Справа № 160/8223/18
Суддя: Турлакова Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2019-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2019 року Справа № 160/8223/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Турлакової Н.В.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Лівобережної об`єднаної державної податкової інспекції м. Дніпра Головного управління ДФС в Дніпропетровській області, Головного управління ДФС в Дніпропетровській області, треті особи: Дніпровська міська рада, ОСОБА_2 про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -
Також позивач зазначає, що з 2017 року він не є власником житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , про що він повідомляв Дніпровську міську раду та Лівобережну об`єднану державну податкову інспекцію м. Дніпра Головного управління ДФС в Дніпропетровській області. Так, 02.02.2017 між ним та ОСОБА_2 укладено договір дарування житлового будинку НВО № 810334, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу, Дніпропетровської області Кейтельгіссер О.М. Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень № 79533300 від 02.02.2017 за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на вище зазначений будинок, розміщений на орендованій земельній ділянці.
За таких обставин, позивач вважає, що внаслідок відчуження нерухомого майна відбулась зміна власника будівлі, в зв`язку з чим договір оренди земельної ділянки припинив свою дію в силу закону.
Від Головного управління ДФС у Дніпропетровській області надійшов відзив на позов, в якому зазначено, що між позивачем та Дніпропетровською міською радою укладено договір оренди землі ВСТ № 682524 від 04 травня 2006 року, за умовами якого позивачу передано в оренду строком на п`ятнадцять років земельну ділянку загальною площею 0, 1133 га (кадастровий номер НОМЕР_1 ), розташовану за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Електрична, 34.
Третя особа - ОСОБА_2 надав пояснення, відповідно до яких повідомив, що 02.02.2017 між ним та ОСОБА_1 укладено договір дарування житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 серії НОМЕР_2 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу, Дніпропетровської області Кейтельгіссер О.М. Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень № 79533300 від 02.02.2017 за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на цей будинок.
Третя особа зазначив, що звертався до Департаменту роботи з активами Дніпровської міської ради з приводу оформлення договору оренди земельної ділянки, однак йому повідомили, що договір оренди з попереднім власником не припинений, а відтак, відсутні підстави для укладання договору з новим власником.
Також ОСОБА_2 повідомив, що надав співробітникам Лівобережної об`єднаної державної податкової інспекції м. Дніпра Головного управління ДФС в Дніпропетровській області усі правовстановлюючі документи на житлову будівлю, однак орендну плату продовжують нараховувати колишньому власнику нерухомості ОСОБА_1 ., що призводить до подвійного оподаткування земельної ділянки та правової невизначеності щодо управління нею.
Третя особа Дніпровська міська рада письмових пояснень не надала, в судовому засіданні 03.04.2019 представник підтримав відзив на позов відповідача та просив у задоволенні адміністративного позову відмовити.
Ухвалою від 04 лютого 2019 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом відкрито провадження по адміністративній справі, ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження.
03 квітня 2019 року позивач та третя особа - ОСОБА_2 надали заяви про здійснення подальшого розгляду справи в порядку письмового провадження.
Відповідно до частини 9 статті 205 КАС України справу призначено до розгляду у письмовому провадженні на підставі наявних в справі доказів, за відсутності сторін.
Дослідивши чинне законодавство та матеріали справи, судом встановлені наступні обставини.
04 травня 2006 року між Дніпропетровською міською радою (орендодавець) в особі першого заступника міського голови Крупського Андрія Федоровича та ОСОБА_1 (орендар) укладено договір оренди землі ВСТ № 682524, посвідчений нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Літаш І.П., зареєстрований в реєстрі за № 3007. За умовами договору ОСОБА_1 передано в оренду строком на п`ятнадцять років земельну ділянку загальною площею 0,1133 га (кадастровий номер НОМЕР_1 ), розташовану за адресою: АДРЕСА_1 . Підставою для надання земельної ділянки в оренду є рішення Дніпропетровської міської ради № 268/34 від 01.03.2006 (п. 1.3. договору).
Згідно з пунктом 1.2. договору оренди цільове використання земельної ділянки 1.11.6 (інша комерційна діяльність).
Відповідно до пунктів 5.1., 5.2. договору земельна ділянка передається в оренду: по фактичному розміщенню нежитлової будівлі, цільове призначення земельної ділянки: землі житлової та громадської забудови.
На момент укладення договору оренди на земельній ділянці була розташована будівля, загальною площею 443, 4 кв. м., що належала позивачу на праві власності згідно з договором купівлі-продажу нежитлового приміщення серія НОМЕР_3 від 21.08.2004, реєстровий номер Д-897. Право власності зареєстровано КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» відповідно до Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 4583537 від 30.08.2004.
Відповідно до декларації про готовність до експлуатації об`єкта від 13 вересня 2016 року № ДП 1421625С0088, зареєстрованої Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області, нежитлову будівлю за адресою: АДРЕСА_1 , що розташована на орендованій земельній ділянці, було реконструйовано в житлову. Дата повідомлення Департаменту ДАБІ у Дніпропетровській області про початок виконання будівельних робіт 30.05.2016.
29.12.2016 позивач зареєстрував своє право власності на житлову будівлю згідно з Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень № 77388698 від 29.12.2016.
Відповідно до технічного паспорта, виготовленого ІНФОРМАЦІЯ_1 , будівля, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 є житловим будинком, загальною площею 443, 4 кв. м., житлова площа 302, 3 кв. м.
02.02.2017 між ОСОБА_1 (дарувальник) та ОСОБА_2 (обдаровуваний) укладено договір дарування житлового будинку НВО НОМЕР_4 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу, Дніпропетровської області Кейтельгіссер О.М., зареєстрований в реєстрі за № 106. За цим договором позивач передав у власність ОСОБА_2 житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . За описом об`єкта: загальна площа - 443, 4 кв. м., житлова 302, 3 кв. м., кадастровий номер земельної ділянки, на якій розташований відчужуваний житловий будинок - НОМЕР_1 .
Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень № 79533300 від 02.02.2017 за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на цей будинок.
Позивач 06.02.2017 звертався до Міського голови з клопотанням про розірвання договору оренди землі від 04 травня 2006 року у зв`язку зі зміною власника. Клопотання отримане Департаментом по роботі з активами Дніпровської міської ради 06.02.2017 вх. № 36/1799.
30 березня 2018 позивач повторно звернувся до Міського голови з клопотанням про припинення права користування земельною ділянкою (кадастровий номер - НОМЕР_1 ) у зв`язку зі зміною власника нерухомості, розміщеної на орендованій земельній ділянці. Клопотання отримане Департаментом по роботі з активами Дніпровської міської ради 30.03.2018 вх. № 36/2081.
Відповідно до ухвали Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 26.07.2018 у справі № 206/3981/18, ОСОБА_1 19.07.2018 звернувся з позовною заявою до Дніпровської міської ради, треті особи: Лівобережна об`єднана державна податкова інспекція м. Дніпра Головного управління ДФС в Дніпропетровській області, ОСОБА_2 про дострокове розірвання договору оренди. На момент розгляду даної справи, рішення у справі № 206/3981/18 не ухвалено.
19.05.2016 Лівобережною об`єднаною державною податковою інспекцією м. Дніпра Головного управління ДФС в Дніпропетровській області прийнято податкове повідомлення-рішення № 4548-1302, яким визначено позивачу розмір грошового зобов`язання за платежем орендна плата з фізичних осіб, код платежу 18010900 за 2016 рік на суму 97 667, 50 грн.
Відповідно до рішення Дніпропетровської міської ради від 27.12.2010 № 5/6 «Про місцеві податки і збори на території міста», з урахуванням внесених змін рішеннями Дніпропетровської міської ради від 28.01.2015, 15.07.2015, 13.07.2016, 15.02.2017, в 2016 та 2017 роках розмір орендної плати за земельні ділянки, розташовані на території міста Дніпра, становив 3 % від нормативної грошової оцінки відповідної земельної ділянки.
Листом № 8-411-0.2-1677/2-16 від 12.05.2016 Управління Держгеокадастру у м. Дніпропетровську повідомило Лівобережну об`єднану державну податкову інспекцію м. Дніпра Головного управління ДФС в Дніпропетровській області, що розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки площею 0, 1133 га (кадастровий номер - НОМЕР_1 ) по АДРЕСА_1 , яка перебуває в оренді у громадянина ОСОБА_1 для комерційного використання в 2016 році складає 3 255 583, 22 грн.
Щодо позовної вимоги про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Лівобережної об`єднаної державної податкової інспекції м. Дніпра Головного управління ДФС в Дніпропетровській області № 4548-1302 від 19.05.2016, яким визначено позивачу розмір грошового зобов`язання за платежем орендна плата з фізичних осіб за 2016 рік на суму 97 667, 50 грн, суд зазначає таке.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України (далі - ПК України).
Підпунктом 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 ПК України (тут і надалі в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) установлено, що плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.
Згідно із підпунктами 14.1.72 і 14.1.73 пункту 14.1 статті 14 ПК України земельним податком визнається обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів. Землекористувачами можуть бути юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.
Відповідно до підпунктів 269.1.1 і 269.1.2 пункту 269.1 статті 269 ПК України платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.
Згідно з підпунктом 270.1.1 пункту 270.1 статті 270 ПК України об`єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.
Статтею 271 ПК визначено, що базою оподаткування є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом; площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено.
Згідно з пунктом 286.1 статті 286 Податкового кодексу підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.
Відповідно до пункту 286.5 статті 286 Податкового кодексу України нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами, які видають платникові до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку визначеному статтею 58 цього Кодексу.
Суд зазначає, що одним із основних принципів у Земельному кодексі України визначено принцип раціонального використання та охорони земель. Відтворюючи дієвість цього принципу, ЗК поділяє земельний фонд України, який становлять усі землі країни в межах її території, за особливим правовим режимом та основним цільовим призначенням на категорії.
Стаття 19 Земельного кодексу України закріплює такі категорії земель: землі сільськогосподарського призначення; землі житлової та громадської забудови; землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; землі оздоровчого призначення; землі рекреаційного призначення; землі лісогосподарського призначення; землі водного фонду; а також землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення.
Віднесення земель до тієї чи іншої категорії згідно з частиною 1 статті 20 Земельного кодексу України здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.
Згідно з положеннями статті 20 Земельного кодексу України зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення. Зміна цільового призначення земельних ділянок приватної власності здійснюється за ініціативою власників земельних ділянок, та провадиться, зокрема, щодо земельних ділянок, розташованих у межах населеного пункту - сільською, селищною, міською радою.
Кожна категорія земель має узагальнене цільове призначення, що визначає специфіку її особливого правового режиму. Так, земельні ділянки, віднесені до однієї категорії, можуть використовуватися за різними видами цільового призначення.
Встановлення та зміна цільового призначення земельних ділянок може здійснюватись виключно відповідно до вимог закону та у встановленому порядку, наслідки порушення якого визначені у статті 21 Земельного кодексу України.
Класифікацію видів цільового призначення земель (далі КВЦПЗ) затверджено наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 23.07.2010 № 548.
КВЦПЗ, відповідно до Земельного кодексу України та Закону України "Про землеустрій", застосовується для використання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, організаціями, підприємствами, установами для ведення обліку земель та формування звітності із земельних ресурсів та визначає поділ земель на окремі види цільового призначення земель, які характеризуються власним правовим режимом, екосистемними функціями, типами забудови, типами особливо цінних об`єктів.
Порядок визначення ставки податку за земельну ділянку та розміру орендної плати визначено положеннями статей 274, 288 Податкового Кодексу України.
Відповідно до підпункту 288.1. статті 288 ПК підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки; органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які укладають договори оренди землі, повинні до 1 лютого подавати контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки переліки орендарів, з якими укладено договори оренди землі на поточний рік, та інформувати відповідний контролюючий орган про укладення нових, внесення змін до існуючих договорів оренди землі та їх розірвання до 1 числа місяця, що настає за місяцем, у якому відбулися зазначені зміни.
Згідно з підпунктом 288.5.1 статті 288 Податкового Кодексу України розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою за розмір земельного податку: для земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких проведено, - у розмірі не більше 3 відсотків їх нормативної грошової оцінки, для земель загального користування - не більше 1 відсотка їх нормативної грошової оцінки, для сільськогосподарських угідь - не менше 0, 3 відсотка та не більше 1 відсотка їх нормативної грошової оцінки.
Отже, граничні розміри орендної плати землі залежать від категорії земельної ділянки.
Аналіз положень зазначених норм законодавства свідчить про те, що нарахування орендної плати за землю позивачу відбувалось на підставі чинного договору оренди та даних державного земельного кадастру щодо розміру нормативної грошової оцінки земельної ділянки.
На думку позивача, розмір орендної плати, починаючи з 2016 року, повинен бути перерахований відповідно до змін, що відбулися у цільовому використанні земельної ділянки, оскільки нарахування було здійснене як для нежитлового приміщення, що використовується для комерційної діяльності.
Однак, суд не погоджується з такими твердженнями позивача, оскільки відповідно до вимог статті 20 Земельного кодексу України, зміна цільового використання земельної ділянки внаслідок реконструкції об`єкта нерухомості, розміщеного на ній, не відбувається автоматично. Зміна цільового використання земельної ділянки здійснюється виключно у відповідності до вимог закону та у встановленому порядку, на підставі затвердженого проекту землеустрою щодо її відведення.
Натомість, в матеріалах справи відсутні докази звернення позивача до Дніпровської міської ради щодо розроблення проекту землеустрою. Крім того, право власності на житлову будівлю внаслідок її реконструкції, позивач зареєстрував лише 29.12.2016.
У відповідності до абзацу 2 пункту 65.10 статті 65 ПК України державна реєстрація (реєстрація) припинення підприємницької чи незалежної професійної діяльності фізичної особи або внесення до Державного реєстру запису про припинення такої діяльності фізичною особою не припиняє її зобов`язань, що виникли під час провадження підприємницької чи незалежної професійної діяльності, та не змінює строків, порядків виконання таких зобов`язань та застосування санкцій за їх невиконання.
Відповідно до статей 51, 52, 598-609 ЦК України, статті 46 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" у випадку припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця (із внесенням до Реєстру запису про державну реєстрацію такого припинення) її зобов`язання (господарські зобов`язання) за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за зобов`язаною особою, оскільки вона як фізична особа не перестає існувати та відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.
За приписами частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України.
Щодо доводів позивача про припинення ним підприємницької діяльності 31.03.2015, суд зазначає, що у разі припинення суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи, її зобов`язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки вона не припиняє існування. До того ж, позивач був зареєстрований підприємцем 08.04.2014, а земельну ділянку в оренду отримав в 2006 році як громадянин.
Вказана правова позиція узгоджується із постановою Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17.
З огляду на те, що позивач не спростував правомірності прийняття контролюючим органом оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, суд доходить до висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог в цій частині.
Суд зазначає, що податкове повідомлення-рішення Лівобережної об`єднаної державної податкової інспекції м. Дніпра Головного управління ДФС в Дніпропетровській області № 4548-1302, яким визначено позивачу розмір грошового зобов`язання за платежем орендна плата з фізичних осіб, код платежу 18010900 за 2016 рік на суму 97 667, 50 грн, винесено контролюючим органом на підставі, у порядку та у спосіб, що визначені законом, а тому є правомірним. Доказів, що свідчать про протилежне, до суду не надано.
При переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку (пункт 287.6 статті 287 ПК).
За правилами пункту 287.7 статті 287 ПК України у разі надання в оренду земельних ділянок (у межах населених пунктів), окремих будівель (споруд) або їх частин власниками та землекористувачами, податок за площі, що надаються в оренду, обчислюється з дати укладення договору оренди земельної ділянки або з дати укладення договору оренди будівель (їх частин).
У частинах першій та другій статті 120 Земельного кодексу України встановлено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.
Статтями 125 і 126 цього Кодексу встановлено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Аналогічним чином перехід права власності на земельну ділянку до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, унормовують положення статті 377 Цивільного кодексу України.
У відповідності до статті 7 Закону України «Про оренду землі» від 06.10.1998 № 161-XIV до особи, якій перейшло право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці, також переходить право оренди на цю земельну ділянку. Договором, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, припиняється договір оренди земельної ділянки в частині оренди попереднім орендарем земельної ділянки, на якій розташований такий житловий будинок, будівля або споруда.
Згідно з абзацом 8 частини 1 статті 31 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі припиняється в разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці.
Зазначені норми права дають можливість визначити, хто саме є платником земельного податку, що є об`єктом оподаткування, з якого моменту виникає (набувається, переходить) обов`язок сплати цього податку, подію (явище), з якою припиняється його сплата, умови та підстави сплати цього платежу у разі вчинення правочинів із земельною ділянкою чи будівлею (її частиною), які на ній розташовані.
У розумінні положень підпунктів 14.1.72, 14.1.73 пункту 14.1 статті 14, підпунктів 269.1.1, 269.1.2 пункту 269.1, пункту 269.2 статті 269, підпунктів 270.1.1, 270.1.2 пункту 270.1 статті 270, пункту 287.7 статті 287 ПК України платником земельного податку є власник земельної ділянки або землекористувач, якими може бути фізична чи юридична особа. Обов`язок сплати цього податку для його платника виникає з моменту набуття (переходу) в установленому законом порядку права власності на земельну ділянку чи права користування нею і триває до моменту припинення (переходу) цього права.
Якщо певна фізична чи юридична особа набула право власності на будівлю або його частину, що розташовані на орендованій земельній ділянці, то до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.
Аналогічна правова позиція вже була висловлена Верховним Судом України у постановах від 08.06.2016 (справа № 21-804а16), від 12.09.2017 (справа № 21-3078а16), а також Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 18.04.2019 (справа № 807/292/18).
Отже, до нового власника об`єкта нерухомості переходить і встановлений податковим законом обов`язок зі сплати податку за земельну ділянку (орендної плати), на якій розташоване набуте ним майно.
За таких обставин, з моменту набуття права власності ОСОБА_2 на житлову будівлю, розташовану на орендованій позивачем земельній ділянці, така оренда землі припинилась, що свідчить про відсутність у позивача обов`язку щодо сплати орендної плати з моменту державної реєстрації права власності на нерухоме майно ОСОБА_2 , тобто з 02 лютого 2017 ІНФОРМАЦІЯ_2 .
З урахуванням викладеного, суд приходить висновку, що відповідачем неправомірно нарахована орендна плата за землю після дати внесення відомостей до Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за іншим власником, а саме з 02 лютого 2017 року.
Так, сума податкового зобов`язання позивача за 2017 рік за платежем: орендна плата з фізичних осіб повинна складати 9 076, 39 грн (103 527, 56 грн/365*32 = 9 076, 39 грн), тому оскаржуване податкове повідомлення-рішення підлягає скасуванню в частині нарахування податкового зобов`язання у розмірі 94 451, 17 грн (103 527, 56 грн - 9 076, 39 грн = 94 451, 17 грн).
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставах, в межах та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.
Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.
Так, частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних справах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Згідно з частиною третьою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись статтями 241-250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
В інший частині позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Турлакова