Справа № 1640/3365/18
Суддя: Бартош Н.С.
Дата ухвалення: 2019-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2019 р. Справа № 1640/3365/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Бартош Н.С.

суддів: Григорова А.М. , Подобайло З.Г.

за участю секретаря судового засідання Мороз М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Прокуратури Кіровоградської області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду (головуючий І інстанції Глловко А.Б., м. Полтава) від 08.11.2018 року (повний текст рішення складений 13.11.2018 р.) по справі № 1640/3365/18

за позовом ОСОБА_1

до Прокуратури Кіровоградської області

третя особа Головне управління державної казначейської служби України у Кіровоградській області

про стягнення середнього заробітку за час затримки, індексації та компенсації у зв`язку з втратою частини заробітної плати,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просила стягнути з Прокуратури Кіровоградської області середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 194724,56 грн., індексації заробітної плати в розмірі 128,61 грн. та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати в розмірі 3210 грн.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 08.11.2018 року по справі № 1640/3365/18 позовні вимоги задоволено: стягнуто з Прокуратури Кіровоградської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 194724,56 грн. (сто дев`яносто чотири тисячі сімсот двадцять чотири гривні п`ятдесят шість копійок), індексацію заробітної плати в розмірі 128,61 грн. та компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати в розмірі 2586,51 грн.

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому наполягає на законності рішення суду першої інстанції, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Сторони про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином.

Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні згідно приписів ст. 229 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 працювала в органах прокуратури Кіровоградської області з 05.11.2001 р. на різних посадах, звільнена з 21.09.2017 р. за власним бажанням згідно з п. 3 ч. 1 ст. 11, п. 7 ч. 1 ст. 51 Закону України "Про прокуратуру", ст. 38 КЗпП України.

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про стягнення з прокуратури Кіровоградської області заборгованості по заробітній платі в розмірі 41554,38 грн. та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 80493,17 грн.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 05.04.2018 у справі № 816/2410/17 позов ОСОБА_1 задоволено частково, стягнуто з прокуратури Кіровоградської області на користь позивача заробітну плату у розмірі 42071,30 грн. з відрахуванням обов`язкових платежів до бюджету та цільових фондів, у задоволенні позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку відмовлено. Рішення набрало законної сили 19.06.2018 р.

Згідно із банківською випискою АТКБ "ПриватБанк" по картці ОСОБА_1 від 29.08.2018 р. прокуратурою Кіровоградської області на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 05.04.2018 р. у справі № 816/2410/17 зараховано на рахунок ОСОБА_1 суму 33867,40 грн. (а.с. 17).

Позивач вважала, що має право на середній заробіток за час затримки розрахунку, індексацію заробітної плати та компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, а тому звернулася до суду першої інстанції із вищевказаними позовними вимогами.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов до висновку про їх обґрунтованість.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (частина перша статті 117 КЗпП України).

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в статті 117 КЗпП України відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який ухвалює рішення по суті спору.

Установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, або в разі його відсутності в цей день наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі не проведення його до розгляду справи по день ухвалення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

У разі не проведення розрахунку у зв`язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу.

При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку працівник мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Отже, суд може зменшити розмір середнього заробітку, що має сплатити роботодавець працівникові за час затримки виплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, за таких умов: наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум за трудовим договором на день звільнення; виникнення спору між роботодавцем та працівником після того, як належні до виплати працівникові суми за трудовим договором у зв`язку з його звільненням повинні бути сплачені роботодавцем; прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу.

Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 117 , 237-1 цього Кодексу роз`яснив, що за статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Верховний Суд України у постанові від 15 вересня 2015 року (справа № 21-1765а15) дійшов до висновку, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені статтею 116 КЗпП, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Відповідно до правової позиції Верховного суду України, що викладена в справі 6-144ц13, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.

За пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року N 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», у разі не проведення розрахунку у зв`язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу.

Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівнику його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум. Зазначене спростовує посилання апелянта на передчасність звернення до суду.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20 листопада 2013 року у справі № 6-114цс13.

При цьому, колегія суддів зазначає, що бездіяльність суб`єкта владних повноважень - пасивна поведінка суб`єкта владних повноважень, яка може мати вплив на реалізацію прав, свобод, інтересів фізичної чи юридичної особи.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 безпосередньо при звільненні з прокуратури не заявляла про незгоду з проведеним відповідачем розрахунком заробітної плати. Також до відповідача не зверталась з заявою про таку незгоду та про поновлення порушеного права. Тобто, спір між позивачем та відповідачем про розмір розрахунку та про затримку виплати належної суми не виникав.

Аналогічні обставини встановлені судом під час розгляду справи № 816/410/17 за позовом ОСОБА_1 до прокуратури Кіровоградської області, третя особа без самостійних вимог на предмет спору - Головне управління Державної казначейської служби України у Кіровоградській області про стягнення коштів.

Як зазначалося вище, рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 05.04.2018 р. у справі № 816/2410/17 позов ОСОБА_1 задоволено частково, стягнуто з прокуратури Кіровоградської області на користь позивача заробітну плату у розмірі 42071,30 грн. з відрахуванням обов`язкових платежів до бюджету та цільових фондів. Рішення набрало законної сили 19.06.2018 р.

З матеріалів справи судом встановлено, що до прокуратури Кіровоградської області з заявою щодо виплати належних згідно рішення суду коштів з зазначенням реквізитів для зарахування коштів ОСОБА_1 не зверталася, а виконавчий лист щодо стягнення заборгованої суми нею було отримано 10.07.2018 р. та спрямовано 27.07.2018 р. безпосередньо до Головного управління Державної казначейської служби України у Кіровоградській області для проведення безспірного списання.

На підставі виконавчого листа списання цих коштів проведено органом Державної казначейської служби України 29.08.2018 р. згідно Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 р. № 845.

З наведених вище обставин вбачається, що спір з роботодавцем про розмір належних ОСОБА_1 сум при звільненні виник при зверненні цієї особи до суду (тобто, після звільнення з роботи) із вимогою про стягнення з прокуратури Кіровоградської області заборгованості по заробітній платі, який був предметом розгляду в межах справи № 816/2410/17, оскільки при звільненні вона не заявляла про незгоду з проведеним відповідачем розрахунком заробітної плати.

Права позивача щодо отримання належних їй сум (заборгованості) заробітної плати були захищені шляхом стягнення з роботодавця заробітної плати у розмірі 42071,30 грн. (з відрахуванням обов`язкових платежів до бюджету та цільових фондів). Вказані кошти отримані позивачем після пред`явлення нею виконавчого листа, шляхом їх списання з рахунків прокуратури Кіровоградської області, тобто у порядку та у спосіб, що визначений постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 р. № 845.

У зв`язку з цим, колегія суддів дійшла до висновку, що в межах спірних правовідносин прокуратурою Кіровоградської області не було допущено бездіяльності щодо не проведення розрахунку у зв`язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум, а тому вимога про відповідальність за затримку розрахунку, в частині стягнення середнього заробітку, не підлягає задоволенню.

Враховуючи те, що суд апеляційної інстанції дійшов до висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог в частині стягнення з Прокуратури Кіровоградської області середнього заробітку за час затримки розрахунку в розмірі 194724,56 грн., відсутні також і підстави для задоволення позовних вимог про стягнення індексації заробітної плати в розмірі 128,61 грн. та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати в розмірі 3210 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи те, що рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 08.11.2018 року по справі № 1640/3365/18 прийняте з порушенням норм матеріального права, а тому воно підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 245, 246, 250, 315, 317, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Прокуратури Кіровоградської області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 08.11.2018 року по справі № 1640/3365/18 - задовольнити.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 08.11.2018 року по справі № 1640/3365/18 скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)Н.С. Бартош
Судді(підпис) (підпис) А.М. Григоров З.Г. Подобайло
Постанова складена в повному обсязі 27.05.19 р.