Справа № 522/5695/19
Суддя: Науменко А. В.
Дата ухвалення: 2019-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 522/5695/19
Провадження № 2-а/522/457/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2019 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючої судді Науменко А.В.,

при секретарі - Полегенький В.С.

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження у відкритому судовому засіданні в м. Одесі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора Управління патрульної поліції в Одеській області 1 батальйону 3 роти Романюка Віталія Костянтиновича про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення ПДР, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач 02.04.2019 року звернувся до суду з позовом до інспектора УПП в Одеській області Романюка В.К. про визнання протиправною та скасування постанови серії ЕАВ №991663 від 16.03.2019 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП.

В обґрунтування позову вказано, що 16.03.2019 о 14.16 інспектором УПП в Одеській області Романюком В.К. за адресою пл. Соборна в м. Одесі, було зупинено транспортний засіб Фольксфаген Пассат д.н. НОМЕР_1 під керуванням позивача і звинуватив його в тому, що він рухався по вул. Преображенська, 28 в м. Одесі, здійснив перетин подвійної суцільної лінії дорожньої розмітки 1.3 чим порушив п. 8.5.1 ПДР - порушення вимог горизонтальної дорожньої розмітки. Там же відносно позивача було винесено постанову серії ЕАВ №991663 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу 255,00 грн.

Зазначену постанову позивач отримав поштовим відправленням 28.03.2019 року.

Між тим із вказаною постановою позивач не згоден та вважає її незаконною. Посилався на те, що він рухався на вищевказаному автомобілі по вул. Преображенській у м. Одесі і на перехресті вулиць Преображенська - Пастера здійснив розворот в зоні дії розмітки 1.5, яку відповідно до розділу 34 Правил дорожнього руху дозволяється перетинати з будь-якого боку.

Також позивач зазначив, що йому було відмовлено у наданні пояснень щодо обставин справи. Позивач вважає, що постанову винесено з порушеннями діючого законодавства, без з`ясування всіх обставин справи, у зв`язку з чим вимушений був звернутися до суду з зазначеним позовом.

Ухвалою суду від 05.04.2019 року справа прийнята до розгляду та відкрито провадження з призначенням судового засідання на 11.04.2019 року з викликом сторін.

У судове засідання 11.04.2019 року відповідач не з`явився, розгляд справи відкладено на 17.05.2019 року.

06.05.2019 року на адресу суду надійшли пояснення представника третьої особи - Департаменту УПП в Одеській області, в яких зазначено, що позивачем порушено п.8.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.122 КУпАП, у підтвердження факту порушення відповідачем надано відеозапис з відеореєстратора. У зв`язку з цим, просили позов ОСОБА_1 залишити без задоволення.

В судове засідання 17.05.2019 року відповідач не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, але причини неявки суду не повідомив. Від позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі.

Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених ч.1 ст. 205 КАС України.

З урахуванням ч.1 ст. 205 КАС України, строків розгляду даної категорії справ, за наявності відзиву від відповідача, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, сповіщених належним чином.

Датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення (ч.5 ст.250 КАС України).

У зв`язку з цим датою складання повного тексту рішення є 17.05.2019 року.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 16.03.2019 року інспектором УПП в Одеській області Романюком В.К за постановою серія ЕАВ №991663 було притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП України та накладено на позивача адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255,00 гривень.

Підставою для її прийняття такого рішення стали наступні обставини, а саме, інспектором поліції 16.03.2019 року за адресою пл. Соборна,2 у м. Одесі було зупинено водія транспортного засобу Фольксфаген Пассат д.н. НОМЕР_1 у зв`язку з тим, що позивачем було порушено п.8.5 Правил дорожнього руху, чим скоєно адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст.122 КУпАП.

У постанові серії ЕАВ №991663 зазначено, що ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Фольксфаген Пассат д.н. НОМЕР_1 , на вул. Преображенська, 28 здійснив перетин подвійної суцільної лінії дорожньої розмітки 1.3 чим порушив п. 8.5 Правил дорожнього руху, чим скоїв правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП.

За результатами розгляду матеріалів про адміністративне правопорушення відповідач, керуючись ст.ст.33, 284 КУпАП, застосував до позивача адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255,00 грн. на підставі ч.1 ст.122 КУпАП.

Постанову у справі про адміністративне правопорушення від 16.03.2019 року серії ЕАВ №991663 позивач отримав поштовим відправленням 28.03.2019, про що свідчить поштовий конверт та скріншот з сайту Укрпошти про отримання відправлення №570.

Проте із даною постановою не згоден, тому звернувся до суду з даним позовом.

Оскільки предметом оскарження є постанова про притягнення до адміністративної відповідальності суд повинен перевірити законність та обґрунтованість винесення постанови та дослідити, чи було дотримано порядок притягнення особи до адміністративної відповідальності, чи не пропущено строки, встановлені для розгляду справи та накладення адміністративного стягнення, чи виконано вимоги закону щодо обов`язкової присутності особи при розгляді її справи та своєчасного повідомлення цієї особи про місце та дату розгляду справи, та інше.

Відповідно до ч.1 ст.122 КпАП України перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Згідно з ч.5 ст.14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

У відповідності до п.1.3 Правил дорожнього руху, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

У відповідності до п.2.3 (б) Правил дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ст.245 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

За частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З останньої норми вбачається, що законодавець встановлює презумпцію вини суб`єкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржується - повідомлені позивачем обставини справи про рішення, дії чи бездіяльність відповідача - суб`єкта владних повноважень відповідають дійсності, доки відповідач не спростує їх.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.2 КАС України, у справах з приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень судом не вирішується питання щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності, а перевіряється законність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень у таких справах, за наслідками чого суд може визнати незаконним і скасувати рішення про накладення адміністративного стягнення або відмовити у цьому.

Згідно п. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративне правопорушення обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Згідно зі ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

У порушення вимог ст. 280 КУпАП відповідачем не було встановлено, чи було вчинено правопорушення, чи винен позивач в його вчиненні, чи підлягає він адміністративній відповідальності та інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Судом установлено, що відповідачем не надано до суду доказів, що підтверджують обґрунтованість притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , а саме того, що він порушив вимоги пункту 34 Правил дорожнього руху розмітка 1.3.

Переглядом СD диску, який надано відповідачем в якості доказу, встановлено, що на ньому відсутній відеозапис, тому це не є належним доказом у цій адміністративній справі. Пояснень з цього приводу відповідачем не надано.

В адміністративному праві діє принцип презумпції невинуватості, тобто всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється КУпАП, яким серед іншого визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності (частини перша, друга статті 7 КУпАП); завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (стаття 245 КУпАП).

Провадження у справі про адміністративне правопорушення передбачає низку визначених у законі послідовних дій відповідного органу (посадової особи). За загальним правилом фіксація адміністративного правопорушення починається зі складення уповноваженою посадовою особою протоколу про його вчинення. У ньому зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи (частина перша статті 256 Кодексу). Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами (частина друга статті 256 КУпАП). У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це; така особа має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до нього, а також викласти мотиви своєї відмови від його підписання (частина третя статті 256 КУпАП). Протокол разом з іншими матеріалами справи, зокрема процесуально оформленими доказами, перелік яких встановлено у статті 251 Кодексу, надсилається органу (посадовій особі), уповноваженому розглядати справу про адміністративне правопорушення (частина перша статті 257 КУпАП). Підвідомчість справ про адміністративні правопорушення визначено у главі 17 КУпАП.

Конституційний Суд України у рішенні від 26.05.2015 у справі № 1-11/2015 за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення дав офіційне тлумачення зазначеній нормі, вказавши, що положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яке передбачає, що «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення «за місцем його вчинення» визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

В мотивувальній частині вказаного рішення Конституційний Суд України зазначив, що у частинах 1, 2 ст. 258 Кодексу визначено випадки, коли протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення, якщо особа не оспорює допущеного нею порушення і адміністративного стягнення, що на неї накладається, а розмір штрафу не перевищує передбаченого у Кодексі неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Перелік адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення, є вичерпним і може бути змінений лише законом.

Конституційний Суд України у зазначеній справі дійшов висновку, що всі інші види правопорушень, в тому числі і ті, за які відповідальність передбачена ст. 122 Кодексу, розгляду у скороченому провадженні не підлягають.

Скорочене провадження у справах про зазначені адміністративні правопорушення передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення. Застосування посадовою особою процедури скороченого провадження в інших випадках, які не визначені законом, тобто розгляд справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення, а не за місцезнаходженням органу, уповноваженого законом розглядати справу про таке правопорушення, призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у статтях 257, 268, 277, 278, 279, 280 Кодексу.

Відповідно до закріпленого в ст. 62 Конституції України принципу, особа вважається невинуватою, доки її вину не буде доведено в законному порядку; ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість; обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У справі Барбера, Мессеге і Жабардо проти Іспанії Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 6 грудня 1988 року зазначив, що докази, покладені в основу висновку суду про винність обвинуваченого, мають відповідати як вимогам достатності, так і переконливості.

Обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (Рішення ЄСПЛ у справі « Дактарас проти Литви » від 24 листопада 2000 року).

Також Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Салабіаку проти Франції» від 07 жовтня 1988 року зазначив, що тягар доведення вини покладається на обвинувачення і будь - які сумніви повинні бути на користь обвинуваченого. З метою судового переслідування необхідно приєднати до справи достатньо доказів для засудження обвинуваченого.

Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року №23-рп/2010 дійшов до висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1).

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що зазначені принципи і положення Закону при винесенні постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності відповідачем не були дотримані, оскільки докази вини позивача в матеріалах справи відсутні.

Матеріали справи, окрім оскаржуваної постанови поліцейського належних та допустимих доказів щодо вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, за яке його було притягнуто до адміністративної відповідальності, не містять.

У відповідності до ч.3 ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Тому суд вважає, що відповідач не виконав вимоги ст.280 КУпАП, згідно якої посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, а також не виконав вимоги ч. 2 ст. 19 Конституції України, згідно якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оцінюючи матеріали справи у їх сукупності, ту обставину, що відповідачем не було надано до суду доказів в підтвердження наявності вини позивача у вчинені адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, суд приходить до висновку про те, що постанова про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності була винесена без достатніх правових підстав.

За таких обставин, вимога позивача про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення серії ЕАВ №991663 від 16.03.2019 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП та накладення штрафу у розмірі 255,00 грн. підлягає задоволенню.

Крім того, зважаючи на надані позивачем докази отримання 28.03.2019 року постанови про адміністративне правопорушення серії ЕАВ №991663 від 16.03.2019 року, суд вважає поважними причинами для поновлення строку на її оскарження.

Відповідно до ч.3 ст.159 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На підставі викладеного та керуючись ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», ст.ст. 2, 5, 7-9, 72-79, 90, 241, 242, 243, 246, 250, 255, 289 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора Управління патрульної поліції в Одеській області 1 батальйону 3 роти Романюка Віталія Костянтиновича про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення ПДР - задовольнити.

Поновити строк на оскарження постанови серії ЕАВ №991663 від 16.03.2009 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Визнати протиправною та скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення інспектора 1 батальйону 3 роти Управління патрульної поліції в Одеській області лейтенанта поліції Тодорова Анатолія Івановича серії ЕАВ №991663 від 16.03.2009 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 по ч.1 ст. 122 КУпАП.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Одеського апеляційного адміністративного суду через Приморський районний суд м. Одеси протягом десяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення виготовлений 24 травня 2019 року.

Суддя А.В. Науменко

17.05.19