Справа № 200/1202/19-а
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2019-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2019 року справа №200/1202/19-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сіваченка І.В., суддів: Блохіна А.А., Гаврищук Т.Г., секретар судового засідання Верховецька Г.О., за участі представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача Помалюк І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 20 лютого 2019 року (повне судове рішення складено 25 лютого 2019 року у м. Слов`янську) у справі № 200/1202/19-а (суддя в І інстанції Михайлик А.С.) за позовом ОСОБА_2 до Головного управління ДФС у Донецькій області про стягнення коштів,

УСТАНОВИВ:

У січні 2019 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Головного управління ДФС у Донецькій області (далі - ГУ ДФС у Донецькій області) про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі та час вимушеного прогулу в сумі 213 274,86 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що через несвоєчасне виконання Маріупольською ОДПІ ГУ ДФС у Донецькій області, правонаступником якої є відповідач, постанови Донецького окружного адміністративного суду від 11 серпня 2015 року в адміністративній справі № 805/2197/15-а про поновлення ОСОБА_2 на посаді першого заступника начальника ДПІ у Ворошиловському районі м. Донецька Головного управління Міндоходів у Донецькій області, позивач, згідно з ст. 236 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП), має право на отримання середнього заробітку за час затримки виконання такого рішення.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 20 лютого 2019 року позовні вимоги задоволені частково.

Стягнуто з ГУ ДФС у Донецькій області на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 179 590,70 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив суд скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Апелянт наголошує, що місцевим судом не враховані доводи, аргументи та посилання відповідача стосовно того, що виконання рішень суду про поновлення на посаді керівного складу ДПІ та затримка виконання такого не належить до функцій та не залежить від повноважень ГУ ДФС у Донецькій області. Крім того, зазначає, що для розрахунку виплат за затримку виконання рішення про поновлення на роботі повинна бути врахована середньоденна заробітна плата в сумі 227,33 грн., а виплата повинна складати - 177 772,06 грн. (227,33*782 дні).

У відзиві на апеляційну скаргу представником позивача висловлено згоду з висновками місцевого суду та прохання залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, проти чого заперечував представник позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що починаючи з 16.10.1989 позивач працювала на посадах в органах державної податкової служби.

Наказом Міністерства доходів і зборів України № 520-о від 29.05.2015 позивача звільнено з посади першого заступника начальника ДПІ у Ворошиловському районі м. Донецька ГУ Міндоходів у Донецькій області, у зв`язку з припиненням трудового договору відповідно до п. 7 ст. 36 КЗпП.

Зазначений наказ про звільнення був оскаржений позивачем у судовому порядку.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 11.08.2015 у справі 805/2197/15-а, яка залишена без змін постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 20.11.2018, визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства доходів і зборів України від 29.05.2015 № 520-о про звільнення ОСОБА_2 з посади першого заступника начальника Державної податкової інспекції у Ворошиловському районі м. Донецька Головного управління Міндоходів у Донецькій області по п. 7 ст. 36 КЗпП України, поновлено позивача на посаді першого заступника начальника ДПІ у Ворошиловському районі м. Донецька Головного управління Міндоходів у Донецькій області та зобов`язано ДПІ у Ворошиловському районі м. Донецька Головного управління Міндоходів у Донецькій області відшкодувати середній заробіток за посадою, яку вона займала на час звільнення, за період вимушеного прогулу, а саме: з 02 червня 2015 року (перший робочий день після звільнення позивача) по 11 серпня 2015 року (дата прийняття судом рішення про поновлення позивача на посаді) в розмірі 11 366,50 грн. Постанова від 11.08.2015 в частині поновлення ОСОБА_2 на посаді першого заступника начальника Державної податкової інспекції у Ворошиловському районі м. Донецька Головного управління Міндоходів у Донецькій області та в частині стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу за один місяць в розмірі 4473,87 грн. підлягає негайному виконанню.

Наведеним судовим рішенням установлено, що середньоденна заробітна плата позивача становить 227,33 грн., середньомісячна заробітна плата - 4473,87 грн.

Наказом ДФС України від 07.09.2018 № 1611-о «Про виконання рішення суду та поновлення на посаді ОСОБА_2 » скасовано наказ Міністерства доходів та зборів України від 29.05.2015 № 520-о «Про звільнення ОСОБА_2 » та поновлено на посаді першого заступника начальника ДПІ у Ворошиловському районі м. Донецька, уповноважити начальника Головного управління ДФС у Донецькій області здійснити заходи щодо забезпечення її працевлаштування.

08.10.2018 Головою комісії з припинення Маріупольської ОДПІ ГУ ДФС у Донецькій області прийнято наказ 86-в, згідно якого ОСОБА_2 необхідно вважати такою, що приступила до роботи з 08.10.2018.

Після поновлення позивач кілька разів звільнялася в порядку переведення. Остаточно з органів державної фіскальної служби ОСОБА_2 була звільнена 30.11.2018, що підтверджується відомостями трудової книжки, копія якої наявна в матеріалах справи.

26.11.2018 позивач звернулася до Маріупольської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області із заявою про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, пов`язаного із затриманням виконання рішення про поновлення на роботі. Втім, листом від 27.11.2018 Маріупольська об`єднана державна податкова інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області повідомила позивача про виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду у справі 805/2197/15-а в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та ненадходження будь-яких інших рішень, пов`язаних із відшкодуванням середнього заробітку.

Згідно постанови Кабінету Міністрів України № 892 від 04.11.2015 ДПІ у Ворошиловському районі м. Донецька реорганізовано шляхом приєднання до Маріупольської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС. На виконання Постанови Кабінету Міністрів України № 281 від 28.03.2018 ДФС України прийнятий наказ № 160 від 24.02.2016 про реорганізацію деяких територіальних органів ДФС у Донецькій області.

Постановою Кабінету Міністрів України № 296 від 28.03.2018 «Про реформування територіальних органів Державної фіскальної служби» Маріупольську ОДПІ Головного управління ДФС реорганізовано шляхом приєднання як структурного підрозділу до Головного управління ДФС у Донецькій області. На виконання Постанови КМУ від 28.03.2018 № 281 ДФС України прийнятий наказ № 281 від 10.05.2018 про реорганізацію територіальних органів ДФС у Донецькій області, зокрема Маріупольську об`єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Донецькій області шляхом її приєднання як структурного підрозділу до ГУ ДФС у Донецькій області.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів зазначає таке.

Рішення місцевого суду оскаржено лише відповідачем. Відповідно до частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Таким чином, оскільки судове рішення позивачем не оскаржене, апеляційному перегляду підлягає рішення місцевого суду лише в частині задоволених позовних вимог. В іншій частині судове рішення апеляційному перегляду не підлягає і має бути залишено без змін.

КЗпП регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 235 наведеного Кодексу, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Статтею 236 КЗпП передбачено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Зазначена вище стаття КЗпП не містить застережень, що власник або уповноважений ним орган не відповідає за затримку виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, у разі якщо працівник не вчинив додаткові дії, в цьому випадку - пред`явлення рішення до примусового виконання, що вказують на його бажання поновитися на роботі.

Правова позиція по даному питанню викладена в постанові Верховного Суду України від 23 червня 2015 року № 21-63а15.

Відповідно до ч. 2 ст. 14 КАС України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Згідно ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Пунктом 3 частини першої статті 371 КАС України встановлено, що постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно.

При цьому, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 34 постанови від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 15 жовтня 2009 року по справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (заява № 40450/04), пунктах 46, 48, 51, 53, 54 зазначив, що від особи, яка домоглася винесення остаточного судового рішення проти держави, не можна вимагати ініціювання окремого провадження з його примусового виконання. Відповідний державний орган, який було належним чином поінформовано про таке судове рішення, повинен вжити всіх необхідних заходів для його дотримання або передати його іншому компетентному органу для виконання. Заявникові не можна дорікати за неподання до державної виконавчої служби заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження. Право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. Відповідно необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.

Відповідно до частини сьомої ст. 235 КЗпП України, рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, ухвалене органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно виконується не з часу набуття ним законної сили (як це передбачено для переважної більшості судових рішень), а негайно з часу його оголошення на судовому засіданні.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 21.01.2015 по справі №6-203цс14 слід зазначити наступне.

Відповідно до статті 236 КЗпП України, у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Порядок обчислення середньої заробітної плати затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок № 100).

Згідно з пунктом 1 Порядку № 100, він застосовується, у тому числі, у випадку вимушеного прогулу.

За змістом пункту 10 Порядку № 100, у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення.

Як вбачається з наявних в матеріалах справи документів, постанова Донецького окружного адміністративного суду від 11 серпня 2015 року по справі № 805/2197/15-а, в частині поновлення позивача на посаді першого заступника начальника Державної податкової інспекції у Ворошиловському районі м. Донецька Головного управління Міндоходів у Донецькій області (підлягає негайному виконанню, тобто з 11.08.2015), всупереч вимогам КЗпП та КАС України виконана відповідачем 08.10.2018.

Отже, місцевий суд дійшов правильного висновку, що позивач має право на виплату середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення, відповідно до ст. 236 КЗпП, з 12 серпня 2015 року по 7 жовтня 2018 року включно (790 робочих днів, у т.ч. з 12.08.2015 по 31.12.2015 - 100 робочих днів, 2016 рік - 251 робочий день, 2017 рік - 248 робочих днів, 2018 - 191 робочих днів).

Слід зазначити, що позивачем для розрахунку середнього заробітку визначено заробітну плату за час виконання судового рішення, виходячи з заробітку в розмірі 272,73 грн., що є сумою заробітку, отримуваного позивачем на час звільнення з посади, яку позивач обіймала після поновлення на посаді на виконання судового рішення.

Проте, як встановлено судом під час розгляду справи 805/2197/15-а - середньоденний заробіток позивача на дату звільнення складав 227,33 грн., середньомісячна заробітна плата - 4473,87 грн. Отже, сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу позивачем розраховано невірно, оскільки невірно визначено середньоденну заробітну плату та кількість робочих днів за період невиконання відповідачем рішення суду про поновлення позивача на роботі, що враховується при виплаті позивачу грошового забезпечення.

Середній заробіток за час затримки виконання судового рішення за період 12.08.2015 по 07.10.2018 включно становить: 790 днів х 227,33 грн. = 179 590,70 грн.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Тому відповідач, як податковий агент згідно норм Податкового Кодексу України та як страхувальник у відповідності до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», зобов`язаний виплатити позивачеві суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу, утримавши із нього при виплаті податки та обов`язкові платежі.

Такі висновки узгоджуються з практикою Верховного Суду України, зокрема, викладеною в постановах від 21.01.2012 № 6-87цс11 та від 14.01.2014 № 21-395а13.

Стосовно розрахунку виплати середньої заробітної плати, який наводить апелянт, зокрема кількості днів затримки (а.с.137), колегія суддів зазначає таке.

Апеляційним судом перевірено розрахунок часу затримки виконання судового рішення за період з 12 серпня 2015 року по 07 жовтня 2018 року включно, який складає 790 робочих днів, натомість кількість робочих днів - 782, яку наводить відповідач, ніяким чином не підтверджено.

Середньоденна заробітна плата для виплати за вимушений прогул складає 227,33 грн., яка визначена у судовому рішенні від 11.08.2015 по справі № 805/2197/15-а та довідці ГУ ДФС у Донецькій області від 04.01.2019 № 1/05-99-05-02-20а 9 (а.с.31).

Саме з такого розміру місцевим судом і було розраховано суму до стягнення, що позивачем не оскаржується.

Тому, доводи апелянта, що в позові для розрахунку виплат за час затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі використана середньоденна заробітна плата в сумі 272,73 грн., яка взята із довідки про середньомісячну заробітну плату ОСОБА_2 на день звільнення 30.11.2018 з іншої посади, колегія суддів не бере до уваги.

Таким чином, розглянувши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів приходить до висновку, що місцевий суд прийняв рішення з дотриманням як матеріального так і процесуального права, а позовні вимоги Управління підлягають задоволенню.

Відповідно до положень ч.1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Донецькій області - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 20 лютого 2019 року у справі № 200/1202/19-а - залишити без змін.

Повне судове рішення - 28 травня 2019 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. В. Сіваченко

Судді А. А. Блохін

Т. Г. Гаврищук