Справа № 0340/1527/18
Суддя: Костюкевич Сергій Федорович
Дата ухвалення: 2019-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
21 травня 2019 року ЛуцькСправа № 0340/1527/18
Волинський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого - судді Костюкевича С.Ф.,
розглянувши у порядку письмового провадження розглянувши в порядку письмового провадження заяву представника позивача Колтонюка Юрія Віталійовича в інтересах ОСОБА_1 про визнання протиправним рішення Міністерства оборони України - відповідача на виконання рішення суду в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити дії,
Представник позивача ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про визнання протиправним рішення Міністерства оборони України - відповідача на виконання рішення суду у справі № 0340/1527/18 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити дії.
Заява мотивована тим, що відповідно до рішення Волинського окружного адміністративного суду від 19.09.2018 року у справі №0340/1527/18, залишеного без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17.12.2018 року, визнано протиправним та скасовано п. 23 рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 13.07.2018 року оформлене протоколом №73 про відмову у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, зобов`язано Міністерство оборони України розглянути заяву щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 у зв`язку з настанням інвалідності ІІ групи, яка настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» та прийняти рішення з урахуванням висновків зроблених судом у даній справі, але протоколом засідання комісії МО України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 19.04.2019 №45 у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги позивачу було відмовлено. Вказане рішення заявник вважає прийнятим МО України всупереч вищезазначеним рішенням судів.
Згідно із частиною 5 статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) у разі відповідності заяви вимогам, зазначеним у цій статті, суд дійшов висновку до розгляду та вирішенню вказаної заяви в порядку письмового провадження.
Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, оцінивши докази, які мають юридичне значення її вирішення, суд приходить до висновку про задоволення заяви, з огляду на таке.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 19.09.2018 року у справі №0340/1527/18, залишеного без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17.12.2018 року, визнано протиправним та скасовано п. 23 рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 13.07.2018 року оформлене протоколом №73 про відмову у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, зобов`язано Міністерство оборони України розглянути заяву щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 у зв`язку з настанням інвалідності ІІ групи, яка настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» та прийняти рішення з урахуванням висновків зроблених судом у даній справі. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

21.02.2019 року був виписаний виконавчий лист №209/2019 та був пред`явлений до виконання.

Протоколом від 19.04.2019 року №45 засідання комісії МО України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 було відмовлено.

Вважаючи вказане рішення прийнятим МО України всупереч вищезазначеним рішенням судів представник позивача звернувся до суду із заявою про визнання протиправним рішення МО України - відповідача на виконання рішення суду у справі № 0340/1527/18 та постановлення окремих ухвал.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Згідно ст. 14 КАС України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Положеннями ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або - тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, - коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя.

Європейський суд з прав людини у справі «Горнсбі проти Греції» наголосив, що, відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію.

Отже, для цілей ст. 6 Конвенції стадія виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду».

З аналізу рішень Європейського суду з прав людини (остаточні рішення у справах «Алпатов та інші проти України», «Робота та інші проти України», «Варава та інші проти України», «ПМП «Фея» та інші проти України»), якими було встановлено порушення п. 1 ст. 6, ст. 13 Конвенції та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, вбачається однозначна позиція про те, що правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення, а також констатується, що виконання судового рішення, як завершальна стадія судового процесу, за своєю юридичною природою є головною стадією правосуддя, що повністю узгоджується з нормою ст. 129-1 Конституції України.

Отже, обов`язковою складовою судового процесу є фактичне втілення судових присуджень у певні матеріальні блага, яких особа була протиправно позбавлена до отримання судового захисту.

Таким чином, судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок.

Це означає, що особа, якій належить виконати судовий акт, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.

Згідно ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Згідно ч. 6 ст. 383 КАС України за відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.

Системний аналіз вищезазначених норм права свідчить, що правовий інститут контролю за виконанням рішення суду, механізм якого унормований у тому числі і приписами ст. 383 КАС України, підлягає застосуванню виключно у разі наявності протиправних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо виконання рішення суду, що порушує права та законні інтереси позивача. Застосування судом до суб`єкта владних повноважень заходів процесуального впливу можливе виключно у випадку встановлення факту невиконання таким суб`єктом владних повноважень дій зобов`язального характеру, визначених рішенням суду на користь особи-позивача, що має бути підтверджено відповідними доказами.

Згідно матеріалів справи Комісія Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум 13.07.2018 року прийняла рішення, оформлене протоколом №73 (п.23), про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги, обґрунтоване тим, що ОСОБА_1 не подано документ, що свідчить про причини та обставини поранення.

Як вбачається зі змісту рішень судів у даній справі визнано протиправним та скасовано п. 23 рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 13.07.2018 року оформлене протоколом №73 про відмову у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги. Міністерство оборони України зобов`язано розглянути заяву щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 у зв`язку з настанням інвалідності ІІ групи, яка настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» та прийняти рішення, з урахуванням висновків суду.

При цього вказаними рішеннями судів встановлено, що рішення Центральної військово-лікарської комісії про встановлення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв, викладене у формі протоколу від 30.03.2016 року №1389 засвідчує відсутність в діях позивача протиправного діяння на момент отримання поранення (контузії) і є належним документом, що вказує на причини та обставини поранення, травми, контузії та захворювання. У свою чергу, саме відповідач у цій справі, як уповноважений суб`єкт владних повноважень, зокрема, використовуючі архівні матеріали, зобов`язаний був довести протилежне, а саме, те, що позивач отримав поранення (контузію, травму або каліцтво) при вчиненні кримінального чи адміністративного правопорушення або у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинив собі тілесні ушкодження.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Поряд з цим, відповідно до протоколу від 19.04.2019 року №45 засідання комісії МО України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум на виконання рішення суду розглянуто питання щодо призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням II (другої) групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні у країнах, де велись бойові дії відповідно до пп. б п. 1 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 було відмовлено. Підставою для відмови вказано, що заявнику інвалідність встановлено понад 3-місячний термін, проте вказана обставина не може бути підставою для відмови так як при розгляді поданих документів позивача 13.07.2018 року комісія Міноборони в протоколі №73 не вказувала про пропуск 3-х місячного строку, а тому на думку суду вказаний строк був визнаний відповідачем, як не пропущений.

Також підставою для відмови вказано, що ОСОБА_1 не подано документ, що свідчить про причини та обставини поранення. Поряд з цим у рішеннях суду першої та апеляційної інстанцій критично оцінено посилання Міноборони України на те, що ОСОБА_1 не надано документів, що підтверджують причини і обставини поранення, та зазначено, правовою підставою для призначення особі одноразової грошової допомоги в порядку ст. ст. 16, 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчання (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року №975, є відповідна довідка МСЕК, а також протокол засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця, однак зазначені підстави вже були спростовані судовим рішенням.

Таким чином, з огляду на правовий статус Міноборони України як суб`єкта владних повноважень по відношенню до ОСОБА_1 як громадянина України, який за наслідками судового захисту вправі очікувати на своєчасне та у повному обсязі поновлення порушених прав з боку державних органів, суд приходить до висновку, що оформлене п. 21 протоколу від 19.04.2019 року №45 рішення про відмову у призначенні і виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги прийнято всупереч рішення суду, яке набрало законної сили, адже не враховує викладені у такому судовому акті висновки.

Таким чином, дії Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум в частині прийняття рішення щодо відмови у призначенні і виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги без урахування висновків суду суперечать п. 9 ч. 1 ст. 129, ст. 129-1 Конституції України, відповідно до яких судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Як вже було зазначено вище, згідно ч. 6 ст. 383 КАС України за відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.

Приписи ч. ч. 1, 2 ст. 249 КАС України визначають, що суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону. У разі необхідності суд може постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про визнання протиправним рішення комісії Міноборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оформленого п. 21 протоколу від 19.04.2019 року №45 щодо повторної відмови у призначенні та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги прийнятого на виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 19.09.2018 року.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Восьмого апеляційного адміністративного суду від 09.04.2019 року в справі №857/2291/18.

Керуючись статтями 248, 249, 383 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву представника позивача ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати протиправним рішення щодо повторної відмови у призначенні і виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, оформлене пунктом 21 протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 19 квітня 2019 року №45, прийнятого на виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 19.09.2018 року.

Копію даної ухвали направити учасникам справи.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання суддею шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд в порядку та строки, визначені статтями 295, 297 КАС України та з врахуванням вимог підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» цього Кодексу.

Головуючий-суддя С.Ф. Костюкевич