Справа № 400/2933/18
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2019-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2019 р.м.ОдесаСправа № 400/2933/18
Головуючий в 1 інстанції: Брагар В. С.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача - Шляхтицького О.І.,

суддів: Потапчука В.О., Семенюка Г.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Миколаївської митниці ДФС на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 31 січня 2019 року по справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сонар" до Миколаївської митниці ДФС про визнання незаконними та скасування рішення про визначення коду товару та картки відмови,-

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

У листопаді 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Сонар" (далі ТОВ) звернулось до суду з адміністративним позовом, в якому просило визнати незаконним та скасувати рішення від 12 листопада 2018 року №UA504180/2018/000013/2 та картки відмови у прийнятті митної декларації, митному оформлені чи митному пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України № UA504180/2018/00120 та № UA504180/2018/00121 від 12 листопада 2018 в частині коригування митної вартості товару № 3 стрічки тканевої в МД № UA504180/2018/004646.

В обґрунтування позовних вимог було зазначено, що під час декларування митної вартості імпортованого товару, ТОВ визначив його вартість відповідно до ціни договору, надавши всі підтверджуючі документи, водночас митний орган безпідставно здійснив коригування митної вартості товару в бік збільшення, що значно більше ніж його ринкова вартість, на підставі інформації, що міститься в базі митного органу за МД № UA112080/2018/020854 від 27 серпня 2018 року, оскільки в нього були відсутні відомості щодо виробника аналогічного товару, кількості та умови його доставлення в Україну та його вартості за умовами договору / контракту.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 31 січня 2019 року позовні вимоги було задоволено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погоджуючись з даним рішенням суду ДФС подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим просить його скасувати та відмовити в задоволенні позову.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на таке.

Обставини справи.

Судом першої інстанції було встановлено, що 06 вересня 2018 року між ТОВ (надалі - покупець) та Brilliant Trading (Shanghai) Co., Ltd (Китай) - (надалі - продавець) укладено договір купівлі - продажу № 16BD048, умовами якого визначено, що продавець мав поставити товар, а покупець мав сплатити за нього 85560,10 USD.

Додатковою угодою № 1 від 26 вересня 2018 року до договору купівлі - продажу № 16BD048 від. 06 вересня 2018 року сторони домовились про постачання товару та загальну суму 109059,49 USD та збільшили асортимент й кількість товару. Так, відповідно до додатку до Договору та додатковою угодою № 1 до нього підлягала поставці стрічка тканева у кількості 504,00 кг. За ціною 1,90 USD/ кг на загальну суму 957,60 USD.

Договором визначено умови оплати товару: 42780,05 USD переплата шляхом банківського переказу протягом 3-х робочих днів після взаємного підписання Договору купівлі - продажу; оплата залишкової вартості у розмірі 66279,44 USD має бути здійснена Покупцем на користь Продавця шляхом банківського переказу після отримання повідомлення від Продавця по факсу про готовність всіх товарів перед відправкою.

10 вересня 2018 року платіжним дорученням № (MUR) 207 позивач сплатив на користь продавця 42780,05 USD; 01 листопада 2018 року платіжним дорученням № (MUR) 218 сплачено 66279,44 USD.

12 листопада 2018 позивач подав електрону митну декларацію №UA504180/2018/004632, в якій зазначив ціну товару 957,60 доларів США та відповідний перелік документів.

Відповідач надіслав позивачу електронне повідомлення від 12 листопада 2018 року №84857, зазначивши, що подані документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачено або підлягає сплаті за ці товари та містять розбіжності, а саме: Commercial Invoice від 29 вересня 2018 року № S16BD048 містить підписи та печатки, які відрізняються від підпису та печатки у контракті від 06 вересня 2018 року № 16BD048, а також не містить платіжних банківських реквізитів; - додаток до контракту від 06 вересня 2018 року № 16BD048 не містить реквізитів автора документа; - експортна декларація країни відправлення не містить відомостей щодо дати, номеру комерційного рахунку й назви отримувача та не дає змоги ідентифікувати з даною поставкою; - відсутня інформація щодо числові значення складових митної вартості товарів (маркування, пакування, тари) у зв`язку чим потрібно надати додаткові документи: що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, на підставі яких проводиться розрахунок митної вартості: - бухгалтерську документи щодо оплати товару; - банківський документ засвідчений уповноваженим банком; - виписки з бухгалтерської документації щодо числових значень складових митної вартості товару (вартості маркування, пакування, тари): - каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс - листи) виробника товару; - висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та /або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Листом від 12 листопада 2018 року позивач повідомив відповідача, що надав усі наявні документи для підтвердження заявленої митної вартості товару.

В рішенні про коригування митної вартості товарів від 12 листопада 2018 року №UA504180/2018/000013/2 відповідачем було зазначено, що метод за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції) не застосовується у зв`язку з тим, що подані документи не містять всіх даних, що підтверджують числові значення складових митної вартості, декларантом не надано документальне обґрунтування формування митної вартості з урахуванням її числових значень, подані документи містять розбіжності. Основою для визначення митної вартості є митна вартість оцінюваних товарів, яка визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (СATT) ґрунтується на ціні товару № 4 на рівні 3,76 доларів США/кг (МД від 27 серпня 2018 року № UA112080/2018/020854).

Таким чином, Миколаївською митницею була визначена митна вартість товару позивача в сумі 1895,04 доларів США, замість задекларованих ним самостійно 957,60 доларів США.

Крім того, відповідачем винесено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформлені чи митному пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України від 26 листопада 2018 року №UA504180/2018/00120 та № UA504180/2018/00121 з підстав порушення п. 6 ст. 54 МК України.

Вказані обставини сторонами не заперечуються, а отже є встановленими.

Висновок суду першої інстанції.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не надано жодних обґрунтованих доводів на підтвердження власної правової позиції, які б спростовували доводи позивача з приводу протиправності спірних рішень. Також, було зазначено, що оскільки позивачем подано достатній пакет документів, передбачений ст. 53 МК України, на підтвердження кількісних та вартісних показників імпортованого товару, повноти і достовірності митної вартості товару, заявленої позивачем за основним методом, відсутні підстави для коригування митним органом митної вартості товару. Суд звернув увагу на те, що контроль за правильністю обчислення декларантом митної вартості товару, який належить до виключної компетенції відповідача, полягає не в тому, щоб скоригувати митну вартість товару в бік збільшення, а визначити реальну ціну товару, що ввозиться на територію України.

Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України та Митному кодексу України.

Джерела права й акти їх застосування та оцінка суду.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 318 МК України митному контролю підлягають усі товари, транспортні засоби комерційного призначення, які переміщуються через митний кордон України.

Пунктом 1 статті 49 МК України встановлено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно до частинами 1 та 2 статті 51 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Згідно з положеннями статті 57 МК України (Глава 9) визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:

1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Приймаючи спірні рішення про коригування митної вартості та не застосовуючи основний метод визначення митної вартості, відповідач виходив з того, що подані декларантом документи мали розбіжності та не усі відомості і розрахунки підтверджені документально.

Частиною 2 статті 53 МК України визначено документи, які підтверджують митну вартість товарів, якими є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

З аналізу статті 53 МК України вбачається, що МК України передбачено вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення. Основними документами, які підтверджують митну вартість товару, є: зовнішньоекономічний договір (контракт), рахунок-фактура (інвойс), якщо рахунок сплачено, то банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару.

Це також відповідає стандартним правилам, встановленим пунктами 3.16 та 6.2 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, до якої Україна приєдналась згідно із Законом України від 15 лютого 2011 року № 3018-IV Про внесення змін до Закону України "Про приєднання України до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур", якими запроваджено стандартні правила: на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства; митний контроль обмежується мінімумом, необхідним для забезпечення дотримання митного законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження заявленої митної вартості товару позивачем було надано митному органу: Договір № 16BD048 від 06 вересня 2018 року з додатком, додаткову угоду № 1 до договору від 26 вересня 2018 року, комерційний рахунок (інвойс) № S16BD048 від 26 вересня 2018 року, коносамент ONEY 8AR6502600 від 04 жовтня 2018 року, міжнародну автомобільну накладну (CMR) № АА02275 від 11 листопада 2018 року, страховий поліс, прайс - лист, митну декларацію країни відправлення від 29 вересня 2018 року , пакувальний лист, платіжні доручення від 10 вересня 2018 року та 01 листопада 2018 року, сертифікат про походження товару від 29 вересня 2018 року № 18С3100В2182/00016, калькуляцію від 29 жовтня 2018 року.

Разом з тим, не визнаючи митну вартість товару за ціною контракту ДФС посилався на недоліки прайс-листа від 01 серпня 2018 року. Водночас, колегія суддів зазначає, що прайс-лист є інформаційним матеріалом та не має фундаментального значення для визначення митної вартості товару.

Посилання ДФС на відсутність в поданих документах всіх даних, що підтверджують числові значення складових митної вартості та про не надання документального обґрунтування формування митної вартості з урахуванням числових значень, колегія суддів не приймає до уваги та зазначає, що ДФС не вказано які саме з наданих позивачем документів не містять цієї інформації. В матеріалах, поданих для оформлення митної вартості зазначено ціну товару стрічки тканевої на рівні 1,90 долара США за 1 кг. Надані відповідачу документи містять вичерпну інформацію про ціну товару та транспортні витрати по доставці вантажу.

Також, колегія суддів вважає, що не відповідають дійсності доводи відповідача, що експортна декларації країни відправлення не містить відомостей щодо дати, номеру комерційного рахунку й назви отримувача та не дає змоги ідентифікувати з датою поставкою, оскільки в експортній декларації є посилання на номер Договору 16BD048, номер комерційного рахунку (інвойсу) S16BD048, надано перелік товарів за їх назвою, кодом УКТЗЕД, кількісними та вартісними позначеннями. Тобто, ці відомості дають змогу в повній мірі ідентифікувати декларацію з поставкою саме за Договором 16BD048.

Окремо колегія суддів зазначає, що комерційний рахунок (інвойс) - це документ в міжнародній комерційній практиці, що надається продавцем покупцеві та містить перелік товарів і послуг, їх кількість, ціну, по якій вони поставлені покупцеві, формальні особливості товару (колір, вага і т. Д.), умови поставки та відомості про відправника та одержувача. Тобто фактично інвойс є розрахунково-платіжним документом, та передбачає тільки виставлення певних сум до оплати покупцям за товари, що поставляються або наданні послуги.

Затвердженої форми комерційного рахунку (інвойсу) та вимог щодо його заповнення не передбачено а ні законодавством України, а ні міжнародним правом.

Комерційний рахунок є первинним бухгалтерським документом та підставою для розрахунку за това року

Тому з огляду на наведене, колегія суддів вважає посилання ДФС на те, що інвойс від 26 вересня 2018 року містить підписи та печатки, які відрізняються від підпису та печатки у контракті та не містить платіжних банківських реквізитів, безпідставними.

Крім того, слід зазначити, що з аналізу положень Митного кодексу України вбачається, що право митного органу на витребування додаткових документів не є абсолютним, а виникає за наявності хоча б однієї з таких підстав: надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Верховний Суд України у постанові від 30 червня 2015 року (справа 21-591а15) зазначив, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше. Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК. Ненадання витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації, водночас.

В ході розгляду справи ДФС не було обґрунтовано підстав, за наявності яких поданих декларантом документів було недостатньо для визначення митної вартості за основним методом, тобто за ціною договору.

Окрім іншого, колегія суддів наголошує, що при прийнятті спірних рішень про коригування митної вартості ДФС було порушено порядок (механізм) застосування методу визначення митної вартості з огляду на таке.

Відповідно до частин 2, 3 статті 57 МК України основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо миша вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього метолу відповідно до норм цього Кодексу.

Приймаючи рішення про коригування митної вартості товарів ДФС зазначено про не подання ТОВ всіх необхідних документів та відсутність інформації щодо вартості операцій з ідентичними товарами, з подібними (аналогічними товарами) та інформації, необхідної для обчислення вартості на основі віднімання та додавання вартості.

ДФС було обрано метод визначення митної вартості - резервний, а саме з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ), про що зазначено у оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товарів.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що ДФС, застосовуючи резервний метод визначення митної вартості товару, посилалася на інформацію, наявну у нього щодо тих товарів, які по суті є ідентичними (про що зазначалось у відзиві на позов) або подібними тим, які імпортував позивач, що суперечить правовій позицій ДФС, зазначеній в спірному рішенні про коригування митної вартості (щодо неможливості застосування методу за подібними товарами у зв`язку з відсутністю відповідних даних та інформації) та свідчить про неправомірність застосування резервного методу митним органом.

Отже, враховуючи все вищезазначене у сукупності колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ про визнання незаконними та скасування рішення про визначення коду товару та картки відмови є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги.

Доводи, викладені у апеляційній скарзі за змістом ідентичні до зазначених в позові, зазначених висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні норм матеріального права.

Інші доводи апеляційної скарги, яким була дана оцінка в мотивувальній частині рішенні, ґрунтуються на суб`єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Таким чином, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, суд першої інстанції правильно дійшов висновку щодо спірних правовідносин.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін відповідно до приписів статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Миколаївської митниці ДФС - залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 31 січня 2019 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Шляхтицький О.І.
Судді Потапчук В.О. Семенюк Г.В.