Справа № 440/1222/19
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2019-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2019 р.Справа № 440/1222/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Чалого І.С.,

суддів: Присяжнюк О.В. , Перцової Т.С. ,

за участю секретаря судового засідання Ващук Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Територіального управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 26.04.2019, головуючий суддя І інстанції: Л.О. Єресько, м. Полтава, повний текст складено 26.04.19 по справі № 440/1222/19

за позовом ОСОБА_1

до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, треті особи: Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2019 року ОСОБА_1 (надалі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області (надалі - відповідач, УДВС ГТУЮ у Полтавській області), в якому просив суд визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо непроведення виконавчих дій; зобов`язати Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області на виконання постанови Верховного Суду від 18.12.2018 у справі № 816/301/16 негайно вчинити всі можливі, у тому числі примусові виконавчі дії, які передбачені Законом України "Про виконавче провадження" спрямовані на повне фактичне виконання означеного судового рішення; зобов`язати Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області притягнути до відповідальності службових осіб Територіального управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області, яка передбачена статтею 75 Закону України "Про виконавче провадження" у виді штрафу; стягнути з відповідача на користь позивача заподіяну моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 08.04.2019 залучено до участі у справі № 440/1222/19 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області (надалі - ТУ ДСА України в Полтавській області).

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 26.04.2019 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області в частині не застосування заходів впливу на Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області як боржника у виконавчому провадженні ВП № 58172769, передбачених ст. 63 Закону України "Про виконавче провадження".

Зобов`язано Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області вжити заходи примусового виконання у виконавчому провадженні ВП № 58172769, передбачені ст. 63 Закону України "Про виконавче провадження".

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, третьою особою подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги представник ТУ ДСА України в Полтавській області вказав, що умовою застосування заходів впливу на боржника, які передбачені статтею 63 Закону України "Про виконавче провадження", є невиконання судового рішення без поважних причин. Судове рішення в частині виплати коштів управлінням невиконано по причині відсутності відповідного бюджетного фінансування. Божник є державним органом, розпоряджається бюджетними коштами, які виділяються на конкретно визначені цілі, та разом з тим не має бюджетних призначень на виконання рішень судів. З метою виконання рішення суду управлінням був направлений лист про виділення додаткових коштів до вищестоящого органу - Державної судової адміністрації України, та запити про роз`яснення порядку (механізму) нарахування сум, щодо можливості здійснення яких управління мало сумніви. Боржник, не маючи можливості самостіно виконати рішення суду в частині виплати коштів, усвідомлюючи обов`язковість виконання судових рішень, вживав та вживає заходи для забезпечення його належного виконання, сумлінно виконує обов`язки боржника при здійсненні виконавчого провадження, проте суд першої інстанції, задовольняючи частково позовні вимоги, не врахував пояснення представника третьої особи щодо обґрунтування поважності причин невиконання судового рішення.

У судове засідання суду апеляційної інстанції учасники справи не прибули, були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, відповідно до ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що у задоволенні апеляційної скарги ТУ ДСА України в Полтавській області належить відмовити з огляду на таке.

Суд першої інстанції встановив такі фактичні обставини справи, які не оспорюються учасниками справи.

Постановою Верховного Суду від 18.12.2018 у справі № 816/301/16, якою скасовано постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 23.05.2016 та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 02.08.2016, позовні вимоги ОСОБА_1 були задоволені повністю.

Визнані протиправними дії та бездіяльність ТУ ДСА у Полтавській області, що полягали у непроведенні нарахування та виплати надбавки за вислугу років до заробітної плати за період з 02.06.2004 по 31.12.2005 включно, за період з 01.01.2007 по 31.12.2007 включно та за період з 22.05.2008 по 31.12.2010 включно у відповідності до ч. 4 ст. 44 Закону України "Про статус суддів".

Зобов`язано ТУ ДСА України в Полтавській області:

- нарахувати та виплатити за період з 02.06.2004 по 31.12.2005 включно, за період з 01.01.2007 по 31.12.2007 включно та за період з 22.05.2008 по 31.12.2010 включно надбавку за вислугу років в розмірі визначеному ч. 4 ст. 44 Закону України "Про статус суддів" з урахуванням окладу, доплати за кваліфікаційний клас, премій всіх видів, індексації доходу, надбавок 25 та 30 відсотків суддям, різниці окладу, президентської надбавки, додаткового посадового окладу до щорічної відпустки, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, інших нарахувань;

- нарахувати та виплатити за період з 02.06.2004 по 31.12.2005 включно, за період з 01.01.2007 по 31.12.2007 включно та за період з 22.05.2008 по 31.12.2010 включно заробітну плату за час відпустки, допомогу по тимчасовій непрацездатності та матеріальні допомоги на вирішення соціально-побутових питань з врахуванням донарахованої надбавки за вислугу років за вказані періоди;

- нарахувати та виплатити на суму незаконно недоплаченої надбавки за вислугу років та незаконно недоплачених сум заробітної плати за час відпустки, допомоги по тимчасовій непрацездатності та матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за період роботи з 02.06.2004 по 31.12.2005 включно, за період з 01.01.2007 по 31.12.2007 включно та за період з 22.05.2008 по 31.12.2010 включно індексацію відповідно до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення";

- нарахувати та виплатити на суму незаконно недоплаченої надбавки за вислугу років та незаконно недоплачених сум заробітної плати за час відпустки, допомоги по тимчасовій непрацездатності та матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за період роботи з 02.06.2004 по 31.12.2005 включно, за період з 01.01.2007 по 31.12.2007 включно та за період з 22.05.2008 по 31.12.2010 включно компенсацію відповідно до Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати".

На виконання даної постанови Полтавським окружним адміністративним судом 09.01.2019 видано виконавчий лист у справі № 816/301/16.

Постановою від 24.01.2019 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Лукмаслом М.М. за наслідками розгляду заяви стягувача ОСОБА_1 . відкрито виконавче провадження ВП № 58172769 (а.с. 22-23).

Супровідним листом від 24.01.2018 № 1801 постанову про відкриття виконавчого провадження від 24.01.2018 ВП № 58172769 направлено стягувачу та боржнику, та отримано останнім 01.02.2019, що підтверджується штампом вхідної реєстрації ТУ ДСА у Полтавській області (а.с. 50).

У відповідь листом від 14.02.2019 № 03/689/2019-Вих на № 1801 від 24.01.2019 (надійшов до відповідача 15.02.2019, що підтверджується даними вхідної реєстрації) ТУ ДСА у Полтавській області повідомлено державному виконавцю, що частково постанова Верховного Суду від 18.12.2018 у справі № 816/301/16 виконана управлінням ще до отримання постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 58172769. За результатами перегляду по справі № 816/301/16 ще в апеляційному порядку Харківським апеляційним адміністративним судом у серпні 2016 надбавка за вислугу років за вказані періоди позивачу була нарахована та виплачена (ВП № 52348215).

У листі від 14.02.2019 № 03/689/2019-Вих на № 1801 від 24.01.2019 ТУ ДСА в Полтавській області пояснювали, що на виконання постанови Верховного Суду від 18.12.2018 управлінням донараховані суми недоплаченої надбавки за вислугу років (з урахуванням індексації, додаткового посадового окладу, матеріальної допомоги на вирішення соціально - побутових питань), заробітної плати за час відпустки, матеріальної допомоги на вирішення соціально - побутових питань з врахуванням донарахованої надбавки за вислугу років та компенсація на донараховані вище суми:

- сума донарахованої надбавки становить 4 408,52 грн (нарахований ЄСВ - 370,76 грн),

- сума донарахованої заробітної плати за час відпустки та матеріальної допомоги на вирішення соціально - побутових питань становить 4 159,26 грн (нарахований ЄСВ - 349,79 грн),

- сума компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати становить 36 175,75 грн (нарахований ЄСВ - 3 042,38 грн.).

Всього нараховано до виплати стягувачу за вказаним судовим рішенням (без врахування виплачених у 2016 році сум) - 44 743,53 грн (з них 671,16 грн - військовий збір, 8 053,84 грн - податок на дохід фізичних осіб) та 3 762,93 грн нараховано єдиний соціальний внесок.

Одночасно боржник повідомив, що у зв`язку із відсутністю бюджетних асигнувань, виділених на цілі виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів на 2019 рік на момент надання цієї відповіді не має можливості виконати вказане рішення в частині виплати коштів самостійно. Тому 12.02.2019 управлінням направлено лист до Державної судової адміністрації України про виділення додаткових асигнувань для виконання вказаного судового рішення в частині виплати коштів, розрахунок по яким проведено.

21.03.2019 ТУ ДСА в Полтавській області направлено головному державному виконавцю відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Полтавській області лист № 03/931/2019, де повідомили про надання управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Полтавські області та Міністерством соціальної політики України роз`яснень, за якими управління зверталося із вищевказаними запитами. Так, згідно роз`яснення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Полтавські області від 15.02.2019 № 01-08-383 донарахування допомоги по тимчасовій непрацездатності у зв`язку із перерахунками складових заробітної плати за минулий період є неможливим. Згідно роз`яснення Міністерства соціальної політики України від 04.03.2019 № 13/0/216-19 проведення індексації донарахованих частин заробітної плати не передбачена нормативно-правовим актом, відповідно до положень якого за вказаний період позивачу проводилася індексація.

Одночасно у цьому ж листі ТУ ДСА у Полтавській області повідомили державному виконавцю, що 14.03.2019 на адресу управління з ДСА України надійшла відповідь від 12.03.2019 № 11-6192/1 (а.с. 60) на запит від 12.02.2019 про виділення додаткових асигнувань для забезпечення виконання постанови Верховного Суду, де ДСА України роз`яснено, що виконання вказаного судового рішення повинно здійснюватися за рахунок коштів бюджетної програми 0501150 "Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів" Державною казначейською службою України.

На підставі наведеного, ТУ ДСА в Полтавській області зазначили у листі від 21.03.2019 № 03/931/2019, що належне виконання вказаного вище рішення можливе у разі встановлення способу та порядку виконання судового рішення шляхом списання нарахованої боржником суми коштів з бюджетної програми 0501150 "Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів", розпорядником якої є ДСА України, у порядку, передбаченому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" і постановою КМУ від 03.08.2011 № 845 за заявою державного виконавця.

Суд першої інстанції встановив, що 09.04.2019 до Полтавського окружного адміністративного суду надійшла заява про зміну способу виконання рішення суду по виконавчому провадженню № 58172769. Ухвалою суду від 10.04.2019 у справі № 816/301/16 заява залишена без руху у зв`язку із несплатою судового збору, а ухвалою суду від 22.04.2019 дане подання повернуто державному виконавцю у зв`язку із неусуненням вищевказаних недоліків (а.с.87-89).

Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу правомірності дій державного виконавця під час фактичного виконання судового рішення в рамках виконавчого провадження ВП № 58172769 щодо застосування заходів впливу на боржника, передбачені ст. 63 Закону України "Про виконавче провадження".

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що нормами статті 63 Закону України "Про виконавче провадження" та пунктами 1, 2 розділу ІХ Інструкції № 512/5 визначений алгоритм виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, за якими виконавчі дії здійснюються в порядку, визначеному ст. 63 Закону України "Про виконавче провадження", у разі невиконання боржником рішення у встановлений виконавцем строк на боржника накладається штраф відповідно до ст. 75 Закону України "Про виконавче провадження" та застосовуються інші заходи, передбачені цим Законом. Суд першої інстанції дійшов висновку про допущення державним виконавцем бездіяльності у ході виконання ВП № 58172769, що є порушення норм ст. 63 Закону України "Про виконавче провадження"

Відповідно до статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи, що інші учасники справи правом на апеляційне оскарження рішення суду не скористалися станом на час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, а третя особа оскаржує рішення суду першої інстанції лише в частині задоволення позовних вимог, колегія суддів не вбачає підстав для надання правової оцінки рішенню суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог, в межах розгляду цієї апеляційної скарги.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до частини другої, третьої статті 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 № 1404-VIII (надалі - Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Положеннями пункту 1 частини першої статті 26 Закону № 1404-VIII визначено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону № 1404-VIII підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

Як правильно зазначив суд першої інстанції зі змісту постанови Верховного Суду від 18.12.2018 у справі № 816/301/16 дана постанова в частині встановлення способу відновлення порушених прав позивача носить зобов`язальний характер.

Особливості виконання судових рішень зобов`язального характеру визначені ст. 63 Закону № 1404-VIII

За змістом частин 1, 2 статті 63 Закону № 1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником (ч. 1 ст. 63 № 1404-VIII).

Згідно ч. 6 ст. 26 цього ж Закону за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність (ч. 2 ст. 63 № 1404-VIII).

Виходячи з системного аналізу вказаних вище норм права, умовою застосування відповідних заходів реагування, які передбачені ч. 2 ст. 63 Закону № 1404-VIII, є невиконання судового рішення без поважних причин.

Отже, в межах розгляду цієї справи необхідно встановити чи допущено відповідачем протиправну бездіяльність, яка полягає у незастосуванні до боржника заходів впливу, передбачених ч. 2 ст. 63 Закону № 1404-VIII, таких як штраф та попередження про кримінальну відповідальність. Одночасно дослідженню підлягають обставини, які підтверджують поважність причин невиконання судового рішення, про що наголошує ТУ ДСА України в Полтавській області в апеляційній скарзі.

Як протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень треба розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу/його посадової особи, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного та/або несвоєчасного виконання обов`язкових дій. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Крім того, потрібно з`ясувати юридичний зміст, значимість, тривалість та межі протиправної бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість/протиправність бездіяльності для прав та інтересів заінтересованої особи.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання постанови Верховного Суду від 18.12.2018 ТУ ДСА України в Полтавській області нараховано до виплати стягувачу за вказаним судовим рішенням - 44 743,53 грн (з них 671,16 грн - військовий збір, 8 053,84 грн - податок на дохід фізичних осіб) та 3 762,93 грн нараховано єдиний соціальний внесок. Водночас виплату вказаної суми не проведено через відсутність бюджетного фінансування, про що повідомлено державного виконавця.

Висновок суду про протиправну бездіяльність ґрунтуються на тому, що протягом двох місяців від дати отримання вказаної відповіді боржника про перерахунок коштів стягувачу, державний виконавець не вчиняв жодних дій, спрямованих на те, щоб виконати судове рішення, за яким розпочато виконавче провадження. Такий висновок суду першої інстанції колегія суддів вважає правильним.

Так, постанову державного виконавця від 24.01.2019 про відкриття виконавчого провадження ВП № 58172769 було отримано 01.02.2019. Відповідь від 14.02.2019 № 03/689/2019-Вих на № 1801 від 24.01.2019 з повідомленням про часткове виконання постанови Верховного Суду від 18.12.2018 у справі № 816/301/16 та про неможливість самостійного виконання управлінням в частині проведення виплат коштів за здійсненими управлінням перерахунками на виконання означеної постанови через відсутність коштів та звернення до ДСА України про виділення додаткових асигнувань була зареєстрована у відповідача 15.02.2019. Тобто відповідь божником надана на наступний день після закінчення встановленого строку для добровільного виконання рішення суду терміном у 10 робочих днів.

Колегія суддів зазначає, що ані нормами ст. 63 Закону № 1404-VIII, ані розділом ІХ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Мін`юста від 02.04.2012 № 512/5 (із змінами), зареєстрованої в Мін`юсті 02.04.2012 за № 489/20802 (надалі - Інструкція № 512/5), не містять детальної регламентації яким саме чином оформлюються результати перевірки державним виконавцем виконання боржником судового рішення.

Пунктом 6 розділу І вищевказаної Інструкції визначено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складання актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Водночас до суду апеляційної інстанції не надано жодних документів інформаційного характеру з приводу того до яких висновків щодо поважності /неповажності причин невиконання судового рішення боржником в зазначеній частині дійшов державний виконавець. Крім того, з моменту отримання листа від ТУ ДСА в Полтавській області від 14.02.2019 № 03/689/2019-Вих на № 1801 від 24.01.2019 жодних виконавчих дій державним виконавцем не проводилося до отримання листа ТУ ДСА в Полтавській від 21.03.2019 № 03/931/2019, де боржником з посиланням на відповідь ДСА України від 12.03.2019 повідомлено, що належне виконання вказаного вище рішення можливе у разі встановлення способу та порядку виконання судового рішення шляхом списання нарахованої боржником суми коштів з бюджетної програми 0501150 "Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів", розпорядником якої є ДСА України, у порядку, передбаченому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" і постановою КМУ від 03.08.2011 № 845 за заявою державного виконавця.

Учасниками справи не оспорюється, що 09.04.2019 до Полтавського окружного адміністративного суду надійшла заява про зміну способу виконання рішення суду по виконавчому провадженню № 58172769. Ухвалою суду від 10.04.2019 у справі № 816/301/16 заява залишена без руху у зв`язку із несплатою судового збору, а ухвалою суду від 22.04.2019 дане подання повернуто державному виконавцю у зв`язку із неусуненням вищевказаних недоліків (а.с.87-89).

Оскільки державний виконавець не позбавлений можливості повторно звернутися до суду із заявою про зміну способу виконання рішення суду по виконавчому провадженню № 58172769 (на відміну від боржника, який такого права не має), але повторно цього не зробив, колегія суддів вважає, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність в частині не вжиття всіх можливих заходів, спрямованих на виконання судового рішення, яке набрало законної сили.

Щодо доводів заявника апеляційної скарги про те, що не виконання судового рішення в частині виплати коштів управлінням по причині відсутності відповідного бюджетного фінансування, є поважною причиною, яке виключає можливість застосування до боржника заходів впливу, передбачених ст. 63 Закону № 1404-VIII, колегія суддів зазначає таке.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" закріплено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції кожному гарантовано право на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру.

Європейський суд з прав людини у рішенні "Юрій Миколайович Іванов проти України" наголосив на тому, що право на суд, захищене статтею 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

У такому контексті відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном. Відповідно, необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Обґрунтованість такої затримки має оцінюватися з урахуванням, зокрема, складності виконавчого провадження, поведінки самого заявника та компетентних органів, а також суми і характеру присудженого судом відшкодування.

Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що у таких категоріях справ, коли державні органи належним чином сповіщені про наявність судового рішення, вони мають вживати всіх належних заходів для його виконання або направлення до іншого органу для виконання. Сама особа, на користь якої ухвалено рішення, не повинна ще займатись ініціюванням виконавчих процедур.

За таких обставин, колегія суддів звертає увагу на те, що рішення суду, яке набрало законної сили, має бути виконано без зволікань та належним чином. Твердження третьої особи, що виконання вказаного судового рішення повинно здійснюватися за рахунок коштів бюджетної програми 0501150 "Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів" Державною казначейською службою України, покладає на стягувача надмірний тягар, зокрема, щодо неможливості розпоряджатися своїм майном протягом невизначеного часу, за відсутності будь-яких гарантій виплати заборгованості.

В свою чергу колегія суддів звертає увагу, що в даному випадку у виконавчому провадженні ВП 58172769 не порушується питання про стягнення коштів з державного органу. За змістом постанови Верховного Суду від 18.12.2018 у справі № 816/301/16 дана постанова в частині встановлення способу відновлення порушених прав позивача носить зобов`язальний характер, а тому має виконуватися з особливостями, визначеними ст. 63 Закону № 1404-VIII.

Оскільки до цього часу державним виконавцем не вирішено питання про звернення до суду із заявою про зміну способу виконання судового рішення, до спірних правоводносин мають та повинні бути застосовані приписи ст. 63 Закону № 1404-VIII.

Нормами статті 63 Закону № 1404-VIII та пунктами 1, 2 розділу ІХ Інструкції № 512/5 визначений алгоритм виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, за якими виконавчі дії здійснюються в порядку, визначеному ст. 63 Закону № 1404-VIII, у разі невиконання боржником рішення у встановлений виконавцем строк на боржника накладається штраф відповідно до ст. 75 Закону № 1404-VIII та застосовуються інші заходи, передбачені цим Законом.

При цьому, за змістом ст. 63 Закону № 1404-VIII передбачено, що державний виконавець у випадку не виконання боржником рішення суду повинен кілька разів з періодичністю у 10 днів проводити перевірку виконання рішення боржником. Матеріалами справи підтверджується, що такі перевірки державним виконавцем не проводилися після отримання листа боржника від 14.02.2019, як і оцінка поважності/неповажності невиконання боржником в частині постанови Верховного Суду. Крім того, до суду не надано доказів повторного звернення до суду із заявою про зміну способу і порядку виконання судового рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про допущення державним виконавцем бездіяльності у ході виконання ВП № 58172769, що є порушення норм ст. 63 Закону № 1404-VIII.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, колегія суддів, переглянувши справу, дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 26.04.2019 по справі № 440/1222/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя І.С. Чалий
Судді О.В. Присяжнюк Т.С. Перцова