Справа № 200/1811/19-а
Суддя: Голубова Л.Б.
Дата ухвалення: 2019-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2019 р. Справа№200/1811/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Голубової Л.Б., за участі секретаря судового засідання Грисюк І.А., розглянувши в приміщенні Донецького окружного адміністративного суду адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини польова пошта НОМЕР_1

Військової частини НОМЕР_2

про визнання дій щодо відмови в розрахунку по грошовому забезпеченню

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовом до Військової частини польова пошта НОМЕР_1 (далі відповідач 1), Військової частини НОМЕР_2 (далі відповідач 2) про визнання дій щодо відмови в розрахунку по грошовому забезпеченню під ємної допомоги при укладенні контракту від 05 вересня 2016 року, грошове забезпечення за невикористану відпустку за 2017 рік, заробітній платі за липень, серпень, вересень, жовтень 2017 року.
В обґрунтування позову позивач зазначає, що 05.09.2016 року при укладені контракту позивачу не виплачено підйомну допомогу та під час переведення до 21 ОМБП В 2604 (А 2962) та щодо переводу до 56 ОМПБ В 2095 (А 0989).
Позивач в період з 05.09.2016 року по 22.10.2016 року, з 10.12.2016 року по час видачі довідки (№ 354 від 16.02.2017 року) брав участь в антитерористичній операції.
Відповідно до витягу з наказу № 21 від 21.01.2017 року позивача переведено до іншої військової частини.
Наказом № 281 від 03.11.2017 року позивача виключено із списків особистого складу частини та всіх видів забезпечення.
За час проходження військової служби та під час розрахунку у зв`язку зі звільненням, позивачу не виплачена грошова компенсація за невикористану відпустку.
Крім того, позивач зазначає, що йому не виплачено грошове забезпечення за липень, серпень, вересень та жовтень 2017 року.
Позивач вважає, що відповідачами грубо порушені охоронювані Конституцією та Законами України права позивача на отримання грошового забезпечення військовослужбовця, у зв`язку з чим, звернувся до суду з даним позовом.
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 08 лютого 2019 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 05 березня 2019 року.
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 05 березня 2019 року у задоволені клопотання про проведення судового засідання у режимі відеоконференції відмовлено.
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 05 березня 2019 року підготовче засідання відкладено на 21 березня 2019 року.
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 21 березня 2019 року підготовче засідання відкладено на 04 квітня 2019 року.
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 04 квітня 2019 року продовжено строк підготовчого засідання на тридцять днів та відкладено підготовче засідання на 23 квітня 2019 року.
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 23 квітня 2019 року підготовче провадження закрито та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 16 травня 2019 року.
Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися судом належним чином.
Представники відповідачів в судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися судом належним чином, причини неявки суду не повідомили. Відзив на позовну заяву не надали.
Ухвалами Донецького окружного адміністративного суду від 08 лютого 2019 року, 05 березня 2019 року, 21 березня 2019 року, 04 квітня 2019 року та 23 квітня 2019 року відповідачів зобов`язано надати наступні документи, а саме: відомості про сплату грошового забезпечення військовослужбовця, матеріальної допомоги, компенсації за невикористану відпустку; відзив на позовну заяву, який відповідає вимогам ст. 162 КАС України.
Ухвали суду отримані уповноваженими представниками військових частин, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень (а.с. 102, 111-112).
Ухвали суду відповідачем 1 та відповідачем 2 у зазначені терміни невиконані та не надано витребувані документи та відзиви на позовну заяву.
Частиною 6 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Крім того, ч. 4 ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.
Відповідно до ч. 9 ст. 80 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі неподання суб`єктом владних повноважень витребуваних судом доказів без поважних причин або без повідомлення причин суд, залежно від того, яке ці докази мають значення, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у її визнанні, або розглянути справу за наявними в ній доказами, а у разі неподання доказів позивачем - також залишити позовну заяву без розгляду.
Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-79 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 є громадянином України, про що свідчить паспорт громадянина України серії НОМЕР_3 (а.с. 13). Згідно паспортних даних позивач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 13 зв.бік).
Позивач є військовозобов`язаним, що підтверджується військовим квитком серії НОМЕР_4 (а.с. 14-17). Згідно інформації наявній у військовому квитку позивач 29 травня 2004 року прийняв військову присягу. З 23 квітня 2004 року по 18 жовтня 2005 року проходив строкову військову службу.
Між позивачем та Міністерством оборони України в особі командира 56 ОМПБ укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, який набирає чинності з 05.09.2016 року (а.с. 42-43).
Згідно витягу із наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 248 від 05.09.2016 року позивача призначено на посаду водія та з 05.09.2016 року зараховано до списків особового складу військової частини польова пошта НОМЕР_1 (а.с. 32).
Витягом із наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 325 від 21.11.2016 року позивача увільнено від займаної посади та направлено до військової частини польова пошта НОМЕР_5 (а.с. 33).
Згідно витягу із наказу командира 56 ОМПБ (по особовому складу) 1-РС від 04.01.2017 року позивача увільнено з посади водія та призначено командиром пожежного відділення пожежного взводу 56 ОМПБ (а.с. 37).
Витягом із наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_5 (по стройовій частині) № 21 від 21.01.2017 року позивача увільнено від займаної посади. З 21.01.2017 року виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення та направлено для подальшого проходження служби до 56 ОМПБ (а.с. 36). Крім того, в витягу із наказу зазначено, що позивач щорічну чергову відпустку за 2017 рік не використав.
Згідно витягу із наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 2 від 23.01.2017 року позивача зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 . З 23.01.2017 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків, а з 24.01.2017 року на котлове забезпечення (а.с. 33).
Військовою частиною польова пошта НОМЕР_1 позивачу видана довідка про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України № 354 від 16.02.2017 року, в якій зазначено, що ОСОБА_1 дійсно в період з 05.09.2016 по 22.10.2016, з 10.12.2016 по теперішній час безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції у м. Маріуполь (а.с. 30).
Витягом із наказу командира НОМЕР_6 ОМПБ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (по особовому складу) № 38-РС від 04.04.2017 року позивача увільнено від займаної посади командира пожежного відділення пожежного взводу 56 ОМПБ та призначено командиром мотопіхотного відділення 21 ОМПБ 56 ОМПБ (а.с. 34).
Згідно витягу із наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 90 від 05.04.2017 року позивач вибув до військової частини польова пошта НОМЕР_5 та з 05.04.2017 року виключений із списків військової частини та з усіх видів забезпечення (а.с. 32). Також у витягу із наказу зазначено, що позивач чергову щорічну відпустку за 2017 рік не використав.
Відповідно до копії наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по основній діяльності) № 470 від 01.11.2017 року «Про результати службового розслідування за фактом відмови заступати у наряд та виконувати службові обов`язки молодшим сержантом ОСОБА_1 » на командира 2 мотопіхотного відділення 2 мотопіхотного взводу 1 мотопіхотної роти військової частини НОМЕР_2 молодшого сержанта ОСОБА_1 накладено дисциплінарне стягнення «звільнення з військової служби за контрактом за службовою невідповідністю» (а.с. 38).
Витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) № 281 від 03.11.2017 року позивача вважати таким, що вибув з військової частини НОМЕР_2 у запас за підпунктом «е» (через службову невідповідність осіб рядового, сержантського і старшинського (крім прапорщиків, старших прапорщиків, мічманів, старших мічманів) складу у разі невиконання службових обов`язків) пункту першого частини восьмої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (а.с. 39). Також зазначено, що чинність контракту припиняється 03.11.2017 року.
У зв`язку з неповною виплатою грошового забезпечення адвокат ОСОБА_2 звернулася зі скаргою до військового прокурора Маріупольського гарнізону (а.с. 72).
Військова прокуратура Маріупольського гарнізону супровідним листом від 22.05.2018 року № 11/3779вих-18 на адресу адвоката направила лист від 16.05.2018 року № 618 (а.с. 73-75).
Листом від 16.05.2018 року № 618 (а.с. 74-75) військова частина НОМЕР_2 повідомила, що ОСОБА_1 самовільного залишив військову частину з 07.04.2017 року по 18.06.2017 року у зв`язку з чим, здійснено перерахунок грошового забезпечення та утримано з грошового забезпечення за серпень-жовтень 2017 року неналежні грошові кошти.
Грошова компенсація за невикористану відпустку не нараховувалась відповідно до пункту 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Стосовно підйомної допомоги в листі зазначено, що ОСОБА_1 до командира військової частини з рапортом не звертався.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 6 п. «д» ст. 26 Закону України від 25.03.1992 №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок та військову службу» контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби через службову невідповідність.
Нормативно-правовим актом, який відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі, є Закон України від 20.12.1991 № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закону № 2011).
Так, згідно з ч. 2, 3 та 4 ст. 9 Закону № 2011 до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Наказом Міністра оборони України від 11.06.2008 № 260 затверджено Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі - Інструкція № 260), яка визначає порядок та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, ліцеїстам та вихованцям військових оркестрів, а також порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил України одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби.
Відповідно до пп. 37.1.1 п. 37.1 Інструкції № 260 у разі звільнення з військової служби посадові оклади, оклади за військовими званнями та щомісячні додаткові види грошового забезпечення виплачуються особам офіцерського складу та особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, які до дня отримання військовою частиною наказу або повідомлення про звільнення з військової служби займають посади, на які були призначені, - до дня виключення наказом зі списків особового складу включно, але не більше ніж за один місяць з дня одержання військовою частиною наказу чи письмового повідомлення про звільнення (з урахуванням п.37.2 цієї Інструкції).
У межах установлених цим підпунктом строків, зазначеним військовослужбовцям, які не здали справи і не склали обов`язки за посадою до дня одержання військовою частиною наказу (повідомлення) про звільнення, грошове забезпечення виплачується за період здавання справ і обов`язків за посадою.
За приписами абз. 3 п. 242 розділу ХІІ «Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», затвердженого Указом Президента № 1153/2008 від 10.12.2008, особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням.
Як встановлено судом, позивача виключено зі списків особового складу на підставі витягу з наказу № 281 від 03.11.2017 року та у листопаді 2017 року проведений остаточний розрахунок грошового забезпечення.
Стосовно виплати грошового забезпечення за липень-жовтень 2017 року суд зазначає, що під час проведення службового розслідування, встановлено факт самовільного залишення військової частини молодшим сержантом ОСОБА_1 , у зв`язку з чим відбувся перерахунок грошового забезпечення за зазначений період та утримано з грошового забезпечення за серпень-жовтень 2017 року неналежні кошти, які були отримані за період квітень-липень 2017 року.
Згідно пункту 34.4 Інструкції № 260 військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби на строк понад 10 діб, незалежно від причини залишення виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення. Про призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини (Інструкція № 260 діяла на час виникнення спірних правовідносин).
Крім того, суд зазначає, що аналогічна норма міститься в першому розділі п. 15 порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, який затверджений наказом Міністерства оборони України № 260 від 07.06.2018 року, де зазначено, що грошове забезпечення не виплачується: за час надання військовослужбовцям відпусток відповідно до чинного законодавства України, за якими не передбачено збереження заробітної плати; якщо виплачуються академічні стипендії; за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше; за час перебування на лікуванні в лікарняних закладах понад встановлені чинним законодавством строки; за час тимчасового виконання обов`язків понад два місяці за новими посадами у зв`язку з переведенням військової частини на інший штат (внесення змін до штату); за час тримання військовослужбовців під вартою чи перебування під цілодобовим домашнім арештом; за час відбування покарання на гауптвахті військовослужбовцями строкової військової служби.
Військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення.
Призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.
Таким чином, суд зазначає, що позивачу правомірно розраховано та виплачено в повному обсязі належне грошове утримання за липень-жовтень 2017 року, у зв`язку з чим, позовні вимоги щодо виплати грошового забезпечення за липень, серпень, вересень та жовтень 2017 року не підлягають задоволенню.
Стосовно позовних вимог про виплату підйомної допомоги, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини 1 статті 9 вищевказаного Закону в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Згідно частин 3, 4 статті 9-1 Закону грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Абзацом першим пункту 3 статті 9-1 Закону визначено, що при переїзді військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, а також тих, хто перебуває на кадровій військовій службі та військовій службі за призовом осіб офіцерського складу, на нове місце військової служби в інший населений пункт, у зв`язку з призначенням на військову посаду, зарахуванням до військового навчального закладу, термін навчання в якому становить не менше шести місяців, або у зв`язку з передислокацією військової частини їм виплачується в тому числі підйомна допомога в розмірі місячного грошового забезпечення на військовослужбовця і 50 відсотків місячного грошового забезпечення на кожного члена сім`ї військовослужбовця, який переїжджає з ним на нове місце військової служби.
Аналогічна норма міститься і в п. 1 Інструкції про порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил України підйомної допомоги, затвердженій наказом Міністра оборони України від 22 жовтня 2001 року № 370, в редакції на момент виникнення спірних правовідносин.
Відповідно до пункту 2 вищевказаної Інструкції розмір підйомної допомоги визначається з окладу за основною посадою, на яку призначений військовослужбовець або яку він займав до дня прибуття військової частини (підрозділу) до нового пункту постійної дислокації, окладу за військове звання та додаткових видів грошового забезпечення на день виникнення права на отримання підйомної допомоги.
Підпунктами 4.1, 4.2 пункту 4 Інструкції визначено, що підйомна допомога офіцерам, прапорщикам (мічманам) і військовослужбовцям, які проходять службу за контрактом, виплачується тим, які переїхали у зв`язку з призначенням на посади, - за новим місцем служби на підставі наказу про призначення і наказу командира військової частини про вступ військовослужбовця до виконання обов`язків за посадою.
Системний аналіз наведених вище норм законодавства дає підстави для висновку, що підйомна допомога є одним із видів соціального забезпечення військовослужбовців та їх сімей.
Підставою для її виплати є, зокрема, наказ про призначення і наказ командира військової частини про вступ військовослужбовця до виконання обов`язків за посадою.
Підйомна допомога виплачується особі після фактичного прибуття за новим місцем служби.
Як встановлено судом та підтверджується витягом із наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 248 від 05.09.2016 року позивача призначено на посаду водія та з 05.09.2016 року зараховано до списків особового складу військової частини польова пошта НОМЕР_1 . Витягом із наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 325 від 21.11.2016 року позивача увільнено від займаної посади та направлено до військової частини польова пошта НОМЕР_5 . Витягом із наказу командира НОМЕР_6 ОМПБ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (по особовому складу) № 38-РС від 04.04.2017 року позивача увільнено від займаної посади командира пожежного відділення пожежного взводу 56 ОМПБ та призначено командиром мотопіхотного відділення 21 ОМПБ 56 ОМПБ. Витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) № 281 від 03.11.2017 року позивача вважати таким, що вибув з військової частини НОМЕР_2 .
Отже, зважаючи на те, що позивач був зарахований до різних військових частин, місце дислокації яких розташовано поза пунктом постійного проживання позивача до прийняття на військову службу, суд вважає, позивач мав цілком обґрунтоване право на отримання підйомної допомоги в розмірі місячного грошового забезпечення.
При цьому, відповідач не заперечує щодо наявності такого права у позивача, однак в листі від 16.05.2018 року № 618 зазначає, що останній не надав документів, які б підтверджували зміну місця проживання.
Проте, суд посилання відповідача, які викладені в листі від 16.05.2018 року № 618 до уваги не приймає з огляду на їх необґрунтованість, оскільки з моменту укладання контракту з позивачем, відповідачу було достеменно відомо усі персональні дані про військовослужбовця. Більш того, у матеріалах справи містяться відомості про адресу реєстрації позивача та копії вказаних документів повинні зберігатися у особових справах військовослужбовців.
Крім того, суд наголошує, що на позивача не покладено обов`язок щодо доказування зміни місця проживання.
З огляду на вищевикладене, військовою частиною НОМЕР_2 протиправно не виплачена ОСОБА_1 підйомна допомога в розмірі місячного грошового забезпечення.
Щодо позовної вимоги про виплату грошової компенсації за невикористану відпустку за 2017 рік, суд зазначає наступне.
Відповідно до абз. 3 п. 242 розділу ХІІ «Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», затвердженого Указом Президента № 1153/2008 від 10.12.2008, особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням.
Відповідно до абз. 3 п. 14 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки.
Водночас Преамбулою Закону України від 15.11.1996 № 504/96-ВР «Про відпустки» встановлено, що цей Закон встановлює державні гарантії права на відпустки, визначає умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи.
Частиною першою статті 24 вказаного Закону передбачено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей.
Позивачем чергову відпустку за 2017 рік не використано, а тому останній має право на грошову компенсацію.
Згідно з нормами частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до вимог пункту 4 частини першої статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Згідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до вимог частин першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд, відповідно до положень частини п`ятої статті 77 КАС України, вирішує справу на підставі наявних доказів.
Відповідно до вимог частин першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Нормами частини другої зазначеної статті встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.
Потенційний обов`язок суб`єкта владних повноважень довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності в суді посилює його відповідальність при прийнятті рішень, вчиненні інших дій чи допущенні бездіяльності.
Презумпція винуватості суб`єкта владних повноважень відповідача також означає припущення, що повідомлені позивачем обставини у справі про рішення, дії, бездіяльність відповідача і про порушення права, свободи чи інтересу відповідають дійсності, доки відповідач їх не спростує на основі доказів.
Враховуючи, що відповідач не надав суду достатніх доказів, які б спростували позицію та доводи позивача, суд доходить висновку, що вимоги позивача є частково обґрунтованими, а позов таким, що підлягає частковому задоволенню.
З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення заявлених позивачем вимог про визнання дій щодо відмови в розрахунку по грошовому забезпеченню під ємної допомоги при укладенні контракту від 05 вересня 2016 року, грошове забезпечення за невикористану відпустку за 2017 рік, заробітній платі за липень, серпень, вересень, жовтень 2017 року.
Відповідно до п. 10 ч. 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд враховує, що позивач звільнений від сплати судового збору за подання позову, доказу понесення ним інших судових витрат суду не надано, тому судові витрати, що підлягають відшкодуванню, відсутні.
Згідно частини 3 статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України у виняткових випадках залежно від складності справи складення рішення, постанови у повному обсязі може бути відкладено на строк не більш як десять, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.
Відповідно до частини 4 статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
З огляду на викладене, на підставі ст.ст. 2, 17, 77, 90, 139, 242-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (місце реєстрації відповідно паспорта громадянина України: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_7 ) до Військової частини польова пошта НОМЕР_1 (місцезнаходження: м. Маріуполь, код НОМЕР_8 ), Військової частини НОМЕР_2 (місцезнаходження: АДРЕСА_3 код НОМЕР_9 ) про визнання дій щодо відмови в розрахунку по грошовому забезпеченню задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористану відпустку за 2017 рік та підйомної допомоги.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористану чергову відпустку за 2017 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 підйомну допомогу в розмірі місячного грошового забезпечення.
В решті позовних вимог відмовити.
Рішення складено у повному обсязі та підписано 24 травня 2019 року.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Голубова Л.Б.