Справа № 522/10920/18
Суддя: Єщенко О.В.
Дата ухвалення: 2019-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
________________________________________________________________________________П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Категорія: 3.3 Головуючий в 1 інстанції: Абухін Р.Д.

П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:
Головуючого судді Єщенка О.В.
суддів Димерлія О.О.
За участю: секретаря Сторчака О.О.
апелянта - ОСОБА_1
представника апелянта - Лагунова В.І. (ордер від 03.04.2019 року)
представника позивача - Білоконь Н.О. (довіреність від 10.01.2019 року)
перекладача - Нікішова О.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20 червня 2018 року по справі за адміністративним позовом Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області до ОСОБА_1 про примусове видворення,-
Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області звернулось до суду першої інстанції з позовом, в якому просило примусово видворити з України особу, яка назвалась громадянином Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В обґрунтування позову зазначено, що громадянином Російської Федерації ОСОБА_1 порушено законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, оскільки відповідач заходиться на території України без наявних законних підстав та документів, які б надавали йому право законного перебування на території України. Відносно відповідача складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 203 КупАП, притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді накладення штрафу та прийнято рішення про примусове повернення до країни громадянської належності. Оскільки у визначений строк рішення органу міграційної служби відповідач в добровільному порядку не виконав, позивач вимушений звернутись до суду із цим позовом та ставити питання про примусове видворення іноземця з України.
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 20 червня 2018 року адміністративний позов задоволено. Суд примусово видворив з України особу, яка назвалась громадянином Російської Федерації ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати судове рішення та прийняти нове про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, рішенням відділу організації запобігання нелегальній міграції, реадмісії та видворення ГУ ДМС України в Одеській області від 19.06.2018 року №173 вирішено примусово повернути в країну походження громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зобов`язано його покинути територію України у термін до 12:00 години 20.06.2018 року.

Підставою для прийняття вказаного рішення стали висновки органу міграційної служби про незаконне перебування громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на території України, офіційного місця проживання та законного джерела існування, про що складено протокол від 19.06.2018 року про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 203 КУпАП, та винесено постанову від 19.06.2018 року про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1 700 грн.

Так, органом міграційної служби встановлено, що громадянин Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прибув до України 02.08.2013 року через КПП "Гоптівка" з метою працевлаштування. Паспортний документ на даний час відсутній у зв`язку із його втратою.

Зазначені обставини також підтверджені відібраними під час затримання поясненнями відповідача.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості доводів позивача про порушення відповідачем законодавства України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, у зв`язку із чим вбачав всі підтави для примусового видворення громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 з України.

Колегія суддів висновки суду першої інстанції про наявність підтав для задоволення позову вважає правильними, з огляду на наступне.

Порядок регулювання суспільних відносин у сфері примусового повернення чи примусового видворення іноземця або осіб без громадянства за межі території України визначається Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 року № 3773-VI.

Відповідно до ч.ч. 2, 3, 4 ст. 25 Закону України від 22.09.2011 року № 3773-VI іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування в Україні або які не можуть виконати обов`язок виїзду з України, не пізніше дня закінчення відповідного строку їх перебування у зв`язку з відсутністю коштів або втратою паспортного документа можуть добровільно повернутися в країну походження або третю країну, у тому числі за сприяння міжнародних організацій.

Рішення про добровільне повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частинах першій і другій цієї статті, приймається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції за заявою іноземця та особи без громадянства про добровільне повернення.

Порядок провадження за заявами іноземців та осіб без громадянства про добровільне повернення визначається Кабінетом Міністрів України.

У разі прийняття рішення про добровільне повернення іноземцю та особі без громадянства, зазначеним у частинах першій і другій цієї статті, видається довідка про особу, яка добровільно повертається. Зазначена довідка є підставою для тимчасового перебування іноземця та особи без громадянства на території України на строк до завершення процедури добровільного повернення. У разі завершення процедури добровільного повернення така довідка вилучається або визнається недійсною.

За правилами ч. 1 ст. 26 Закону України від 22.09.2011 року №3773-VI іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Згідно із ч.ч. 2, 3, 4 вказаної статті Закону рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, може супроводжуватися забороною щодо подальшого в`їзду в Україну строком на три роки. Строк заборони щодо подальшого в`їзду в Україну обчислюється з дня винесення такого рішення. Порядок виконання рішення про заборону щодо подальшого в`їзду в Україну визначає Кабінет Міністрів України.

Один із примірників рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства видається іноземцю або особі без громадянства, стосовно яких воно прийнято. У рішенні зазначаються підстави його прийняття, порядок оскарження та наслідки невиконання. Форма рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства затверджується спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України.

Рішення про примусове повернення може бути оскаржено до суду.

Слід зазначити, що згідно із ч. 1 ст. 3 Закону України від 22.09.2011 року №3773-VI іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Відповідно до ч. 4 ст. 4 Закону України від 22.09.2011 року №3773-VI іноземці та особи без громадянства, які відповідно до закону прибули в Україну для працевлаштування та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період роботи в Україні.

Згідно із ч. 4 ст. 5 Закону України від 22.09.2011 року №3773-VI (в редакції, яка діяла на момент в`їзду відповідача в Україну) підставою для видачі посвідки на тимчасове проживання у випадку, передбаченому частиною четвертою статті 4 цього Закону, є заява іноземця або особи без громадянства, дійсний поліс медичного страхування, дозвіл на використання праці іноземців та осіб без громадянства та зобов`язання роботодавця повідомити центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, та державну службу зайнятості про дострокове розірвання чи припинення трудового договору (контракту) з таким іноземцем або особою без громадянства.

Частиною 1 ст. 30 Закону України від 22.09.2011 року №3773-VI визначено, що центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Разом з цим, колегія суддів враховує, що відповідно до ст. 31 Закону України від 22.09.2011 року №3773-VI іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворені або видані чи передані до країн: де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; де їх життю або здоров`ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

Аналіз наведених норм показав, що примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства передує прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове видворення; ухилення від виїзду після прийняття рішення про повернення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.

При цьому, підставою для прийняття відповідного рішення є перебування іноземця на території України з порушенням чинного законодавства, у тому числі, за відсутності паспортного документа та документа, що дозволяє тимчасове перебування на території України, законних джерел існування тощо.

Виключенням щодо можливості примусового повернення іноземця до країни громадянської належності є наявність обставин, що свідчать про загрозу його життю або свободі за віросповіданням, національністю, громадянством (підданством), належністю до певної соціальної групи або за політичних переконань, загроза у жорстокому, нелюдському або такому, що принижує гідність, поводження чи покарання тощо у разі повернення до країни походження.

Колегія суддів враховує те, що позивач прибув до України легально на підставі паспорта громадянина Російської Федерації, з метою працевлаштування. За оформленням посвідки на тимчасове перебування на території України у встановленому порядку не звертався.

Із заявами про захист в Україні через наявність обставин, що загрожують його життю, свободі, у тому числі у релігійних чи політичних проявах, у разі повернення до країни походження, до компетентних органів не звертався. Будь-які рішення з приводу надання йому статусу біженця чи особи, яка потребує додаткового захисту, відсутні.

Обставин, що виключають примусове повернення до країни громадянської належності, відповідач не наводив ні під час його затримання, ні під час розгляду справи в суді першої інстанції, не підтверджено також і під час апеляційного розгляду справи. Відповідне рішення органу міграційної служби не оскаржував.

У зв`язку із чим, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апелянта про можливе його переслідування через політичні чи релігійні переконання у разі повернення до країни громадянської належності. Підстави вважати, що відповідач підпадає під захист статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або ст. 31 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", відсутні.

Разом з цим, не знайшли свого підтвердження і доводи апелянта про порушення судом першої інстанції порядку розгляду справи, оскільки, як вбачається із матеріалів справи, відповідач самостійно брав участь у справі, будь-яких зауважень щодо неповноти розгляду справи від нього не надходило, розгляд справи проведений у визначений адміністративним процесуальним законодавством строк, за участю сторін по справі із заслуховуванням їх пояснень, доводів тощо.

Отже, з урахуванням встановлених обставин, а саме встановленого факту незаконного перебування позивача на території України, не підтвердження обставин, що виключають повернення відповідача до країни громадянської належності, колегія суддів вважає, що у органу міграційної служби були всі обґрунтовані підстави для звернення із цим адміністративним позовом.

Враховуючи викладене, оскільки висновки суду першої інстанції ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що судове рішення відповідно до ст. 316 КАС України підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 271, 288, 308, 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення, але може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено та підписано 30.05.2019 року.

Головуючий-суддя: О.В. Єщенко

Судді: О.О. Димерлій

М.П. Коваль