Справа № 620/479/19
Суддя: Тихоненко О.М.
Дата ухвалення: 2019-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(повна)

16 травня 2019 року м. Чернігів Справа № 620/479/19

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Тихоненко О.М.,

за участю секретаря Якуш І.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

та представника відповідача Гипколенко І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області, Державної фіскальної служби України про визнання протиправними та скасування вимоги, рішення,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом (зі змінами) до Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області (далі - ГУ ДФС у Чернігівській області), Державної фіскальної служби України (далі - ДФС України) про визнання протиправними та скасування рішення про результати розгляду скарги ДФС України від 10.01.2019 № 1208/6/99-99-11-05-02-25 та вимоги про сплату боргу (недоїмки) ГУ ДФС у Чернігівській області від 11.02.2019 № Ф-630-17.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що останній перебуває на обліку платника податків в ГУ ДФС у Чернігівській області як самозайнята особа - адвокат та сплачував єдиний внесок в повному обсязі, однак в порушення вимог чинного законодавства ДФС України прийнято рішення про результати розгляду скарги та ГУ ДФС у Чернігівській області - вимогу сплату боргу (недоїмки), які підлягають скасуванню.

04.03.2019 ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами. Вказаною ухвалою надано термін для подачі до суду відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив та заперечень.

21.03.2019 представником відповідачів, у встановлений судом строк, надано відзив, в якому останній просить відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог та зазначає, що позивач з 2007 року зареєстрований в якості фізичної особи-підприємця та взятий на облік в Чернігівській об`єднаній державній податковій інспекції ГУ ДФС у Чернігівській області, з 15.12.2016 позивачу була встановлена ознака незалежної професійної діяльності. У відповідності до вимог чинного законодавства позивач є платником єдиного внеску, який зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок, однак за позивачем обліковується недоїмка, в зв`язку з чим ОСОБА_1 направлено вимогу № Ф-630-17 від 07.11.2018 на суму 16485,08 грн. З відповідною вимогою позивач не погодився та оскаржив її до ДФС України, однак рішенням про результати розгляду скарги від 10.01.2019 № 1208/6/99-99-11-05-02-25 ДФС України вказану вимогу залишено без змін, скаргу позивача без задоволення та зобов`язано ГУ ДФС у Чернігівській області сформувати та направити нову вимогу на суму збільшення. 21.01.2019 відбулося нарахування за провадження незалежної професійної діяльності за четвертий квартал 2018 року на загальну суму 2457,18 грн, ураховуючи нарахування за 21.01.2019 та рішення ДФС України на відповідну суму ГУ ДФС у Чернігівській області сформовано та направлено вимогу № Ф-630-17 від 11.02.2019 на суму 21758,26 грн. Враховуючи вищевикладене позовні вимоги є протиправними та такими, що скасуванню не підлягають (а.с.57-59).

Позивачем 26.03.2019 подано відповідь на відзив, в якій останній зазначає про обставини, викладені в позові (а.с.70-74).

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 03.04.2019 справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження, замінено засідання для розгляду справи по суті та призначено підготовче судове засідання (а.с.81-82).

В судовому засіданні 18.04.2019 позивачем подано заяву про зміну предмету позову, в якій останній просить визнати протиправними та скасувати рішення про результати розгляду скарги ДФС України від 10.01.2019 № 1208/6/99-99-11-05-02-25 та вимогу про сплату боргу (недоїмки) ГУ ДФС у Чернігівській області від 11.02.2019 № Ф-630-17 (а.с.100-101).

24.04.2019 представником відповідачів надано відзив на позов (по зміні предмету позову), в якому останній зазначає про правомірність дій відповідачів, оскаржувана вимога є такою, що відповідає нормам законодавства та просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі (а.с.106-107).

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх в повному обсязі.

Представник відповідачів в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити в їх задоволенні в повному обсязі.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення позивача та представника відповідачів, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань позивач зареєстрований в якості фізичної особи-підприємця 16.01.2007, вид діяльності 69.10 - діяльність у сфері права. 25.04.2017 внесено запис про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем (а.с.63).

18.01.2007 фізична особа-підприємець, адвокат ОСОБА_1 взятий на облік у контролюючих органах, що підтверджується довідкою про взяття на облік платника податків від 24.01.2017 № 2/Г/25-26-08-01-40 (а.с.34).

15.12.2016 позивачу встановлено ознаки незалежної професійної діяльності - адвокат (а.с.62).

Згідно довідки про взяття на облік платника податків, відомості щодо якого не підлягають включення до Єдиного державного реєстру від 17.05.2017 № 09/Г/25-26-08-01-40 адвокат ОСОБА_1 взятий на облік 15.12.2016 за № 24272 (а.с.14).

Як вбачається з матеріалів справи згідно інформаційних баз даних ДФС України («ІТС «Податковий блок») до 25.04.2017 позивач перебував на обліку як фізична особа-підприємець та фізична особа, яка займається незалежною професійною діяльністю. 25.04.2017 ФОП ОСОБА_1 припинив підприємницьку діяльність та почав перебувати на обліку як фізична особа, яка займається незалежною професійною діяльністю.

ГУ ДФС у Чернігівській області 07.11.2018 на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-630-17 на суму 16485,08 грн (а.с.15).

Не погоджуючись з вищезазначеною вимогою позивачем 06.12.2018 подано скаргу до ДФС України, однак рішенням про результати розгляду скарги від 10.01.2019 № 1208/6/99-99-11-05-02-25 ДФС України вирішила вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 07.11.2018 № Ф-630-17 ГУ ДФС у Чернігівській області залишити без змін, а скаргу позивача - без задоволення, зобов`язати ГУ ДФС у Чернігівській області сформувати та направити нову вимогу на суму збільшення, з урахуванням вимог чинного законодавства (а.с.16-17).

Також позивач звертався до ГУ ДФС у Чернігівській області з листом від 03.12.2018 щодо боргу по єдиному внеску, на який ГУ ДФС у Чернігівській області надана відповідь - листом від 29.12.2018 № 3910/ФОП/25-01-53-06-08, в якому зазначено, що згідно даних інтегрованої картки платника станом на 29.12.2018 заборгованість з єдиного внеску становить 19301,08 грн, в тому числі, нарахування за 2011, 2012 роки на загальну суму 8582,72 грн, як підприємцю, нарахування за 2017 рік на загальну суму 3346,82 грн та нарахування за перший-третій квартал 2018 року на загальну суму 7371,54 грн, як особі, яка займається незалежною професійною діяльністю (а.с.18).

В подальшому, на виконання вимог рішення ДФС України про результати розгляду скарги від 10.01.2019 № 1208/6/99-99-11-05-02-25 ГУ ДФС у Чернігівській області сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 11.02.2019 № Ф-630-17 (а.с.77).

Як вбачається з матеріалів справи станом на 31.01.2018 за позивачем з урахуванням часткової сплати обліковується недоїмка в сумі 8570,72 грн (а.с.65-68), а саме позивачу донараховано: 23.05.2017 - 4010,30 грн загальна сума єдиного внеску за 2011 рік; 23.05.2017 - 4572,42 грн загальна сума єдиного внеску за 2012 рік.

Вважаючи рішення ДФС України про результати розгляду скарги від 10.01.2019 № 1208/6/99-99-11-05-02-25 та вимогу про сплату боргу (недоїмки) ГУ ДФС у Чернігівській області від 11.02.2019 № Ф-630-17 протиправними, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Надаючи нормативно-правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України від 02.12.2010 № 2755-VI (далі - ПК України), зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

За визначенням підпункту 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 ПК України самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.

Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Відповідно до пункту 65.1 статті 65 ПК України взяття на облік фізичних осіб - підприємців у контролюючих органах здійснюється за податковою адресою на підставі відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, наданих державним реєстратором згідно із Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань".

Разом з тим, у відповідності до пункту 65.2 статті 65 ПК України, облік самозайнятих осіб здійснюється шляхом внесення до Державного реєстру фізичних осіб - платників податків записів про державну реєстрацію або припинення підприємницької діяльності, незалежної професійної діяльності, перереєстрацію, постановку на облік, зняття з обліку, внесення змін стосовно самозайнятої особи, а також вчинення інших дій, які передбачені Порядком обліку платників податків, зборів.

Законом України від 06.12.2016 № 1774-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» внесено зміни до Закону України від 08.07.2010 № 2464-VІ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 2464), які набули чинності з 01.01.2017, зокрема щодо нарахування та сплати єдиного внеску фізичними особами-підприємцями, у тому числі тими, які обрали спрощену систему оподаткування, та особами, які провадять незалежну професійну діяльність. Дія Закону № 2464 поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної зі збором та веденням обліку єдиного внеску.

Пунктом 1 частини другої ст. 6 Закону № 2464 передбачено, що платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464 платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Пунктом 5 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464 передбачено, що платниками єдиного внеску є особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 7 Закону № 2464 єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону № 2464 єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5 1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця (п.5 ч. 1 ст. 1Закону № 2464).

Згідно ч. 12 ст. 9 вказаного Закону єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені Законом, є недоїмкою та стягується з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону № 2464 єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Абзацом 3 ч. 8 ст. 9 Закону № 2464 встановлено, що платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5 1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

До 01.01.2018 даний пункт Закону діяв в наступній редакції: платники єдиного внеску, визначені у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 10 лютого наступного року, крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, які сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Платники єдиного внеску, зазначені у пункті 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 1 травня наступного року.

Відповідно до статті 6, пункту 9-5 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та підпункту 5 пункту 4 Положення про Міністерство фінансів України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року № 375, наказом Міністерства фінансів України від 14.04.2015 № 435 затверджено Порядок формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 23 квітня 2015 р. за № 460/26905 (далі - Порядок).

Вказаний Порядок визначає процедуру, форму, строки подання звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - Звіт) до Державної фіскальної служби України, яка є центральним органом виконавчої влади, який реалізує, зокрема, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування законодавства з питань сплати єдиного внеску, її територіальних органів (далі - органи доходів і зборів).

Згідно з пунктом 2 Розділу ІІІ Порядку фізичні особи - підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, формують та подають до органів доходів і зборів Звіт самі за себе один раз на рік до 10 лютого року, що настає за звітним періодом.

Відповідно до п. 8 розділу ІІІ вказаного Порядку у разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності страхувальників, зазначених у п.2 цього розділу, такі особи зобов`язані подати самі за себе Звіт із зазначенням типу форми «ліквідаційна», де останнім звітним періодом є період з дня закінчення попереднього звітного періоду до дня державної реєстрації припинення підприємницької діяльності.

Згідно п.4 позділу ІІІ Порядку особи, які провадять незалежну професійну діяльність, формують та подають самі за себе до органів доходів і зборів Звіт один раз на рік до 01 травня року, що настає за звітним періодом. Звітним періодом для них є календарний рік. Звіт подається за формою № Д5 згідно з додатком 5 до цього Порядку із зазначенням типу форми «початкова».

Як встановлено в судому засіданні та підтверджено матеріалами справи станом на 31.01.2018 за ОСОБА_1 обліковувалась недоїмка у сумі 8570,72 грн.

Нарахування за провадження незалежної професійної діяльності за 2017 року в сумі 8448,00 грн., термін сплати 02.05.2018. Нарахування за провадження незалежної професійної діяльності за перший - третій квартал 2018 року на загальну суму 7371,54 грн. (щоквартально по 2457,18 грн. з терміном сплати, відповідно, 19.04.2018, 19.07.2018, 19.10.2018).

Згідно інформаційних баз даних ДФС України («ІТС «Податковий блок») відбулося нарахування ЄСВ фізичній особі-підприємцю за 4 місяці 2017 року в сумі 2816,00 грн.

Ураховуючи часткові сплати, а саме 2816,00 грн. (01.02.2018), 2457,18 грн. (12.04.2018), 2632,00 грн. (22.05.2018), в зв`язку з чим, ОСОБА_1 було направлено вимогу № Ф-630-17 від 07.11.2018 на суму 16485,08 грн.

10.01.2019 ДФС України винесено рішення про результати розгляду скарги ОСОБА_1 № 1208/6/99-99-11-05-02-25 згідно якого вимогу про сплату боргу від 07.11.2018 № Ф-630-17 ГУ ДФС у Чернігівській області залишено без змін, а скаргу - без задоволення та було зобов`язано ГУ ДФС у Чернігівській області сформувати та направити нову вимогу на суму збільшення.

21.01.2019 відбулося нарахування за провадження незалежної професійної діяльності за четвертий квартал 2018 року на загальну суму 2457,18 грн. Ураховуючи нарахування за 21.01.2019 та рішення ДФС України, на зазначену суму ГУ ДФС у Чернігівській області було направлено вимогу № Ф-630-17 від 11.02.2019 на суму 21758,26 грн.

Чернігівським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області вже було проведено до ІКП платника нарахування за 2011, 2012 роки на загальну суму 8582,72 грн. (лист № 29967/11 від 14.12.2018 (вх. №21881/10 від 17.12.2018), тому на підставі доповідної записки № 395 від 27.02.2019 проведено зменшення нарахування єдиного внеску в ІКП ФОП ОСОБА_1 за 2011, 2012 роки на загальну суму 8582,72 грн., у зв`язку з чим, сума податкового боргу стала 13175,54 грн.

При цьому, необхідно зазначити, що вказана заборгованість за 2011 та 2012 роки податковим органом все одно була включена в суму заборгованості при винесенні податкової вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 11.02.2019 № Ф-630-17.

Таким чином правомірність включення до вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 11.02.2019 № Ф-630-17 заборгованості за 2011 рік в сумі 4010,30 грн, за 2012 рік в сумі 4572,42 грн ГУ ДФС у Чернігівській області не доведена та спростована матеріалами справи.

Згідно інформаційних баз даних ДФС України («ІТС «Податковий блок») до 25.04.2017 позивач перебував на обліку як фізична особа-підприємець та фізична особа, яка займається незалежною професійною діяльністю. 25.04.2017 ФОП ОСОБА_1 припинив підприємницьку діяльність та почав перебувати на обліку як фізична особа, яка займається незалежною професійною діяльністю.

На виконання вимог п.8 розділу ІІІ вказаного вище Порядку 05.02.2018 позивачем до Чернігівської ОДПІ ГУ ДФС у Чернігівській області подано звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суму нарахованого єдиного внеску із зазначенням типу форми «ліквідаційна», в якому в таблиці 1 зазначена сума нарахованого єдиного внеску за січень-квітень 2017 року визначена в розмірі 2816,00 грн (а.с.90).

09.02.2018 позивачу нараховано розрахункова сума єдиного внеску за січень-квітень 2017 року в розмірі 2816,00 грн. (704,00 грн х 4 = 2816,00 грн).

На виконання вимог п.4 розділу ІІІ вказаного вище Порядку 25.04.2018 позивачем до Чернігівської ОДПІ ГУ ДФС у Чернігівській області подано звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суму нарахованого єдиного внеску із зазначенням типу форми «початкова», в якому в таблиці 1 зазначена сума нарахованого єдиного внеску за січень-грудень 2017 року визначена в розмірі 8448,00 грн (а.с.91).

02.05.2018 позивачу знову нараховано розрахункова сума єдиного внеску за січень-грудень 2017 року в розмірі 8448,00 грн. (704,00 грн х 12 = 8448,00 грн).

Тобто, контролюючий орган подвійно нарахував позивачу суму єдиного внеску в розмірі 2816,00 грн за січень-квітень 2017 року та збільшив суму недоїмки.

Враховуючи вищенаведене суд приходить до висновку, що донарахування відповідачем суми єдиного соціального внеску в розмірі 2816,00 грн. є наслідком подвійного нарахування позивачу єдиного соціального внеску за січень-квітень 2017 року.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково, а саме в частині вимог про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) ГУ ДФС у Чернігівській області від 11.02.2019 № Ф-630-17 в частині сплати недоїмки в сумі 11398,72 грн.

Щодо позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення ДФС України про результати розгляду скарги від 10.01.2019 № 1208/6/99-99-11-05-02-25 останні задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Згідно ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Пунктом 10 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.19 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження;

Водночас обов`язковою ознакою рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, як предмета адміністративного спору, є прямий (безпосередній) вплив рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень на правовий статус фізичної чи юридичної особи, тобто обмеження її прав, свобод, покладення на неї обов`язків.

Отже, предметом розгляду по суті в порядку адміністративного судочинства є не будь - які рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а лише ті, що породжують права та обов`язки учасників спірних відносин.

У свою чергу рішення про результати розгляду скарги, прийняте контролюючим органом в процедурі адміністративного оскарження податкової вимоги не покладає на платника податків обов`язку щодо сплати податків, а отже і не є таким, що створює юридичних наслідків для позивача.

Рішенням у цій справі, в розумінні норм Кодексу адміністративного судочинства України та Податкового кодексу України, яке породжує для платника податків обов`язок зі сплати податку, є податкова вимога.

Враховуючи вищевикладене, обраний позивачем спосіб захисту порушених прав не є ефективним, оскільки не захистить його порушене право, відтак у задоволенні відповідної позовної вимоги належить відмовити.

У відповідності до вимог частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору (ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України).

Тому, за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДФС у Чернігівській області на користь позивача підлягають стягненню здійснені ним документально підтверджені судові витрати в розмірі 384,20 грн., пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись статтями 168, 227, 241, 243, 244-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області, Державної фіскальної служби України про визнання протиправними та скасування вимоги, рішення задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області від 11.02.2019 № Ф-630-17 в частині сплати недоїмки в сумі 11398,72 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 384 (триста вісімдесят чотири) грн. 20 коп.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду. Апеляційна скарга, з урахуванням положень підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України, подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: Головне управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області (вул. Реміснича, 11, м. Чернігів, 14000, ).

Відповідач: Державна фіскальна служба України (Львівська площа, 8, м. Київ-53, МСП 04655, 7).

Повний текст рішення складено 28.05.2019.

Суддя О.М. Тихоненко