Справа № 640/3731/19
Суддя: Погрібніченко І.М.
Дата ухвалення: 2019-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

27 травня 2019 року № 640/3731/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Погрібніченка І.М. розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомНаціонального банку України
до третя особа:Міністерства юстиції України ОСОБА_1
провизнання протиправною та скасування постанови № 51740816 від 26.12.2018
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся Національний банк України (далі - позивач) з позовом до Міністерства юстиції України (далі - відповідач), третя особа: ОСОБА_1 , в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сіренка С.В. від 26.12.2018 року ВП № 51740816 про накладення штрафу.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.03.2019 відкрито провадження у справі № 640/3731/19 за вказаним позовом та справу призначено до судового розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін на 14.03.2019 року.

Також вказаною ухвалою суду до участі у справі залучено ОСОБА_1 - стягувача у виконавчому провадженні № 51740816.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.03.2019 року зупинено провадження в адміністративній справі № 640/3731/19 до набрання законної сили рішенням у справі № 640/20276/18.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.05.2019 року за клопотанням позивача провадження у справі поновлено та призначено судове засідання на 23.05.2019 року.

Позовні вимоги мотивовано тим, що рішення суду у справі № 826/5325/16 не було виконано у встановлений державним виконавцем строк з поважних причин, а саме через звернення позивача до Окружного адміністративного суду міста Києва із заявою про роз`яснення постанови та встановлення способу і порядку виконання вказаного рішення про що відповідача було повідомлено листом від 01.06.2018 року, що виключає можливість застосування до нього штрафу оскаржуваною постановою.

Відповідач через канцелярію суду надав 12.03.2019 року відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що він не вважає зазначені позивачем причини невиконання рішення суду поважними, а відтак ним 26.12.2018 року на підставі ст. 63 та ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження» було правомірно накладено штраф на Національний банк України за невиконання рішення суду та законних вимог державного виконавця у розмірі 10 200,00 гривень.

Третя особа в судове засідання не прибула та своїм правом на подання пояснень щодо позовних вимог не скористалась.

У судове засідання, призначене на 23.05.2019 року сторони не з`явилися, позивачем було подано заяву про розгляд справи без його участі через що суд, на підставі ч. 3 ст. 194 Кодексу адміністративного судочинства України дійшов до переконня про можливість завершення її розгляду у письмовому провадженні.

Розглянувши наявні документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.04.2016 в адміністративній справі №826/5325/16 позов ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 задоволено частково та визнано протиправною та скасовано постанову Правління Національного банку України від 22.03.2016 № 180 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Український Інноваційний Банк" з моменту її прийняття; визнано протиправним та скасовано рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 22.03.2016 № 385 "Про початок процедури ліквідації Публічного акціонерного товариства "Український Інноваційний Банк" та делегування повноважень ліквідатора банку" з моменту його прийняття; зобов`язано Національний банк України (в особі його відповідальних осіб, до повноважень яких відноситься вчинення відповідних дій) вчинити всі необхідні дії щодо відновлення функціонування Публічного акціонерного товариства "Український Інноваційний Банк" в якості банківської установи - в обсязі та стані, який існував до прийняття постанови правління Національного банку України від 22.03.2016 №180 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Український Інноваційний Банк" (в т.ч., але не виключно - дозволити усі початкові платежі Публічному акціонерному товариству "Український Інноваційний Банк" у системі електронних платежів (СЕП) та відновити роботу Публічного акціонерного товариства "Український Інноваційний Банк" у системі обміну інформацією та виконання платежів SWIFT, Національному банку України повідомити усі банки про відновлення роботи Публічного акціонерного товариства "Український Інноваційний Банк" у зазначених вище системах); у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

22 липня 2016 року постановою відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України за заявою третьої особи було відкрито виконавче провадження ВП №51740816 з примусового виконання виконавчого листа від 15.07.2016 №826/5325/16 про зобов`язання Національного банку України (в особі його відповідальних осіб, до повноважень яких відноситься вчинення відповідних дій) вчинити всі необхідні дії щодо відновлення функціонування Публічного акціонерного товариства "Український Інноваційний Банк" в якості банківської установи - в обсязі та стані, який існував до прийняття постанови правління Національного банку України від 22.03.2016 №180 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Український Інноваційний Банк" (в т.ч., але не виключно - дозволити усі початкові платежі Публічному акціонерному товариству "Український Інноваційний Банк" у системі електронних платежів (СЕП) та відновити роботу Публічного акціонерного товариства "Український Інноваційний Банк" у системі обміну інформацією та виконання платежів SWIFT, Національному банку України повідомити усі банки про відновлення роботи Публічного акціонерного товариства "Український Інноваційний Банк" у зазначених вище системах).

16 листопада 2018 року Відділом примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України було винесено постанову про стягнення виконавчого збору та накладення штрафу у розмірі 5 100,00 гривень.

26 грудня 2018 року Відділом примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України було накладено штраф на позивача у розмірі 10 200,00 гривень за повторне невиконання рішення суду без поважних причин.

Одночасно державним виконавцем на підставі п. 11 ч. 1 ст. 39 та ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» постановою було закінчено виконавче провадження № 51740816 та направлено повідомлення до Слідчого управління Головного управління Національної поліції у м. Києві про вчинення боржником кримінального правопорушення.

Незгода з вказаним вище рішенням щодо винесення постанови від 28.12.2018 року про накладення штрафу у розмірі 10 200,00 гривень у виконавчому провадженні № 56881016 обумовила позивача звернутися до суду з даним адміністративним позовом щодо визнання протиправною та скасування зазначеної постанови.

Оцінивши за правилами статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини суд зазначає таке.

Спірні правовідносини врегульовано нормами Конституції України, Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" від 02 червня 2016 року № 1403-VIII (далі - Закон № 1403-VIII), Закону України "Про виконавче провадження" від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII) та ін.

Згідно зі статтею 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону № 1403-VIII примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України "Про виконавче провадження" випадках - на приватних виконавців.

Згідно ч. 1 ст. 3 Закону № 1403-VIII завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом.

Частина 1 статті 1 Закону № 1404-VIII визначає, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону № 1404-VIII примусовому виконанню підлягають виконавчі листи та накази, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону № 1404-VIII у виконавчому документі зазначається резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень.

За приписами ч. 1 ст. 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

За приписами п. 16 ч. 3 ст. 18 Закону № 1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до п. 5 та 6 ч. 1 ст. 26 Закону № 1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).

Частина 1 - 3 статті 63 Закону № 1404-VIII встановлює порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, а саме: за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження; у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність; виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником; у разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом; у разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Відповідно до статті 75 Закону № 1404-VIII у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Отже відповідальність боржника, що визначена у ч. 2 с. 73 Закону № 1404-VIII за повторне невиконання рішення суду можлива лише за умови його притягнення до відповідальності за ч. 1 ст. 75 Закону № 1404-VIII, а повторність є кваліфікуючою ознакою дій винної особи.

При цьому відповідальність боржника за вказаних правовою нормою можлива лише, якщо рішення не виконується без поважних причин.

Як вбачається з матеріалів справи, виконавче провадження щодо примусового виконання виконавчого листа від 15.07.2016 №826/5325/16 про зобов`язання Національного банку України (в особі його відповідальних осіб, до повноважень яких відноситься вчинення відповідних дій) вчинити всі необхідні дії щодо відновлення функціонування Публічного акціонерного товариства "Український Інноваційний Банк" в якості банківської установи - в обсязі та стані, який існував до прийняття постанови правління Національного банку України від 22.03.2016 №180 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Український Інноваційний Банк" (в т.ч., але не виключно - дозволити усі початкові платежі Публічному акціонерному товариству "Український Інноваційний Банк" у системі електронних платежів (СЕП) та відновити роботу Публічного акціонерного товариства "Український Інноваційний Банк" у системі обміну інформацією та виконання платежів SWIFT, Національному банку України повідомити усі банки про відновлення роботи Публічного акціонерного товариства "Український Інноваційний Банк" у зазначених вище системах), було відкрито постановою державного виконавця від 22.07.2016.

З матеріалів справи вбачається, що 24.05.2018 року позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва із заявою про роз`яснення та встановлення способу виконання його постанови у справі № 826/5352/16, про що відповідача було проінформовано відповіддю на вимогу від 01.06.2018 року № 18-0007/30448 та зазначено що саме з цієї причини виконавчий документ станом на момент отримання вимоги державного виконавця 22.05.2018 року не виконаний боржником.

Також позивачем 05.12.2018 року після отримання постанови про накладення штрафу від 16.11.2018 року була направлена відповідь на вимогу державного виконавця № 18-0007/64967, в якій Національний банк України повідомляв відповідача про неможливість виконання виконавчого документу та докази поважності такого невиконання з тих самих підстав що і у відповіді на вимогу від 01.06.2018 року.

Однак, в матеріалах виконавчого провадження № 51740816 відсутні будь які відповіді відповідача на листи боржника щодо поважності причин невиконання виконавчого документа.

Відповідно до комп`ютерної програми Діловодства спеціалізованого суду розгляд заяви Національного банку України про роз`яснення постанови та встановлення способу і порядку виконання постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.04.2016 року у справі № 826/5325/16 на даний час не завершено.

Судом встановлено, що до винесення оскаржуваної постанови до позивача відповідачем застосовувались санкції, передбачені ч. 1 ст. 73 Закону № 1404-VIII постановою № 51740816 від 16.11.2018 року.

У той же час, судом встановлено, що вказана постанова державного виконавця від 16.11.2018 року на підставі постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 04.04.2019 року у справі № 640/20276/18 визнана протиправною та скасована.

При цьому, судом було встановлено, що невиконання боржником рішення суду у період винесення оскаржуваної постанови відбулося з поважних причин.

Частина 2 ст. 14 КАС України встановлює, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

За приписами ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, оскільки постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 04.04.2019 року у справі № 640/20276/18 визнано протиправною та скасовано постанову відповідача від 16.11.2018 №51740816 про накладення штрафу, а причини невиконання рішення визнані поважними, суд приходить до висновку, що постанова Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 26.12.2018 року ВП № 51740816 про накладення штрафу підлягає визнанню протиправною та скасуванню.

Враховуючи вищезазначене, суд всебічно, повно та об`єктивно, за правилами, встановленими статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України, перевіривши наявні у справі докази, вважає, що позов є обґрунтованим, в зв`язку із чим, він підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з наявного у матеріалах справи меморіального ордеру № (#), позивачем під час звернення з даним позовом до суду сплачено судовий збір у розмірі 1 921,00 грн.

Відтак, враховуючи розмір задоволених позовних вимог, суд присуджує на користь позивача судових витрат у розмірі 1 921,00 гривень за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства юстиції України.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8, 9, 77, 243 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

1.Адміністративний позов Національного банку України задовольнити повінстю;

2.Визнати протиправною та скасувати постанову Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України про накладення штрафу від 26 грудня 2018 року у виконавчому провадженні № 51740816;

3.Присудити з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства юстиції України (01001, місто Київ, вулиця Городецького, 13, ) на користь Національного банку України ( вулиця Інститутська, будинок 9, місто Київ, Україна, 01601, ) понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 921,00 гривень (тисяча дев`ятсот двадцять одна гривня).

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 КАС України протягом 10 днів з дня його проголошення.

Відповідно до п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» КАС України в редакції Закону № 2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя І.М. Погрібніченко