Справа № 826/19136/14
Суддя: Ханова Р.Ф.
Дата ухвалення: 2019-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

Київ

28 травня 2019 року

справа №826/19136/14

адміністративне провадження №К/9901/38220/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Ханової Р.Ф.(суддя-доповідач),

суддів: Гончарової І.А., Олендера І.Я.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Державної фіскальної служби України

на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 18 травня 2017 року у складі суддів Беспалова О.О., Парінова А.Б., Губської О.А.,

у справі №826/19136/14

за позовом Приватного підприємства «Акрілат-Хімконтракт»

до Державної фіскальної служби України

про визнання протиправним та скасування рішення,

У С Т А Н О В И В :

05 грудня 2014 року Приватне підприємство «Акрілат-Хімконтракт» (далі - Підприємство, платник податків, позивач у справі) звернулося до суду з позовом до Державної фіскальна служба України (далі - податковий орган, відповідач у справі) про визнання протиправним та скасування рішення від 27 жовтня 2014 року №000306, з мотивів безпідставності його прийняття.

Розгляд справи здійснювався судами неодноразово, судове рішення яке є предметом цього касаційного перегляду прийнято в процесі нового розгляду на виконання ухвали Вищого адміністративного суду України від 22 вересня 2015 року. Цією ухвалою наголошено на необхідності проведення судової товарознавчої експертизи та дослідженні ТУ У 24.3-5-2004.

01 березня 2017 року постановою Окружного адміністративного суду міста Києва у задоволені позову Підприємства відмовлено.

18 травня 2017 року постановою Київського апеляційного адміністративного суду скасовано постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 березня 2017 року, прийняти нову постанову, якою позовні вимоги Підприємства задоволено, визнано протиправним та скасовано Рішення про застосування фінансових санкцій від 27 жовтня 2014 року № 060306 Державної фіскальної служби України.

07 червня 2017 року податковим органом подано касаційну скаргу до Вищого адміністративного суду України, в якій відповідач, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та прийняти рішення, яким залишити в силі постанову суду першої інстанції (том 1 арк. справи 165-170).

06 вересня 2017 року ухвалою Вищого адміністративного суду України відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою податкового органу, після усунення недоліків наведених в ухвалі цього суду від 08 червня 2017 року та витребувано справу №826/19136/14 з Окружного адміністративного суду міста Києва.

29 вересня 2017 року Підприємством надано заперечення на касаційну скаргу до Вищого адміністративного суду України, у якому позивач просить касаційну скаргу залишити без задоволення, постанову суду апеляційної інстанції - без змін.

16 листопада 2017 року справа №826/19136/14 надійшла до Вищого адміністративного суду України.

14 березня 2018 року справа №826/19136/14 та матеріали касаційної скарги №К/9901/38220/18 передані до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Верховний Суд, переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Зазначеним вимогам закону судові рішення відповідають.

Суди першої та апеляційної інстанцій установили, що Головним управлінням Міндоходів у Дніпропетровській області проведено фактичну перевірку Підприємства за адресою Дніпропетровська область, смт . Губиниха , вул. Берегово, 34 Е , з питань додержання суб`єктами господарювання вимог, встановлених законодавством України, які є обов`язковими до виконання при здійсненні оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями та/або тютюновими виробами, результати якої оформлені актом від 01 серпня 2014 року № 0056/04/36/2100/24744461 (далі - акт перевірки).

Висновками акта перевірки встановлені порушення позивачем вимог статті 2 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв і тютюнових виробів» від 19 грудня 1995 року № 481/95-ВР щодо зберігання спирту у місці зберігання не внесеному до Єдиного державного реєстру місць зберігання спирту.

27 жовтня 2014 року Головою Державної фіскальної служби України на підставі акта перевірки прийнято рішення № 000306, яким до позивача застосовано штрафні санкції у розмірі 408576, 00 грн. відповідно до абзацу 16 частини другої статті 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв і тютюнових виробів».

Оцінюючи спірні правовідносини суд апеляційної інстанції висновувався на тому, що основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв і тютюнових виробів на території України, регламентовані приписами Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв і тютюнових виробів».

В розумінні статі 1 цього Закону спирт етиловий - спирт етиловий-сирець, спирт етиловий ректифікований технічний, спирт етиловий денатурований (спирт технічний), спирт етиловий технічний, спирт етиловий ректифікований, що відповідають кодам 2207 і 2208 згідно з УКТЗЕД та виготовлені з крохмале і цукровмісної сировини або з нехарчових видів сировини за спеціальними технологіями.

Місце зберігання - місце, яке використовується для зберігання спирту, або приміщення, яке використовується для зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, відомості про місцезнаходження якого внесені до Єдиного державного реєстру місць зберігання.

Єдиний державний реєстр місць зберігання (Єдиний реєстр) - перелік місць зберігання, який ведеться органами доходів і зборів і містить визначені цим Законом відомості про місцезнаходження місць зберігання та відомості про заявників.

У відповідності до частини 5 статті 2 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв і тютюнових виробів» виробництво спирту етилового, коньячного і плодового, спирту етилового ректифікованого виноградного, спирту етилового ректифікованого плодового, спирту-сирцю виноградного, спирту-сирцю плодового та алкогольних напоїв здійснюється за наявності внесених до Єдиного реєстру місць зберігання спирту. При цьому приміщення, в яких здійснюється виробництво спирту етилового, та місця зберігання спирту, розташовані на державному підприємстві, яке виробляє спирт етиловий, вважаються акцизним складом.

У відповідності до частини 1 статті 2 цього Закону виробництво спирту етилового (у тому числі як лікарського засобу), спирту етилового ректифікованого виноградного, спирту етилового ректифікованого плодового може здійснюватися лише на державних підприємствах, а біоетанолу - на підприємствах усіх форм власності за наявності у них ліцензій.

Абзацом 16 частини 2 статті 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв і тютюнових виробів» (у редакції, чинній на момент виявлення порушення) було передбачено, що до суб`єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі вивезення спирту етилового, горілки та лікеро горілчаних виробів з території акцизного складу або транспортування такої продукції без відмітки представника органу доходів і зборів на товарно-транспортній накладній про погодження відпуску - 200 відсотків вартості вивезеної або транспортованої продукції, але не менше 15000 гривень.

Висновком експертного дослідження Київського науково - дослідного інституту судових експертиз від 07 серпня 2015 року № 10656/15-34/10657/15-53 встановлено, що надані зразки рідин за складом та фізико - хімічними показниками відносяться до розчинників. Технологічне зневоднення спиртовмісних рідин не використовується при виробництві етилового спирту та будь - яких спиртових дистилятів товарних позицій 2207 та 2208, а використовується тільки при виготовленні високооктанових кисневмісних домішок та розчинників (том 4 арк. справи 32 - 44).

Згідно ТУ У 24.3-6-2004 розчинник для флексографічного друку РФД-2 являє суміш флегмового компонента ректифікації зневодненого денатурованого, отриманого у відповідності з технологічним регламентом заводу ТР-3-2004 та технологічною інструкцією на виробництво технічних рідин у потоці ТІ 62-2011, з етилацетатом.

У відповідності до частини п`ятої статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України, в редакції чинній на час нового розгляду справи зокрема судами попередніх інстанцій (до 15 грудня 2017 року) висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при розгляді справи, на виконання вимог ухвали Вищого адміністративного суду України від 22 вересня 2015 року ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 грудня 2015 року призначено судово-товарознавчу експертизу в адміністративній справі №826/19136/14 та доручено проведення експертизи Київському науково - дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України.

Також вказаною ухвалою судом першої інстанції витребувано від Лужанського МПД державного підприємства «Укрспирт» арбітражні зразки та зобов`язано їх направити на адресу Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України (03057, м. Київ, вул. Смоленська, 6) у строк до 20 січня 2016 року.

11 листопада 2016 року Київський науково-дослідний інститут судових експертиз листом № 5689/16-34 повідомив суд першої інстанції про неможливість надання висновку судово-товарознавчої експертизи у справі № 826/19136/14 з огляду на те, що станом на 10 листопада 2016 року клопотання експерта не виконано, а саме необхідні для дослідження рідини розчинника РФД-2 не надані.

25 липня 2016 року листом № 168 ДП спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» (Лужанське місце провадження діяльності) повідомило, що після зупинення роботи Лужанського МПД увесь обсяг вказаного розчинника відвантажено покупцям станом на 21 квітня 2015 року, про що складено акт інвентаризації від 21 квітня 2015 року № 3D за участю представника Кіцманської об`єднаної державної податкової інспекції.

Відтак, наведені обставини неможливості проведення судової експертизи зумовили покладання судом першої інстанції тягар доказування на позивача.

Суд апеляційної інстанції висновувався на положеннях частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства, за якою в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, з врахуванням наступних обставин.

Суд касаційної інстанції скеровуючи справу на новий розгляд наголосив на необхідності проведення товарознавчої експертизи, не прийнявши таким чином висновки, викладені у відповідях Департаменту митної справи Державної фіскальної служби України від 27 червня 2014 року № 99-24/1.02-03/3107 та від 28 серпня 2014 року № 99-24/1-02- 02/4018, в якості беззаперечного доказу класифікації РФД-2 у товарній позиції 2207 ( 2207 10 00 90 ).

Також, встановлено, що товари за кодом 2207 УКТ ЗЕД належать до групи 22 «Алкогольні та безалкогольні напої і оцет», що суперечить призначенню рідини для автомобіля та фарби.

Встановивши неможливість проведення експертизи через припинення виробництва об`єкта дослідження, суд апеляційної інстанції трактує сумніви щодо класифікації РФД-2 на користь позивача, не надаючи при цьому оцінку характеристикам речовини, що потребує наявності спеціальних знань та визнає, що судом першої інстанції залишено поза увагою вказівка ВАС України на необхідності перевірити відповідність встановленого відповідачем порушення застосуванню міри відповідальності.

Актом перевірки, відповідачем встановлено зберігання позивачем спирту у місці, не внесеному до Єдиного державного реєстру місць зберігання спирту.

Суд погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, що санкція абзацу 16 частини другої статті 17 Закону «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв і тютюнових виробів» не відповідає встановленому порушенню та розміру штрафу, передбаченого нею.

Відтак, недоведеність складу правопорушення покладеного в основу застосування штрафу спірним рішенням доводить протиправність його застосування.

Відповідач касаційною скаргою просить про переоцінку, додаткову перевірку доказів стосовно спірних правовідносин, що знаходиться за межами касаційного перегляду встановленими частиною другою статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України.

Верховний Суд визнає, що суд апеляційної інстанції не допустив неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення, внаслідок чого касаційна скарга відповідача залишається без задоволення, а постанова суду апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Державної фіскальної служби України залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 18 травня 2017 року у справі №826/19136/14 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Р.Ф. Ханова

Судді: І.А. Гончарова

І.Я. Олендер