Справа № 200/3843/19-а
Суддя: Чучко В.М.
Дата ухвалення: 2019-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2019 р. Справа№200/3843/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Чучка В.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Управління Укртрансбезпеки у Донецькій області про визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу №081035 від 19.02.2019 року, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2019 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі за текстом - позивач) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Державної служби України з безпеки на транспорті, в особі Управління Укртрансбезпеки у Донецькій області (надалі - відповідач), про визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу №081035 від 19.02.2019 року, винесену т.в.о. начальника Управління Укртрансбезпеки в Донецькій області Т.М. Волчковим.

Позов обґрунтований тим, що відповідачем було проведено перевірку транспортного засобу, який належить позивачу, та встановлено порушення вимог чинного законодавства, в частині надання послуг перевезення вантажів без оформлення документів, зокрема, санітарної книжки водія, на підставі чого відносно позивача прийнято постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №081035 від 19.02.2019 року. Вказану постанову позивач вважає протиправною, оскільки, на його думу, відсутня необхідність у наявності санітарної книжки, при цьому, її форма взагалі не вставлена приписами чинного законодавства. а тому звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 20 березня 2019 року відкрито провадження у справі №200/3843/19-а, за правилами спрощеного позовного провадження, без проведення судового засідання та повідомлення осіб (виклику) учасників справи. В ухвалі було запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з моменту отримання ухвали про відкриття провадження у справі надати суду відзив на позовну заяву зі всіма доказами на його підтвердження, які наявні у відповідача.

У відзиві на позов, який надійшов до суду 20 травня 2019 року, представник відповідача зазначив, що відповідно до п.12.4. постанови Кабінету Міністрів України від 14.10.1997 року №363, водій (експедитор), зайнятий перевезенням харчових продуктів, повинен мати санітарну книжку з результатом медичного огляду. Зважаючи на те, що перевірка була рейдовою, то відповідачем перевірено саме документи, що повинні бути оформлені перевізником та надані його водіям при здійсненні вантажних перевезень. Разом з тим, позивач з моменту складання акту перевірки до отримання постанови про накладення штрафу та після отримання постанови будь-яких дій щодо встановлення обставин перевірки, надання будь-яких доказів на спростування встановлених порушень не вчиняв. У зв`язку з чим представник відповідача вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

За приписами частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Враховуючи відсутність клопотань сторін щодо розгляду справи у судовому засіданні, справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, без проведення судового засідання та повідомлення сторін.

Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступне.

Відповідно до Свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , зареєстрований 07.07.1999 року за адресою: АДРЕСА_1 , номер державної реєстрації № НОМЕР_1 (а.с. 8).

17.01.2019 року відповідачем проведено перевірку транспортного засобу марки ГАЗ 3302 414 СПГ д.н.з. НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_1 , за кермом якого знаходився водій ОСОБА_2 , про що складено акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, копія якого наявна у матеріалах справи.

У акті перевірки від 17.01.2019 року зафіксовано порушення статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт": надання послуг з перевезення вантажів без оформлення документів, перелік яких визначено ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", а саме, санітарної книжки з результатами медичного огляду (а.с. 10).

Разом з цим, у заявленому адміністративному позові позивач не спростовував того факту, що у водія вказаного вище транспортного засобу відсутня санітарна книжка.

У відповідності до Порядку №1567 позивач запрошувався на розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт для надання пояснень по суті складеного Акта на 19.02.2019 року, що підтверджується повідомленням Управління Укртрансбезпеки у Донецькій області, яке було надіслано рекомендованим листом, але отримано позивачем лише 21.02.2019 року (а.с. 9, 11).

На підставі встановлених порушень 19.02.2019 року Управлінням Укртрансбезпеки у Донецькій області було прийнято постанову №081035 про застосування до ОСОБА_1 адміністративно-господарського штрафу в розмірі 1700 грн. (а.с. 13).

Встановлені обставини не є спірними та визнаються сторонами.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Постановою Кабінету Міністрів України №103 від 11.02.2015 затверджено Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті.

Відповідно до п. 1 Положення, Укртрансбезпека є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті (крім сфери безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства).

У відповідності до п. 8 Положення, Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи та Держспецтрансслужбу.

Пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України № 592 від 26.06.2015 "Деякі питання забезпечення діяльності Державної служби з безпеки на транспорті" утворені територіальні органи Державної служби з безпеки на транспорті як структурні підрозділи апарату Служби за переліком згідно з додатком 3.

Розпорядженням КМУ № 1378-р від 16.12.2015 "Питання Державної служби з безпеки на транспорті" здійснення функцій і повноважень, покладених на Державну інспекцію України з безпеки на наземному транспорті (Укртрансінспекцію), припинено та забезпечено можливість їх виконання Укртрансбезпекою.

З огляду на викладене, Укртрансбезпека під час здійснення своїх повноважень діє як суб`єкт владних повноважень, якому надано повноваження щодо здійснення державного нагляду та контролю за дотриманням перевізниками законодавства про автомобільний транспорт з правом прийняття відповідних рішень, обов`язкових до виконання.

Відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень, регулює Закон України "Про автомобільний транспорт".

Згідно з положеннями статті 5 Закону України "Про автомобільний транспорт" від 05.04.2001 № 2344-III основним завданням державного регулювання та контролю у сфері автомобільного транспорту є створення умов безпечного, якісного й ефективного перевезення пасажирів та вантажів, надання додаткових транспортних послуг.

Отже, норми даного Закону розповсюджуються на правовідносини із перевезення пасажирів та вантажів.

Статтею 60 Закону №2344-III встановлено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи, зокрема за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, - штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з пунктом 15 Порядку здійснення контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 №1567, під час проведення рейдової перевірки перевіряється, зокрема, наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом.

Відповідно до статті 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:

- для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;

- для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Отже, окрім зазначених документів водій транспортного засобу повинен мати інші документи, передбачені законодавством.

Пунктом 12.4 постанови Кабінету Міністрів України від 14.10.1997 року №363 передбачено, що водій (експедитор), зайнятий перевезенням харчових продуктів, повинен мати санітарну книжку з результатами медичного огляду.

Судом встановлено, що позивач на виконання умов договору №1/17 купівлі-продажу від 28.03.2017 року поставляв харчові продукти ТОВ «Торговий дім «Афіна-КО» (а.с. 17-23).

Таким чином, в силу наведених вище нормативно-правового та правового актів, водій транспортного засобу, який належить позивачу, повинен мати санітарну книжку з результатами медичного огляду.

Разом з цим, позивач не спростовував факту відсутності у водія транспортного засобу санітарної книжки.

При цьому, суд не приймає посилань на той факт, що водій ОСОБА_3 , який керував транспортним засобом, належним позивачу, надає йому лише послуги з перевезення вантажів на підставі цивільно-правового договору про надання послуг, тому він не є водієм-працівником і не підлягає медичному огляду, тому що здійснює доставку вантажу (керує автомобілем), завантаження і розвантаження до його обов`язків не входить, оскільки наведені приписи діючого законодавства не розмежовують водія транспортного засобу, який працює на підставі трудового, або цивільно-правового договору.

Приписи постанови Кабінету Міністрів України від 14.10.1997 року №363 не містять жодних виключень щодо обов`язкової наявності у водія санітарної книжки, незалежно від того, на яких умовах і правових підставах він працює.

Відтак, позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

З огляду на вищенаведене, на думку суду, у спірних правовідносинах відповідач діяв у межах вимог ст. 18 Конституції України та ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, за якими органи державної влади та органи місцевого самоврядування, в тому числі, зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також обґрунтовано.

Відповідно до ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Доказів, які б доводили обґрунтованість заявленого позову, суду не надано, а отже позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Зважаючи на відсутність з боку відповідача витрат із залучення свідків та проведення експертиз, судові витрати у порядку ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України з позивача не стягуються.

Керуючись ст. ст. 32, 139, 243 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Управління Укртрансбезпеки у Донецькій області про визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу №081035 від 19.02.2019 року - відмовити повністю.

Судове рішення складене 28 травня 2019 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або справа розглянута в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією КАС України.

Суддя Чучко В.М.