Справа № 640/6675/19
Суддя: Погрібніченко І.М.
Дата ухвалення: 2019-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

28 травня 2019 року № 640/6675/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Погрібніченка І.М. розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу
за позовомАкціонерного товариства «Укрсоцбанк»
до треті особи: Приватного виконавця Кісельової Віталіни Володимирівни Вознюк Віталій Володимирович Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації
про зобов`язання вчинити дії,
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - АТ «Укрсоцбанк», позивач) звернулося з позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва про:

- зобов`язання приватного виконавця Кісельової Віталіни Володимирівни (далі - приватний виконавець Кісельова В.В., відповідач) провести усі необхідні заходи щодо примусової реалізації в рамках виконавчого провадження №57929181 нерухомого майна, а саме:

- жилого будинку, загальною пл. 280,3 кв. м., житловою - 101,2 кв. м., що розташований за адресою, АДРЕСА_1 , належить відповідачу на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про право власності на житловий будинок, що видане 30.08.2002 року виконкомом Дніпровською районною державною адміністрацією м. Києва, право власності зареєстроване відповідно до Реєстраційного напису на правовстановлюючому документи, вчиненого КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна» 12.09.2002 року за реєстровим № 43384;

- земельної ділянки пл. 0.0585 га, кадастровий № НОМЕР_1 , що розташована за адресою, АДРЕСА_1 , цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, належить ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , третя особа 1) на праві приватної власності на підставі Державного акту на право приватної власності на землю за № НОМЕР_3 без отримання згоди Органу опіки та піклування Дніпровської районної районної у м. Києві державної адміністрації.

Позивач наголошує на тому, що для звернення стягнення на іпотечне нерухоме майно боржника не має бути перешкодою проживання зареєстрованих неповнолітніх у такому будинку, оскільки вказані особи були зареєстровані після укладення договору іпотеки, що є порушенням умов договору з боку ОСОБА_1

Також АТ «Укрсоцбанк» вважає, що приписами Закону України «Про виконавче провадження» та Законом України «Про іпотеку» не передбачено обов`язок виконавця отримувати дозвіл органу опіки та піклування при реалізації нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти та примусова реалізація такого майна не залежить від отримання чи не отримання такого дозволу.

Ухвалою суду від 13.05.2019 року за вказаною позовною заявою було відкрито спрощене позовне провадження та призначено судове засідання на 23.05.2019 року.

Також вказаною ухвалою суду до участі у справі у якості третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача залучено ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , третя особа 1).

Ухвалою Окружного адміністративного суду у місті Києві від 16.05.2019 року у якості третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача залучено Службу у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації (далі - Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської РДА в місті Києві, третя особа 2).

23 травня 2019 року відповідачем через канцелярію суду надано відзив та копії матеріалів виконавчого провадження.

У своєму відзиві відповідач фактично визнав позов та просив його задовольнити в повному обсязі.

Треті особи своїм правом на подання пояснень щодо позовних вимог не скористались.

У судове засідання, призначене на 23.05.2019 року сторони не з`явилися, позивачем було подано заяву про розгляд справи без його участі через що суд, на підставі ч. 3 ст. 194 Кодексу адміністративного судочинства України дійшов до переконня про можливість завершення її розгляду у письмовому провадженні.

Розглянувши наявні документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

29 серпня 2007 року між АТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання невідновлюваної кредитної лінії №10-29/4076.

Одночасно між позивачем та третьою особою 1 було укладено Іпотечний договір №02-10/2995 в якості забезпечення виконання зобов`язання за вказаним вище договором було передано в іпотеку:

- житловий будинок АДРЕСА_1, загальною площею 280,3 квадратних метрів, житловою площею 101,2 квадратних метрів, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 і належить ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про право власності на житловий будинок, що видане 30.08.2002 року виконкомом Дніпровською РДА м. Києва, на підставі розпорядження «Органу по оформленню права власності на об`єкти нерухомого майна і житла» №ПС-13 від 23.07.2002 року, право власності на який зареєстровано відповідно до Реєстраційного напису на правовстановлюючому документі, вчиненого КП «Київське БТІ та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна» 12.09.2002 року за реєстровим номером 43384;

- земельна ділянка розміром 0,0585 гектара, що розташована на території: м. Києва у Дніпровському районі на АДРЕСА_1 , кадастровий номер НОМЕР_1 , яка належить ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі Державного акту на право приватної власності на землю. Серії НОМЕР_2 , виданого 28.03.2001 року Київським міським управлінням земельних ресурсів на підставі рішення Київської міської ради від 21.12.2001 року №122/1099, призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, зареєстрованого в Книзі записів держаних актів на право приватної власності на землю за №66-2-03605.

Пунктом 1.6. вказаного договору Іпотекодавець гарантує, що на предмет іпотеки не існує прав та вимог інших осіб, в тому числі тих, що зареєстровані у встановленому законом порядку.

Пунктом 2.1.4 зазначено, що Іпотекодавець зобов`язаний без письмової згоди Іпотекодержателя, що оформляється додатковою угодою до цього Договору, не відчужувати предмет іпотеки, а також не передавати його в спільну діяльність, лізинг, оренду, користування.

Пунктом 2.1.5. на Іпотекодавця покладено обов`язок не пізніше наступного дня після настання змін надавати Іпотекодержателю відомості про будь-які зміни, що відбулися чи відбуваються з Предметом іпотеки, в тому числі, про зазіхання на нього з боку третіх осіб.

14 грудня 2018 року приватним виконавцем Кісельовою В.В. за заявою позивача на підставі виконавчого листа Київського апеляційного суду №755/15969/16, виданого 05.12.2018 року, відкрито виконавче провадження №57929181 зі стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості за договором про надання невідновлюваної кредитної лінії №10-29/4076 від 29.08.2007 року у розмірі 412 670,85 доларів США.

29 січня 2019 року відповідачем описано та арештовано вказані вище житловий будинок та земельну ділянку.

Своїм листом (заявою) від 10.04.2019 року, яку приватний виконавець отримала 10.04.2019 року, позивач просив виконавця невідкладно вчинити виконавчі дії, спрямовані на примусову реалізацію зазначеного нерухомого майна з метою задоволення вимог позивача (стягувача за виконавчим провадженням).

З відповіді приватного виконавця Кісельової В.В. від 10.04.2019 року вбачається, що у зв`язку з тим, що за адресою: АДРЕСА_1 проживають зареєстровані неповнолітні ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , для проведення дій по реалізації зазначеного нерухомого майна на прилюдних торгах, згідно п. 4.5.9 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за № 489/20802, державним виконавцям потрібно отримати дозвіл на це з органів опіки та піклування.

У зв`язку з тим, що виконавцем такого дозволу отримано не було (згідно з відповіддю Служби у справах дітей Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації від 26.03.2019 року), останній, як на його думку, не може вчиняти дії по реалізації вищезазначеного іпотечного майна (домоволодіння).

Позивач вважає свої права порушеними, а відтак звернувся за їх захистом до суду.

Оцінивши за правилами статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення позивача та представника третьої особи, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини суд зазначає таке.

Спірні правовідносини врегульовано нормами Конституції України, Закону України "Про іпотеку" від 05 червня 2003 року № 898-ІV (далі - Закон № 898-IV), Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" від 02 червня 2016 року № 1403-VIII (далі - Закон № 1403-VIII), Закону України "Про виконавче провадження" від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII), Закон України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 № 2402-III ( далі - Закон № 2402-ІІІ), Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 № 1382-IV (далі - Закон № 1382-ІV), Порядок провадження органами опіки та піклування діяльності пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866 (далі - Порядок № 866), Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за № 489/20802 (далі - Інструкція № 512/5) та ін.

Згідно зі статтею 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону № 1403-VIII примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України "Про виконавче провадження" випадках - на приватних виконавців.

Згідно ч. 1 ст. 3 Закону № 1403-VIII завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом.

Частина 1 статті 1 Закону № 1404-VIII визначає, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За приписами ч. 1 ст. 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

У свою чергу порядок звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна фізичної особи визначено статтею 50 Закону № 1404-VIII.

Так, ч. 1 - 4 цієї статті передбачено, що звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник.

Разом із житловим будинком стягнення звертається також на прилеглу земельну ділянку, що належить боржнику.

У разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом.

Після документального підтвердження належності боржнику на праві власності об`єкта нерухомого майна виконавець накладає на нього арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідного реєстру у встановленому законодавством порядку. Про накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, заставлене третім особам, виконавець невідкладно повідомляє таким особам.

Згідно з ч. 1 ст. 61 Закону № 1404-VIII реалізація арештованого майна (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено оборотоздатного майна та майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону) здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною.

При цьому відповідно до ч. 7 ст. 51 Закону № 1404-VIII примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється виконавцем з урахуванням положень Закону України "Про іпотеку".

Так, абз. 1 ст. 33 Закону № 898-IV передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Абзацом 5-6 ст. 3 Закону № 898-IV встановлено, що у разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.

Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

Відповідно до абз. 1 ст. 4 Закону № 898-IV обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законодавством. У разі недотримання цієї умови іпотечний договір є дійсним, але вимога іпотекодержателя не набуває пріоритету відносно зареєстрованих прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно.

Абзац 3 ст. 9 Закону № 898-IV встановлює, що іпотекодавець має право виключно на підставі згоди іпотекодержателя: зводити, знищувати або проводити капітальний ремонт будівлі (споруди), розташованої на земельній ділянці, що є предметом іпотеки, чи здійснювати істотні поліпшення цієї земельної ділянки; передавати предмет іпотеки у наступну іпотеку; відчужувати предмет іпотеки; передавати предмет іпотеки в спільну діяльність, лізинг, оренду, користування.

За приписами абз. 3 ст. 33 Закону № 898-IV звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до абз. 1 ст. 41 Закону № 898-IV реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах, у тому числі у формі електронних торгів, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження", з дотриманням вимог цього Закону.

З матеріалів справи вбачається, що згідно листа Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 29.01.2019 року № 103/781/34/4 в приміщенні, що передано в іпотеку станом на 28.01.2019 рік зареєстровано 14 осіб, серед яких: ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стаття 18 Закону № 2402-ІІІ встановлює, що діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно ст. 12 Закону № 2623-IV держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна.

Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень.

Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону.

Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Посадові особи органів опіки та піклування, що несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям.

За абзацом 1 п. 67 Порядку № 866 дозвіл на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким має дитина надається районною, районною у мм. Києві та Севастополі держадміністрацією, виконавчим органом міської, районної у місті (у разі утворення) ради, сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади за поданням служби у справах дітей після проведення зазначеною службою перевірки документів за місцем знаходження майна протягом одного місяця з дня надходження заяви на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини лише у разі гарантування збереження її права на житло і оформляється рішенням, витяг з якого видається заявникам службою у справах дітей. Для здійснення правочинів щодо нерухомого майна дитини батьки, опікуни або піклувальники подають службі у справах дітей документи, зазначені у пункті 66 цього Порядку. Служба у справах дітей розглядає протягом 10 робочих днів подані документи та з`ясовує наявність (відсутність) обставин, що можуть бути підставою для відмови у наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини.

Аналогічні приписи містяться у п. 28 глави 8 Інструкції № 512/5, а саме: у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Якщо такий дозвіл не надано, виконавець продовжує виконання рішення за рахунок іншого майна боржника, а в разі відсутності такого майна повертає виконавчий документ стягувачу з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої статті 37 Закону.

Отже, вищевказаними правовими нормами, визначено порядок вчинення дій виконавцем при передачі на реалізацію нерухомого майна, право користування яким мають діти.

У той же час, позивач в своїх позовних вимогах просить зобов`язати приватного виконавця Кісельової В.В. провести усі необхідні заходи щодо примусової реалізації в рамках виконавчого провадження №57929181 нерухомого майна без отримання згоди Органу опіки та піклування Дніпровської районної районної у м. Києві державної адміністрації не заявляючи жодних вимог про визнання його бездіяльності з вказаного приводу протиправною.

Суд звертає увагу на ту обставину, що відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень..

У той же час за п. 4 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, тобто зобов`язання вчинити відповідачем певні дії є способом поновлення права позивача.

Втім, за відсутності оскарження протиправної бездіяльності приватного виконавця самостійне задоволення вимоги позивача про зобов`язання вчинити певні дії буде суперечити завданням адміністративного судочинства, що визначені ст. 2 КАС України.

Окрім цього, суд при вирішенні даної справи вважає за необхідне зазначити, що відповідач, отримавши відповідь органу опіки та піклування щодо відмови в наданні дозволу на примусову реалізацію майна ОСОБА_1 , правомірно не вчиняв дій з реалізації такого майна, оскільки приписи Інструкції № 512/5 не покладають на виконавця прав з оцінки правомірності відповідного рішення органу опіки та піклування на предмет його повноти та всебічності та зобов`язують його діяти у визначений Інструкцією № 512/5 спосіб.

Щодо визнання Приватним виконавцем Кісельовою В.В. позову суд зазначає, що відповідно до ст. 189 Кодексу адміністративного судочинства України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення.

Про прийняття відмови від позову суд постановляє ухвалу, якою закриває провадження у справі. У разі часткової відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу, якою закриває провадження у справі щодо частини позовних вимог.

У разі визнання позову відповідачем повністю або частково суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову повністю або у відповідній частині вимог.

Суд не приймає відмови від позову, визнання позову і продовжує розгляд адміністративної справи, якщо ці дії позивача або відповідача суперечать закону чи порушують чиї-небудь права, свободи або інтереси.

Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє.

З огляду на встановлені обставини справи, суд вважає що дії, які просить позивач зобов`язати вчинити відповідача суперечать закону та у випадку задоволення позову призведуть до порушення житлових прав малолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ., у зв`язку із чим визнання відповідачем позову прийнято судом бути не може.

Одночасно суд звертає увагу позивача, що ним обрано неналежний спосіб судового захисту його прав, який має полягати в оскарженні саме розпорядження 26 березня 2019 року Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації №232, яким відмовлено Приватному виконавцю Виконавчого округу міста Києва Кісельовій В.В. в наданні дозволу на вчинення правочинів щодо майна, право користування яким мають діти, а не в зобов`язанні відповідача вчинити дії щодо примусової реалізації майна боржника без отримання згоди органу опіки та піклування.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Під час розгляду справи доводи позивача були спростовані, у зв`язку з чим підстави для задоволення адміністративного позову відсутні.

Беручи до уваги положення статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України та враховуючи відмову позивачу у задоволенні позовних вимог, відшкодування судового збору останньому не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8, 9, 77, 243 - 246, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову Акціонерного товариства «Укрсобанк» (03150, місто Київ, вулиця Ковпака, будинок 29, ) відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 КАС України протягом 10 днів з дня його проголошення.

Відповідно до п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» КАС України в редакції Закону № 2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя І.М. Погрібніченко