Справа № 182/1242/19(2-а/0182/47/2019)
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2019-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

28 травня 2019 року м. Дніпросправа № 182/1242/19
провадження №2-а/0182/47/2019

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Семененка Я.В. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Добродняк І.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Кязимової Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області

на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 квітня 2019 року (суддя Рибакова В.В.) по справі №182/1242/19 (провадження №2-а/0182/47/2019) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення № 293 від 16.11.2018 року, винесену заступником начальника Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області Сікіріною І.В., якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 680,00 грн.

В обґрунтування заявлених вимог посилалась на те, що вказаною постановою її притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 164-1, ч.1 ст.165-1 КУпАП з огляду на позицію контролюючого органу про неналежне ведення обліку доходів та витрат і про порушення порядку нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Не погоджуючись з оскаржуваною постановою, позивач зазначала те, що за наслідками проведеної документальної перевірки контролюючим органом донараховано податкові зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб та визначено до сплати суму єдиного соціального внеску. Вказані рішення відповідача були оскаржені у встановленому Податковим кодексом України порядку, у зв`язку з чим вони не були узгодженими. За позицією позивача, до завершення процедури адміністративного оскарження податкових повідомлень-рішень, відповідач не міг вирішувати питання про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 квітня 2019 року адміністративний позов задоволено, а саме:

визнано протиправною та скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення № 293 від 16.11.2018 року, винесену заступником начальника Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області Сікіріною І.В., якою притягнуто до адміністративної відповідальності фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 у вигляді накладення штрафу в розмірі 680,00 грн., справу про адміністративне правопорушення закрито;

стягнуто з Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь держави судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп. (сімсот шістдесят вісім грн. 40 коп.).

Вирішуючи спірні правовідносини між сторонами, судом першої інстанції зроблено висновок про необґрунтованість оскаржуваної постанови відповідача, оскільки в ній не розкрито суть та зміст інкримінованих позивачу правопорушень.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на безпідставність висновків суду першої інстанції щодо необґрунтованості спірної постанови. З цього приводу відповідач вказує на те, що суть скоєних позивачем адміністративних правопорушень відображення як в акті документальної перевірки так і в протоколах про адміністративне правопорушення, на що суд першої інстанції уваги не звернув. Крім цього, відповідач вказує і на незаконність стягнення судом першої інстанції судового збору з відповідача, оскільки сторони, у справах даної категорії, звільненні від сплати судового збору.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що Головним управлінням Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області проведена документальна планова виїзна перевірка ФОП ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2016 по 31.12.2017, за результатами якої складено акт від 05.10.2018р.

В акті перевірки зроблено висновки про заниження ФОП ОСОБА_1 . податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб, внаслідок завищення витрат, безпосередньо пов`язаних з одержанням доходу, та заниження єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, внаслідок заниження чистого оподатковуваного доходу.

15.11.2018 року головним державним ревізор-інспектором відділу контрольно-перевірочної роботи самозайнятих осіб управління податків і зборів з фізичних осіб ГУ ДФС у Дніпропетровській області Пауком Володимиром Юрійовичем складено протокол про адміністративне правопорушення № 293, відповідно до якого ОСОБА_1 вчинила правопорушення: «неналежне ведення обліку доходів і витрат, в результаті порушення пп.177.2 п, пп.177.4.5 п.177.4 ст.177 ПК України, а саме завищення суми оподатковуваного доходу за 2016 рік на 790103,97 грн., за 2017 рік на 302658,26 грн., в результаті чого донараховано податок на доходи фізичних осіб від підприємницької діяльності, що підтверджено Актом перевірки № №59436/04-36-13-05/ від 05.10.2018 року, відповідальність передбачена ст.164-1 КУпАП».

Крім цього, 15.11.2018 року головним державним ревізор-інспектором відділу контрольно-перевірочної роботи самозайнятих осіб управління податків і зборів з фізичних осіб ГУ ДФС у Дніпропетровській області Пауком Володимиром Юрійовичем складено протокол про адміністративне правопорушення № 294, відповідно до якого ОСОБА_1 вчинила правопорушення: «порушення порядку нарахування, обчислення і строків сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, в результаті порушення абз. 1 п.2 ч.1 ст.7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року, що призвело до заниження суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за 2016 рік на 90080,76 грн., за 2017 рік на 66584,76 грн., що підтверджено актом перевірки №59436/04-36-13-05/ від 05.10.2018 року, відповідальність передбачена ч.1 ст. 165-1 КУпАП».

16.11.2018 року, за результатами розгляду протоколів №293 та №294 від 15.11.2018 року, заступником начальника ГУ ДФС у Дніпропетровській області Сікіріною І.В. було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення №293, якою за неналежне ведення обліку доходів і витрат та порушення порядку нарахування, обчислення і строків сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності на підставі ст.164-1, ч.1 ст. 165-1 КУпАП у вигляді штрафу в сумі 680,00 грн.

Правомірність та обґрунтованість вказаної постанови є предметом спору, який передано на вирішення суду.

За наслідками перегляду справи, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст..164-1 КУпАП неподання або несвоєчасне подання громадянами декларацій про доходи чи включення до декларацій перекручених даних, неведення обліку або неналежне ведення обліку доходів і витрат, для яких законами України встановлено обов`язкову форму обліку, -

тягне за собою попередження або накладення штрафу у розмірі від трьох до восьми неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Дії, передбачені частиною першою цієї статті, вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за те ж порушення, -

тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі від п`яти до восьми неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, об`єктивною стороною правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст..164-1 КУпАП, є:

- неподання або несвоєчасне подання громадянами декларацій про доходи;

- включення до декларацій перекручених даних;

- неведення обліку доходів і витрат, для яких законами України встановлено обов`язкову форму обліку;

- неналежне ведення обліку доходів і витрат, для яких законами України встановлено обов`язкову форму обліку.

У спірному випадку відповідач, визначаючи склад адміністративного правопорушення, вказує на те, що його об`єктивна сторона полягає у неналежному веденню позивачем обліку доходів і витрат.

При цьому, неналежне ведення такого обліку, за позицією відповідача, полягає у завищенні сум оподатковуваного доходу (саме так зазначено у протоколі №293, хоча в акті перевірки йдеться про заниження оподатковуваного доходу) і заниження податкових зобов`язань відповідач пов`язує із завищенням позивачем витрат, безпосередньо пов`язаних з одержанням доходу.

Таким чином, позиція відповідача, про неналежне ведення позивачем обліку доходів і витрат, ґрунтується виключно на його висновкам про заниження позивачем податкових зобов`язань внаслідок завищення витрат, безпосередньо пов`язаних з одержанням доходу.

З такою підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ст..164-1 КУпАП суд апеляційної інстанції не погоджується з огляду на те, що положення вказаної норми права передбачають відповідальність, зокрема, за неналежне ведення обліку доходів і витрат, для яких законами України встановлено обов`язкову форму обліку. І такий факт неналежного ведення доходів і витрат повинен бути підтверджений обставинами, які б свідчили про те, що позивачем ведеться облік доходів і витрат з порушенням встановлено законом порядку (формою) такого обліку. При цьому, сама по собі позиція контролюючого органу про можливість чи неможливість відображення у такій формі обліку витрат, які безпосередньо пов`язані з одержанням доходу, не може бути підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності, оскільки вказане не свідчить про неналежне ведення обліку доходів і витрат, за формою обліку, яка встановлена для певних видів підприємницької діяльності.

Відповідно до ч.1 ст.165-1 КУпАП порушення порядку нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності щодо єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування або подання недостовірних відомостей, що використовуються в Державному реєстрі загальнообов`язкового державного соціального страхування, іншої звітності та відомостей, передбачених законами України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" і "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", порушення встановленого порядку використання та здійснення операцій з коштами Пенсійного фонду України, - тягнуть за собою накладення штрафу на посадових осіб підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, фізичну особу - підприємця або особу, яка забезпечує себе роботою самостійно, від тридцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, об`єктивною стороною правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.165-1 КУпАП, є:

порушення порядку нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування;

неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності щодо єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування;

подання недостовірних відомостей, що використовуються в Державному реєстрі загальнообов`язкового державного соціального страхування, іншої звітності та відомостей, передбачених законами України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" і "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування";

порушення встановленого порядку використання та здійснення операцій з коштами Пенсійного фонду України.

У спірному випадку відповідач, визначаючи склад адміністративного правопорушення, вказує на те, що його об`єктивна сторона його полягає у порушенні порядку нарахування, обчислення і строків сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

З цього приводу слід зазначити те, що об`єктивна сторона правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.165-1 КУпАП, взагалі не передбачає таких дій як обчислення і строки сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а отже притягнення особи до адміністративної відповідальності за такі дії є неправомірним.

Крім цього, щодо порушення порядку нарахування єдиного внеску, то такі висновки відповідача виключено ґрунтується на його позиції про заниження позивачем чистого оподатковуваного доходу, що призвело до заниження єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Але, з такою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності не можливо погодитися, оскільки положення вказаної норми права передбачають відповідальність, зокрема, за порушення порядку нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. І такий факт повинен бути підтверджений обставинами, які б свідчили про те, що позивачем порушено саме порядок (який встановлюється законом чи іншими нормативно-правовими актами) нарахування єдиного внеску. При цьому, сама по собі позиція контролюючого органу щодо заниження чистого оподатковуваного доходу, не може бути підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності, оскільки вказане не свідчить про порушення нею саме порядку нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про неправомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ст..164-1, ч.1 ст.165 - 1 КупАП, у зв`язку з чим суд першої інстанції обґрунтовано вказав на наявність підстав для задоволення заявленого позову.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами відповідача щодо відсутності підстав для стягнення судового збору з відповідача.

Згідно з ч. 4 ст. 288 Кодексу України про адміністративні правопорушення особа, яка оскаржила постанову у справі про адміністративне правопорушення, звільняється від сплати державного мита.

Верховний Суд України у постановах від 13 грудня 2016 року у справі № 21-1410а16 та від 31 січня 2017 року у справі № 298/1232/15-а висловив правовий висновок щодо застосування положень законодавства, які регулюють відносини, пов`язані зі сплатою судового збору у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності.

Зокрема, Верховний Суд України зазначив, що у справах про оскарження постанов у справах про адміністративне правопорушення у розумінні положень статей 287, 288, КУпАП, статей 2-4 Закону України "Про судовий збір" позивач звільняється від сплати судового збору. КУпАП дає вичерпний перелік осіб, які можуть мати статус позивача у справах про оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення і на цій підставі не повинні сплачувати судовий збір при зверненні до суду першої інстанції.

У випадку незгоди із судовим рішенням, прийнятим за наслідками розгляду справи цієї категорії, позивач вправі оскаржити його в апеляційному порядку. Однаковою мірою це стосується й відповідача у спірних правовідносинах, оскільки він як рівноправна сторона в адміністративній справі також має право на апеляційне/касаційне оскарження судового рішення.

У цій справі, з огляду на предмет оскарження, позивач звільнений від сплати судового збору. Матеріалами справи підтверджено, що позивачем по даній справі судових витрат не понесено.

За правилами ч. 5 ст. 139 КАС України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Отже, враховуючи вищенаведені обставини та приймаючи до уваги, що позивачем, якого звільнено від сплати судового збору за подання адміністративного позову у даній справі, під час розгляду даної справи не було понесено будь-яких судових витрат, що свідчить про відсутність підстав для їх компенсування на користь держави за рахунок відповідача, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції помилково стягнув з ГУ ДФС у Дніпропетровській області в дохід держави судовий збір у розмірі 768 (сімсот чотири) гривень 40 коп.

Таким чином, рішення суду в частині стягнення за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДФС України в Дніпропетровській області в дохід держави судовий збір у розмірі 768 (сімсот чотири) гривень 40 коп. підлягає скасуванню, в іншій же частині рішення суду слід залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись п.2 ч.1 ст.315, ст.ст. 317, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області - задовольнити частково.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 квітня 2019 року по справі №182/1242/19 (провадження №2-а/0182/47/2019), в частині стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області в дохід держави судового збору у розмірі 768 (сімсот чотири) гривень 40 коп. - скасувати.

В іншій частині рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 квітня 2019 року по справі №182/1242/19 (провадження №2-а/0182/47/2019) - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати прийняття та відповідно до ч.3 ст.272 Кодексу адміністративного судочинства України касаційному оскарженню не підлягає.

Вступну та резолютивну частину проголошено 28.05.2019р.

Повний текст постанови складено 28.05.2019р.

Головуючий - суддя Я.В. Семененко

суддя Н.А. Бишевська

суддя І.Ю. Добродняк