Справа № 440/3980/18
Суддя: Лях О.П.
Дата ухвалення: 2019-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2019 р.Справа № 440/3980/18

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Лях О.П.,

Суддів: Бегунца А.О. , Григорова А.М. ,

за участю секретаря судового засідання Жданюк Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Міністерства внутрішніх справ України на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 13.02.2019 (повний текст складено 18.02.2019, головуючий суддя І інстанції Головко А.Б., м.Полтава) по справі № 440/3980/18 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, Управління Міністерства внутрішіх справ України у Вінницькій області, третя особа Департамент фінансово-облікової політики Міністерства внутрішніх справ України, про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Міністерства внутрішніх справ України, Управління Міністерства внутрішіх справ України у Вінницькій області, третя особа Департамент фінансово-облікової політики Міністерства внутрішніх справ України, про визнання протиправними дії щодо непризначення одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням І групи інвалідності, яка пов`язана з виконанням службових обов`язків, у відповідності до Закону України Про міліцію №565-ХІІ від 20.12.1990 у редакції Закону України Про внесення змін до статті 23 Закону України Про міліцію щодо виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва працівника міліції №208-VIII від 13.02.2015; зобов`язання здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням І групи інвалідності, яка пов`язана з виконанням службових обов`язків, у відповідності до Закону України Про міліцію №565-ХП від 20.12.1990 у редакції Закону України Про внесення змін до статті 23 Закону України Про міліцію щодо виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва працівника міліції №208-VIII від 13.02.2015, у розмірі 440500 грн.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 13.02.2019 частково задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 :

- визнано протиправними дії Міністерства внутрішніх справ України щодо відмови у призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 ;

- зобов`язано Міністерство внутрішніх справ України повторно розглянути матеріали щодо призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 з урахуванням висновків суду;

- у задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із даним рішенням суду першої інстанції, відповідач - Міністерствоа внутрішніх справ України - подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Фіксування судового засідання по справі за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно ст.229 КАС України не здійснювалося.

Заслухавши доповідь судді-доповідача стосовно обставин, необхідних для прийняття рішення судом апеляційної інстанції, дослідивши матеріали справи, перевіривши і обговоривши доводи апеляційної скарги, правильність правової оцінки обставин справи та застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів приходить до наступного.

Як свідчать матеріали справи, з 04.04.1980 по 15.10.1998 ОСОБА_1 проходила службу в органах внутрішніх справ України. (а.с.12-14)

Наказом Управління МВС України у Вінницькій області від 13.10.1998 № 147о/с згідно з Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України звільнено з органів внутрішніх справ у відставку за статтею 65 пунктом "а" (за віком) майора внутрішнього служби ОСОБА_1 з посади лікаря-психіатра-нарколога лікарні установи ІВ-301/П-1 Управління МВС України у Вінницькій області, з 15 жовтня 1998 року. Вислуга на день звільнення становить: календарна - 18 років 06 місяців 27 днів; в пільговому обчисленні - 27 років 01 місяць 12 днів (а.с.18).

Наказом Управління МВС України у Вінницькій області від 10.11.1998 № 158о/с до наказу Управління МВС України у Вінницькій області від 13.10.1998 № 147о/с внесено зміни шляхом викладення абзацу другого зазначеного документа в такій редакції: "майора внутрішнього служби Лободу Л.І. вважати звільненою у відставку по статті 65 пункт "б" (через хворобу) з 15 жовтня 1998 року. Вислуга на день звільнення становить: календарна - 20 років 11 місяців 08 днів. В пільговому обчисленні - 27 років 03 місяці 11 днів" (а.с.17).

Згідно довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ НОМЕР_1 від 05.07.2017 - ОСОБА_1 встановлено безстроково І групу інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в ОВС (а.с.24).

Відповідно до довідки про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серії АГ № 0005379 від 05.07.2017 позивач втратив 100% професійної працездатності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в ОВС (а.с.11).

ОСОБА_1 звернулась до Міністерства внутрішніх справ України із зверненням з приводу призначення та виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням І групи інвалідності.

Листом від 03.10.2017 № 15/2-3519 Департамент фінансово-облікової політики МВС України повідомив Ліквідаційну комісію УМВС України у Вінницькій області про розгляд матеріалів щодо призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 та повернення таких матеріалів позивача, як таких, що не відповідають вимогам законодавства.

Листом Ліквідаційної комісії УМВС України у Вінницькій області від 17.10.2017 № 300/22-2017 матеріали на виплату одноразової грошової допомоги повернуті ОСОБА_1 у зв`язку з невідповідністю вимогам законодавства.

Позивачем було оскаржено в судовому порядку дії МВС України щодо не призначення їй одноразової грошової допомоги.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 11.04.2018, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 04.07.2018, по справі № 541/330/18 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково:

- визнано протиправною бездіяльність Міністерства внутрішніх справ України щодо розгляду звернення ОСОБА_1 з приводу призначення та виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням І групи інвалідності, яка пов`язана з виконанням службових обов`язків, у відповідності до Закону України "Про міліцію" від 20 грудня 1990 року № 565-ХІІ в редакції Закону України "Про внесення змін до статті 23 Закону України "Про міліцію" щодо виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва працівника міліції" від 13 лютого 2015 року № 208-VІІІ;

- зобов`язано Міністерство внутрішніх справ України повторно розглянути звернення ОСОБА_1 з приводу призначення та виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням І групи інвалідності, яка пов`язана з виконанням службових обов`язків, у відповідності до Закону України "Про міліцію" від 20 грудня 1990 року № 565-ХІІ в редакції Закону України "Про внесення змін до статті 23 Закону України "Про міліцію" щодо виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва працівника міліції" від 13 лютого 2015 року № 208-VІІІ та прийняти рішення у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року № 850 "Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції".

При цьому, суди першої та апеляційної інстанції зазначали, що відповідач, не прийнявши жодного рішення за результатом розгляду документів про виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, листом від 03.10.2017 року № 15/2-3519 повернув ліквідаційній комісії УМВС України у Вінницькій області матеріали на призначення одноразової грошової допомоги позивачу без розгляду.

Зважаючи на прийняття судами зазначених рішень, 22.08.2018 позивачем подано до ліквідаційної комісії УМВС України у Вінницькій області заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням І групи інвалідності, яка пов`язана з виконанням службових обов`язків (а.с.97).

УМВС України у Вінницькій області 28.08.2018 складено висновок про призначення одноразової грошової допомоги відповідно до рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 11.04.2018 по справі № 541/330/18 та надіслано для затвердження до Департаменту фінансово-облікової політики МВС України (а.с.98).

Листом від 28.09.2018 № 15/2-3643 Департамент МВС України повідомив Ліквідаційну комісію УМВС України у Вінницькій області про відсутність підстав для виплати одноразової грошової допомоги, оскільки за результатами розгляду матеріалів стосовно призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 з`ясовано, що остання не належала до категорії працівників міліції (а.с.99).

Листом від 12.10.2018 № 496/22-2018 за підписом голови Ліквідаційної комісії УМВС України у Вінницькій області матеріали позивача на виплату одноразової грошової допомоги повернуті ініціатору звернення у зв`язку з відмовою МВС України (а.с.100).

Задовольняючи частково адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що звання майор внутрішньої служби є рівнозначним званню майор міліції. Також суд вказав, що компетенція УМВС України у Вінницькій області в питанні призначення одноразової грошової допомоги обмежується складенням та поданням до МВС України відповідного висновку щодо виплати грошової допомоги, а також перерахуванням суми виплати грошової допомоги на рахунок заявника. Однак, таке перерахування можливе лише на підставі відповідного рішення МВС України, прийняття якого є дискреційним повноваженням відповідача.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.

Відповідно до ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Станом на час звернення позивачем до УМВС України у Вінницькій області щодо виплати одноразової грошової допомоги чинними були норми Закону України «Про Національну поліцію».

При цьому слід враховувати, що позивача було звільнено з органів внутрішніх справ з 15 жовтня 1998 року, тобто до набрання чинності положеннями Закону України «Про Національну поліцію».

Відповідно до пункту 15 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» за колишніми працівниками міліції, у тому числі пенсіонерами, а також членами їхніх сімей, іншими особами зберігаються пільги, компенсації і гарантії, передбачені цим Законом для колишніх поліцейських, членів їхніх сімей, інших осіб.

Право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України "Про міліцію", зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію".

Відповідно до ч.6 ст.23 Закону України "Про міліцію" (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров`я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

Станом на час виникнення спірних правовідносин механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги (далі - грошова допомога) у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції визначено Порядком та умовами призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 року № 850 (далі Порядок №850)

Матеріалами справи підтверджено, що захворювання ОСОБА_1 , що стало підставою для встановлення І групи інвалідності, пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

Положеннями п.п.2 п.2 Порядку № 850 визначено, що днем виникнення права на отримання грошової допомоги у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Згідно із п.п.2 п.3 Порядку №850 грошова допомога призначається і виплачується у разі установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі: 250-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності I групи; 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи; 150-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності III групи.

Положеннями пункту 7 Порядку № 850 передбачено перелік документів, які подаються за місцем служби працівником міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності.

Відповідно до п.8 Порядку № 850 керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 цих Порядку та умов, висновок щодо виплати грошової допомоги, а також у разі загибелі (смерті) працівника міліції: витяг з наказу про виключення загиблого (померлого) працівника міліції із списків особового складу; витяг з особової справи про склад сім`ї загиблого (померлого) працівника міліції.

Згідно із п.9 Порядку № 850 МВС в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.

Отже, компетенція УМВС України у Вінницькій області в питанні призначення одноразової грошової допомоги обмежується складенням та поданням до МВС України відповідного висновку щодо виплати грошової допомоги, а повноваженням щодо прийняття відповідного рішення наділене саме МВС України.

При цьому слід враховувати, що позивачем не оскаржуються дії ліквідаційної комісії УМВС України у Вінницькій області щодо направлення відповідного висновку до МВС України для прийняття рішення.

Щодо доводів апелянта про те, що підставою для відмови у виплаті одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 вказано, що остання не належала до категорії працівників міліції, оскільки позивача - майора внутрішнього служби ОСОБА_1 - звільнено з органів внутрішніх справ із посади лікаря-психіатра-нарколога лікарні установи ІВ-301/П-1 УМВС України у Вінницькій області, колегія суддів зазначає наступне.

На час звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ у 1998 році були чинними норми Закону України від 20.12.1990 року №565-XII «Про міліцію» та Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ Української РСР, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 року № 114 (далі Положення №114).

Відповідно до ч.1 ст.16 Закону України «Про міліцію» особовий склад міліції складається з працівників, що проходять державну службу в підрозділах міліції, яким відповідно до чинного законодавства присвоєно спеціальні звання міліції.

Згідно із ч.1 ст.18 Закону України «Про міліцію» порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затверджуваним Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.1 Розділу 1 Положення № 114 це Положення визначає порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ Української РСР, їх права і обов`язки.

До рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ Української РСР належать особи, які перебувають у кадрах Міністерства внутрішніх справ УРСР і яким присвоєно спеціальні звання, встановлені законодавством.

Згідно із п.2 Розділу 1 Положення № 114 особам, які перебувають на службі в органах внутрішніх справ, присвоюються такі спеціальні звання, в тому числі, старший начальницький склад «майор міліції -майор внутрішньої служби».

Таким чином, звання майор внутрішньої служби є рівнозначним званню майор міліції.

З огляду на вказані обставини, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що у відповідачів не було правових підстав для відмови у призначенні позивачу одноразової грошової допомоги.

Щодо зобов`язання Міністерства внутрішніх справ України повторно розглянути матеріали щодо призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 з урахуванням висновків суду, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі Чахал проти Об`єднаного Королівства (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

З огляду на наведене, колегія суддів приходить до висновку, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

В той же час слід враховувати, що поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11.03.1980 року на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Тобто, дискреційними є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною.

При цьому, з огляду на положення Кодексу адміністративного судочинства України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Беручи до уваги вищевказане, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 , а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Згідно з п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Однак, згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, що є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Враховуючи вищевказане та керуючись ст.ст.2, 229, 241, 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 13.02.2019 по справі № 440/3980/18 - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 13.02.2019 по справі № 440/3980/18 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 28 травня 2019 року.

Головуючий суддя (підпис)О.П. Лях
Судді(підпис) (підпис) А.О. Бегунц А.М. Григоров