручи до уваги положення Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13 січня 2004 року № 5 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 року за № 114/8713 (далі - Інструкція № 114/8713), розробленої відповідно до Закону України від 17 вересня 1992 року N 2614-XII "Про державну статистику» та Закону України "Про оплату праці" з урахуванням міжнародних рекомендацій у системі статистики оплати праці й стандартів Системи національних рахунків (за змістом преамбули цієї Інструкції).

Відповідно до пункту 1.3 Інструкції № 114/8713 для оцінки розміру заробітної плати найманих працівників застосовується показник фонду оплати праці. До фонду оплати праці включаються нарахування найманим працівникам у грошовій та натуральній формі (оцінені в грошовому вираженні) за відпрацьований та невідпрацьований час, який підлягає оплаті, або за виконану роботу незалежно від джерела фінансування цих виплат. Фонд оплати праці складається з: фонду основної заробітної плати; фонду додаткової заробітної плати; інших заохочувальних та компенсаційних виплат.

При цьому, інші виплати, що не належать до фонду оплати праці, встановлені в розділі 3 Інструкції № 114/8713, згідно з пунктом 3.9 якого до них відносяться суми, нараховані працівникам за час затримки розрахунку при звільненні.

З наведених норм чинного законодавства вбачається, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою (зокрема, компенсацією працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати) у розумінні статті 2 Закону України "Про оплату праці", тобто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати.

З огляду на викладене пільга щодо сплати судового збору, передбачена пунктом 1 частини першої статті 5 Закону, згідно з якою від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, не поширюється на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні під час розгляду таких справ в усіх судових інстанціях.

Аналогічна позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року справа №910/4518/16 (Провадження №12-301гс18).

Таким чином, враховуючи вищезгадані норми, суд вважає за необхідно відмовити позивачу у задоволенні вимоги про звільнення його від сплати судового збору за подання вказаної позовної заяви.

До того ж, суд зауважує на тому, що оцінка щодо відмови у звільненні від сплати судового збору та висловлення правової позиції, яка вказана у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року справа №910/4518/16 (Провадження №12-301гс18) вже надавалась судом в ухвалі суду від 22.04.2019 року про залишення позовної заяви без руху.

Відтак, позивачу слід сплатити та надати до суду доказ сплати судового збору із заявленої ним вимоги у розмірі 768,40 грн., сплаченого на реквізити: одержувач - УК у Чечел.р.м.Дніпра/Чечел.р/22030101, банк отримувача - Казначейство України (ЕАП), код за , розрахунковий рахунок 4014, МФО 899998, код класифікації доходів бюджету - 22030101.

Окрім того, з поданої до суду уточненої позовної заяви убачається, що позивачем в останній відсутня інформація щодо відомостей про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися, що є в свою чергу порушенням вимог п. 7 ч. 5 ст. 160 КАС.

Частиною 1 статті 118 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Згідно з частинами другою, третьої статті 121 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду. Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, у письмовому провадженні.

Відповідно до частини шостої статті 121 Кодексу адміністративного судочинства України, про поновлення або продовження процесуального строку, відмову у поновленні або продовженні процесуального строку суд постановляє ухвалу, яка не пізніше наступного дня з дня її постановлення надсилається особі, яка звернулася із відповідною заявою.

Відтак, оскільки вимоги ухвали про залишення позовної заяви без руху від 22.04.2019 року станом на 27.05.2019 року не виконані, слід дійти висновку про необхідність продовження строку залишення позовної заяви без руху з наданням строку для усунення недоліків протягом 5 (п`яти) робочих днів, з моменту отримання копії даної ухвали.

Керуючись статтями 30, 43, 46, 118, 121, 133, 160, 161, 169, 171, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору за подання до суду адміністративного позову відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області про визнання наказу про звільнення протиправним, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зобов`язання вчинити певні дії- залишити без руху.

Позивачу надати строк для усунення недоліків позовної заяви протягом 5 (п`яти) робочих днів, з моменту отримання копії даної ухвали, шляхом надання до суду:

уточненого адміністративного позову із копією для вручення відповідачу з зазначенням: відомостей про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви;

- наданням до суду оригіналу документа про сплату судового збору в розмірі 768,40 грн., із заявленої позивачем вимоги, сплаченого на реквізити: одержувач - УК у Чечел.р.м.Дніпра/Чечел.р/22030101, банк отримувача - Казначейство України (ЕАП), код за , розрахунковий рахунок 4014, МФО 899998, код класифікації доходів бюджету - 22030101.

Роз`яснити позивачу, що відповідно до пункту 1 частини 2, частини 8 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України, позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху. Повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Копію ухвали про залишення позовної заяви з руху невідкладно надіслати особі, що звернулась із позовною заявою.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя С. В. Прудник