Справа № 560/1332/19
Суддя: Польовий О.Л.
Дата ухвалення: 2019-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/1332/19
РІШЕННЯ

іменем України

23 травня 2019 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Польового О.Л.

за участю:секретаря судового засідання Мартинюк А.В. позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , представників відповідача Кундиловської М.М., Федик Г.В.
розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Хмельницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, вимог,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДФС у Хмельницькій області, в якій просить суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Хмельницькій області № від 12.04.2019, яким збільшено суму грошового зобов`язання по податку на доходи фізичних осіб на 3661,70 грн. та за штрафними (фінансовими ) санкціями на суму 915,43 грн.;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Хмельницькій області № від 12.04.2019, яким збільшено суму грошового зобов`язання по військовому збору на 305,14 грн. та за штрафними (фінансовими ) санкціями на суму 76,29 грн.;

- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ДФС у Хмельницькій області № від 12.04.2019 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, згідно якого донараховано 46241,07 грн. єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та застосовані штрафні санкції в розмірі 9248,21 грн.;

- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ДФС у Хмельницькій області № від 12.04.2019 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, згідно якого застосовані штрафні санкції в розмірі 37,96 грн.;

- визнати протиправним та скасувати вимогу ГУ ДФС у Хмельницькій області про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 12.04.2019 про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 46241,07 грн.;

- визнати протиправним та скасувати вимогу ГУ ДФС у Хмельницькій області про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 12.04.2019 про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 75,91 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що є приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу.

Вказує, що відповідач провів документальну позапланову виїзну перевірку позивача щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2017 по 31.12.2017, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2017 по 31.12.2017, за результатами якої склав акт перевірки №0133/22-01-13-03/ від 06.03.2019.

Зазначає, що 22.04.2019 отримав прийняті відповідачем податкові повідомлення-рішення № від 12.04.2019, яким збільшено суму грошового зобов`язання по податку на доходи фізичних осіб на 3661,70 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями на суму 915,43 грн., податкове повідомлення-рішення № від 12.04.2019, яким збільшено суму грошового зобов`язання по військовому збору на 305,14 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями на суму 76,29 грн., рішення № від 12.04.2019 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, яким донараховано 46241,07 грн. єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та застосовано штрафні санкції в розмірі 9248,21 грн., рішення № від 12.04.2019 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в розмірі 37,96 грн., вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 12.04.2019 про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 46241,07 грн., вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 12.04.2019 в сумі 75,91 грн.

Позивач вважає, що оспорювані податкові повідомлення-рішення, рішення про застосування штрафних санкцій та вимоги про сплату боргу (недоїмки) є протиправними та підлягають скасуванню.

21.05.2019 відповідач подав відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що під час перевірки встановлено порушення п. 178.3 ст.178 Податкового Кодексу України, а саме: позивач відніс до складу валових витрат комунальні платежі (електро, газо, тепло, водопостачання) на житлове приміщення, за результатами 2017 року всього в сумі 20342,81 грн.; п.178.3, п.178.7 ст.178 Податкового Кодексу України, а саме, позивач занизив податкове зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб всього на суму 3661,7грн.; пп.1.2, пп.1.4 п.16-1 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України, а саме позивач занизив суму військового збору на суму 305,14 грн.; пункту 2 частини 1 ст.7, частини 5 ст.8 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" із змінами та доповненнями, в результаті чого донараховано єдиний внесок на загальну суму 46241,10 грн. Зазначив, що непропорційне визначення сум отриманого доходу призвело до донарахування сум єдиного внеску за 2017 на загальну суму 46241,07 грн., в результаті чого винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) № від 12.04.2019 на суму 46241,07 грн. та прийнято податкове повідомлення-рішення № від 12.04.2019 на суму 9248,21 грн.

Враховуючи вищевикладене, відповідач просить адміністративний позов залишити без задоволення.

Суд, ухвалою від 02.05.2019 року відкрив провадження та призначив справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Позивач, представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Представники відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення позивача, представників сторін, дослідивши обставини у справі та перевіривши їх доказами, суд встановив наступне.

На підставі наказу Головного управління ДФС у Хмельницькій області від 15.02.2019 №367 відповідач провів документальну позапланову виїзну перевірку діяльності ОСОБА_1 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2017 по 31.12.2017, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2017 по 31.12.2017, за результатами якої склав акт №0133/22-01-13-03/ 06.03.2019.

Під час перевірки відповідач встановив порушення:

- п.2 ч.1. ст.7, ч.5 ст.8 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" та згідно пункту 3 частини 5 розділу IV інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування фізичною особою, яка провадить незалежну професійну діяльність, ОСОБА_1 . занизив суму єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування всього на суму 46241,07 грн.;

- п.178.3, п.178.7 ст.178 Податкового кодексу України, а саме позивач занизив податкове зобов`язання по податку і доходів фізичних осіб, що сплачується за результатами річного декларування всього на суму 3661,7 грн.;

- п.п. 1.2, пп.1.4 п. 16-1 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України, в результаті чого позивач занизив суму військового збору на суму 305,14 грн.;

- ч.5 ст.8 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", пункту 19 розділу III Інструкції "Про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" № 499 від 20.04.2015 занизив єдиний внесок на загальну суму 75,91 грн.;

- п.44.1 ст.44, пп. 16.1.2 п.16.1 ст.16, п.178.6 ст.178 Податкового кодексу України в частині неналежного ведення обліку доходів в книзі обліку доходів і витрат для визначення суми чистого оподаткованого доходу за перевіряємий період.

На підставі вказаних висновків відповідач прийняв:

- податкове повідомлення рішення форми Р № від 12.04.2019, яким збільшено суму грошового зобов`язання по податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на суму 3661,70 грн. та штрафними санкціями на суму 915,43 грн.;

- податкове повідомлення рішення форми Р № від 12.04.2019, яким збільшено суму зобов`язання по військовому збору на суму 305,14 грн. та штрафними санкціями на суму 76,29 грн.;

- рішення № від 12.04.2019 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в сумі 37,96 грн.;

- рішення № від 12.04.2019 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в сумі 9248,21 грн.;

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 12.04.2019 року №Ф- в сумі 46241,07 грн.;

вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 12.04.2019 року №Ф- в сумі 75,91 грн.

Позивач вважає, що вищевказані рішення є протиправними, а тому звернувся з цим позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наведене нижче.

Відповідно до статті 3 Закону України "Про нотаріат" від 02.09.1993 №3425-ХІІ (далі - Закон №3425), нотаріус - це уповноважена державою фізична особа, яка здійснює нотаріальну діяльність у державній нотаріальній конторі, державному нотаріальному архіві або незалежну професійну нотаріальну діяльність, зокрема посвідчує права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняє інші нотаріальні дії, передбачені законом, з метою надання їм юридичної вірогідності, а також здійснює функції державного реєстратора прав на нерухоме майно у порядку та випадках, встановлених Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Приватний нотаріус сплачує податки, встановлені Податковим кодексом України (ст.32 Закону №3425).

За приписами підпункту 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України), самозайнята особа це платник податку, який є фізичною особою-підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.

Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Оподаткування доходів, отриманих фізичною особою, яка провадить незалежну професійну діяльність, регламентується нормами ст.178 Податкового кодексу України.

Пунктом 178.1 статті 178 ПК України встановлено, що особи, які мають намір здійснювати незалежну професійну діяльність, зобов`язані стати на облік у контролюючих органах за місцем свого постійного проживання як самозайняті особи та отримати довідку про взяття на облік згідно із статтею 65 цього Кодексу.

У відповідності до п.178.2 ст.178 Податкового кодексу України, доходи громадян, отримані протягом календарного року від провадження незалежної професійної діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в п.167.1 ст.167 цього Кодексу.

Пунктом 178.3 ст.178 Податкового кодексу України визначено базу оподаткування при здійсненні незалежної професійної діяльності, а саме - оподатковуваним доходом вважається сукупний чистий дохід, тобто різниця між доходом і документально підтвердженими витратами, необхідними для провадження певного виду незалежної професійної діяльності.

Згідно з абз.1 п.178.4 ст.178 Податкового кодексу України, фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, подають податкову декларацію за результатами звітного року відповідно до цього розділу у строки, передбачені для платників податку на доходи фізичних осіб. Пунктом 178.6 кодексу передбачено, що фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, зобов`язані вести облік доходів і витрат від такої діяльності.

Фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, зобов`язані вести облік доходів і витрат від такої діяльності (п. 178.6 ст. 178 ПК України).

Форма такого обліку та порядок його ведення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну полі тику. Для реєстрації Книги обліку доходів і витрат фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, подають до контролюючого органу за місцем обліку примірник Книги у разі обрання способу ведення Книги у паперовому вигляді (абз.2 п. 178.6 ст.178 ПК України).

Відповідно до ст.24 Закону України "Про нотаріат" робоче місце (контора) приватного нотаріуса повинно розташовуватися в межах визначеного для нього нотаріального округу. Вимоги до робочого місця (контори) приватного нотаріуса встановлюються Міністерством юстиції України.

Згідно п.п. 3,4 Положення про вимоги до робочого місця (контори) приватного нотаріуса та здійснення контролю за організацією нотаріальної діяльності, яке затверджене наказом Міністерства юстиції України від 23.03.2011 № 888/5 сертифікація робочого місця (контори) - перевірка приміщення на предмет відповідності робочого місця (контори) приватного нотаріуса умовам, передбаченим статтею 25 Закону, та визнання його придатним для використання як робоче місце приватного нотаріуса з метою учинення нотаріальних дій.

Акт про сертифікацію містить відомості про приміщення, у якому приватний нотаріус (особа, яка має намір зареєструвати приватну нотаріальну діяльність) організовує (планує організувати) роботу з обслуговування учасників правовідносин (відвідувачів), та висновок уповноваженої особи Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі (далі - управління юстиції), яка проводила сертифікацію робочого місця (контори), про можливість його використання для розташування в ньому робочого місця (контори) та здійснення приватної нотаріальної діяльності.

Згідно п.4 Наказу Міністерства юстиції України від 17 квітня 2007 року N 186/5 "Про затвердження змін до Положення про вимоги до робочого місця приватного нотаріуса та здійснення контролю за їх дотриманням" (чинний на момент сертифікації) приміщення повинно використовуватись приватним нотаріусом на підставі відповідного документа про право власності, договору про оренду або договору про співпрацю з іншим приватним нотаріусом.

Приміщення повинно бути розташоване на першому, другому або в цокольному поверхах будинку. ОСОБА_3 Приміщення приватного нотаріуса має бути забезпечено вільний доступ відвідувачів.

Відповідач в акті перевірки зробив висновок, що позивач неправомірно відніс до складу валових витрат комунальні платежі (електро, газо, тепло, водопостачання) на житлове приміщення в сумі 20342,81 грн., в результаті чого позивач занизив податкове зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб всього на суму 3661,70 грн., посилаючись на Узагальнюючу податкову консультацію щодо витрат приватного нотаріуса, затверджену Наказом Міністерства доходів і зборів України від 30 грудня 2013 року № 884 (далі - Наказ №884).

Відповідно до Наказу №884 при визначенні сукупного чистого доходу приватних нотаріусів, крім витрат, перелічених у наказі ДПС України від 24.12.2012 N 1185, можуть також враховуватись витрати та комунальні витрати (електро-, газо-, тепло-, водопостачання) на утримання робочого місця приватного нотаріуса, у разі якщо це нежитлове приміщення є власністю приватного нотаріуса.

Наведені у вказаному листі і роз`ясненні переліки витрат нотаріуса слід вважати орієнтовними, а не вичерпними, а тому зазначені в акті перевірки витрати слід оцінювати з точки зору їх необхідності для забезпечення нотаріальної діяльності позивача.

Отже, податкове законодавство, передбачаючи можливість особи, що провадить незалежну професійну діяльність, зменшити оподаткований доход на витрати, які є необхідними для її провадження, водночас не передбачає вичерпного переліку таких витрат, а також не встановлює будь-яких критеріїв чи детальних умов для визначення витрат як таких, що необхідні для провадження незалежної професійної діяльності.

Позивач надав суду копії платіжних документів про сплату комунальних платежів на суму 20342,81 грн.

Враховуючи Акт про сертифікацію від 02.10.2009 та лист Управління архітектури та містобудування Департаменту архітектури, містобудування та земельних ресурсів Хмельницької міської ради № 3216/03-01-14 від 13.11.2012, суд приходить до висновку, що позивач дійсно здійснює у вищезазначеному приміщенні приватну нотаріальну діяльність, а тому комунальні витрати (електро-, газо-, тепло-, водопостачання) на утримання робочого місця приватного нотаріуса безпосередньо направлені на забезпечення його діяльності, без яких проведення такої діяльності є неможливим.

Суд вважає, що включення позивачем до складу валових витрат витрати, які пов`язані із введенням нотаріальної діяльності у перевіряємий період та підтверджені первинними документами є правомірним.

Враховуючи зазначене, відповідач безпідставно встановив неправильність визначення позивачем вартості документально підтверджених витрат, пов`язаних із здійсненням нотаріальної діяльності, відображених у податковій декларації, а тому податкове повідомлення-рішення № від 12.04.2019 є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідач в акті перевірки зробив висновок, що позивач порушив п.п.1.2, п.п.1.4 п.16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України, а саме занизив суму військового збору на суму 305,14 грн.

Суд вважає, що оскільки відповідач збільшив чистий дохід позивача на суму не прийнятих витрат позивача у розмірі 20342,81 грн., внаслідок чого відповідач неправомірно визначив 289436,69 грн. чистого доходу та 4341,55 грн. військового збору, а тому податкове повідомлення-рішення № від 12.04.2019, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання по військовому збору на 305,14 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями на суму 76,29 грн. є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідач в акті перевірки зробив висновок, що позивач в порушення вимог Порядку ведення книги обліку доходів і витрат відображав щоденно лише понесені документально підтверджені витрати, сума доходу від здійснення нотаріальних дій відображалась однією сумою за рік, тому неможливо встановити щоденну та щомісячну суму отриманого чистого доходу за 2017 рік. Щодо висновку відповідача про порушення позивачем п.2 ч.1 ст.7, ч.5 ст.8 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" із змінами та доповненнями, в результаті чого позивачу донараховано єдиний внесок на загальну суму 46241,10 грн., суд зазначає наступне.

Згідно з п.2, п.4 та п.5 ч.1 ст.1 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" ( в редакції, чинній на момент спірних правовідносин) єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування; максимальна величина бази нарахування єдиного внеску - максимальна сума доходу застрахованої особи на місяць, що дорівнює п`ятнадцяти розмірам мінімальної заробітної плати, встановленої законом, на яку нараховується єдиний внесок; мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.

Згідно з п.2, п.4 та п.5 ч.1 ст.1 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 № 2464-VI ( в редакції, чинній на момент спірних правовідносин) єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування; максимальна величина бази нарахування єдиного внеску - максимальна сума доходу застрахованої особи на місяць, що дорівнює п`ятнадцяти розмірам мінімальної заробітної плати, встановленої законом, на яку нараховується єдиний внесок; мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.

За приписами п.5 ч.1 ст. 4 Закону №2464 платниками єдиного внеску є особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Відповідно до ч.8 ст.9 Закону №2464 платники єдиного внеску, зазначені у пункті 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 1 травня наступного року. Періодом, за який платники єдиного внеску подають звітність до органу доходів і зборів (звітним періодом), є календарний місяць, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, для яких звітним періодом є календарний рік.

Єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску (п.2 ч.1 ст.7 Закону №2464).

Відповідно до ч.11 статті 8 Закону №2464, єдиний внесок для платників, зазначених у пунктах 4 та 5 частини першої статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 34,7 відсотка визначеної пунктами 2 та 3 частини першої статті 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Нарахування єдиного внеску здійснюється в межах максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом (ч.3 ст.7 Закону №2464).

При цьому, обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок (ч.2 ст.9 Закону №2464).

Згідно з абзацом четвертим частини восьмої статті 9 Закону №2464, платники єдиного внеску, зазначені у пункті 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 1 травня наступного року.

Отже, приватні нотаріуси зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 1 травня наступного року, та звітним періодом для них є календарний рік.

Сума доходу приватного нотаріуса, з якої розраховується єдиний внесок, має відповідати чистому доходу, заявленому в податковій декларації, яка подається фізичною особою, яка забезпечує себе роботою самостійно, до контролюючого органу за результатами календарного року.

Встановлений механізм визначення суми доходу, на яку нараховується єдиний внесок, передбачає, що приватний нотаріус самостійно визначає таку суму доходу кожного місяця та переносить такі дані до таблиці 3 (Додаток №5 відповідно до Порядку №454 та Порядку №22-2).

Водночас, вказані норми законодавства не зобов`язують самозайнятих осіб (приватного нотаріуса) проводити обчислення суми єдиного внеску з середньомісячного чистого доходу, вирахуваного шляхом ділення річного чистого доходу на 12 місяців. Встановлений механізм визначення суми доходу, на яку нараховується єдиний внесок, передбачає, що приватний нотаріус самостійно визначає таку суму доходу кожного місяця та переносить такі дані до таблиці 3 Додатка №5 відповідно до Порядку №454 та Порядку №22-2. Єдиною вимогою при цьому є відповідність загальної суми за період 12 місяців річній податковій декларації.

При цьому, обов`язок ділити дохід, отриманий позивачем за рік в рівних частинах на кількість місяців у яких такий дохід отримано, для визначення доходу на який нараховується єдиний внесок, нормами чинного законодавства не передбачений.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного суду від 31.07.2018 у справі №813/7905/14, від 05.03.2019 у справі №807/216/16.

Враховуючи зазначене, суд вважає, що рішення Головного управління ДФС у Хмельницькій області № від 12.04.2019, яким донараховано 46241,07 грн. єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та застосовано штрафні санкції в розмірі 9248,21 грн. є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо вимоги Головного управління ДФС у Хмельницькій області про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 12.04.2019 про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 46241,07 грн., то суд зазначає, що оскільки у вказаному випадку встановлено відсутність порушення позивачем норм законодавства в частині нарахування єдиного внеску, то відповідно відсутні правові підстави для винесення податкової вимоги про сплату боргу.

Враховуючи наведене, суд вважає, що вимога Головного управління ДФС у Хмельницькій області про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 12.04.2019 є протиправною та підлягає скасуванню.

Щодо вимоги позивача визнати протиправними та скасувати рішення Головного Управління ДФС у Хмельницькій області № від 12.04.2019 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в розмірі 37,96 грн. та вимогу Головного управління ДФС у Хмельницькій області про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 12.04.2019 про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 75,91 грн., то суд зазначає, що позивачем в судовому засіданні не доведено та не надано суду належних та допустимих доказів протиправності оскаржуваних рішень, натомість відповідач як суб`єкт владних повноважень довів правомірність вищезазначеного рішення № від 12.04.2019 та вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 12.04.2019.

Враховуючи зазначене, позовні вимоги позивача визнати протиправними та скасувати рішення Головного Управління ДФС у Хмельницькій області № від 12.04.2019 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску та вимогу Головного управління ДФС у Хмельницькій області про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 12.04.2019 про сплату боргу (недоїмки) не підлягають до задоволення.

Відповідно до ч.2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (ч.1 ст.90 КАС України).

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів позивача, оцінивши досліджені під час судового розгляду справи докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає до задоволення частково.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до п.9 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір", розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Хмельницькій області №, № від 12.04.2019.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДФС у Хмельницькій області № від 12.04.2019 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску.

Визнати протиправним та скасувати вимогу Головного управління ДФС у Хмельницькій області про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 12.04.2019.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 28 травня 2019 року

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 )
Відповідач:Головне управління ДФС у Хмельницькій області (вул. Пилипчука, 17, м.Хмельницький, Хмельницька область, 29000 , код ЄДРПОУ - 39492190)

Головуючий суддя О.Л. Польовий