Справа № 540/2329/18
Суддя: Ступакова І.Г.
Дата ухвалення: 2019-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 травня 2019 р.м.ОдесаСправа № 540/2329/18

Головуючий в 1 інстанції: Морська Г.М. Дата і місце ухвалення: 15.01.2019р., м. Херсон
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі:

головуючого Ступакової І.Г.

суддів Бітова А.І.

Лук`янчук О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 15 січня 2019 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій щодо відмови у виплаті одноразової грошової допомоги та зобов`язання виплатити одноразову грошову допомогу, -

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернувся до Херсонського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій щодо відмови у виплаті одноразової грошової допомоги, у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності, яка пов`язана з виконанням обов`язків військової служби, та зобов`язання Міністерства оборони України виплатити позивачу одноразову грошову допомогу, у зв`язку зі встановленням III групи інвалідності, яка пов`язана з виконанням обов`язків військової служби, у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб станом на 27.11.2017р.

Позов обґрунтовував тим, що відповідно до висновку МСЕК від 27.11.2017р. позивача вперше визнано особою з інвалідністю III групи внаслідок травми, пов`язаної з проходженням військової служби. Однак, при зверненні 16.02.2018р. до Міністерства оборони України через Херсонський обласний військовий комісаріат із заявою про виплату одноразової грошової допомоги згідно ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, ОСОБА_1 отримав відмову. Позивач вважає безпідставним посилання відповідачів на ч.4 ст.16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та п.8 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013р. №975, як на підставу для відмови у виплаті одноразової грошової допомоги, оскільки положення вказаних норм підлягають застосуванню у разі повторної зміни (встановлення) групи інвалідності, тоді як ОСОБА_1 вперше встановлено групу інвалідності.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 15 січня 2019 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано пункт 43 рішення Міністерства оборони України про відмову ОСОБА_1 в призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому інвалідності III групи з 27.11.2017р., внаслідок поранення (травм), пов`язаних із виконанням обов`язків військової служби, з урахуванням раніше виплачених сум страхування, оформлене протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 06.04.2018р. №37. Зобов`язано Міністерство оборони України призначити та виплати ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням йому інвалідності III групи з 27.11.2017р., внаслідок поранення (контузії) та захворювань, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби, в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01.01.2017р., відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови КМУ від 25.12.2013р. №975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві», з урахуванням раніше виплачених сум. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, Міністерство оборони України подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати рішення від 15.01.2019р., з прийняттям нового судового рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 .

В своїй скарзі апелянт зазначає, що при вирішенні спору судом не враховано, що починаючи з 01.01.2017р. законодавцем встановлено імперативну заборону на виплату одноразової грошової допомоги у разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності. Позивачу первинне встановлення втрати працездатності визначено 18.05.2015р. та йому проведена відповідна виплата, а в подальшому, 27.11.2017р., тобто після спливу двох років, йому встановлено інвалідність із зазначенням її причини, аналогічної до причини втрати працездатності. У зв`язку з цим, апелянт вважає, що ОСОБА_1 втратив право на отримання одноразової грошової допомоги на підставі ч.4 ст.16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та п.8 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013р. №975.

ОСОБА_1 подав письмовий відзив на апеляційну скаргу Міністерства оборони України, в якому просить скаргу відповідача залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.

Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.3 ч.1 ст.311 КАС України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 у 2014 році брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей. Згідно довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 16.01.2015р. №309 солдат ОСОБА_1 18.11.2014р. під час виконання бойового завдання в зоні проведення антитерористичної операції в м. Донецьк отримав множинні вогнепальні поранення м`яких тканин лівого стегна, лівої поперекової ділянки та лівої підлопаткової ділянки. Отримані травми пов`язані із виконанням обов`язків військової служби.

За результатами огляду медико-соціальною експертною комісією 18.05.2015р. ОСОБА_1 встановлено 10 % втрати професійної працездатності без встановлення інвалідності, відповідно до довідки МСЕК серії 10 ААА №004502.

Відповідно до довідки МСЕК від 17.10.2016р. серії 10 ААА №120607 позивачу визначено 25% втрати професійної працездатності без встановлення інвалідності, у зв`язку із травмою пов`язаною з виконанням обов`язків військової служби.

Згідно довідки до акту огляду МСЕК серії 12 ААА №675947 від 27.11.2017р., при первинному огляді ОСОБА_1 встановлено третю групу інвалідності з 27.11.2017р., причиною є травма «так, пов`язана із виконанням обов`язків військової служби». Дата чергового переогляду - 27.11.2018р.

16.02.2018р. позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІІ групи інвалідності, яка пов`язана з виконанням обов`язків військової служби.

Листом від 08.06.2018р. №6/2/2252 Херсонський обласний військовий комісаріат повідомив ОСОБА_1 , що Департаментом фінансів Міністерства оборони України прийнято рішення про відмову у призначенні йому одноразової грошової допомоги, яке оформлене протоколом засідання комісії №37 від 06.04.2018р.

Відповідно до витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних з призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 06.04.2018р. №37, ОСОБА_1 відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги, у зв`язку з тим, що згідно абз.2 п.4 ст.16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та п.8 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013р. №975, у разі зміни ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, доплата одноразової грошової допомоги здійснюється за умови, якщо зміна відбулася протягом двох років після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності. Так як позивачу групу інвалідності встановлено понад дворічний термін після первинного встановлення ступеня втрати працездатності, тому, за висновками засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних з призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, ОСОБА_1 не має права на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму.

Також, відповідач зазначає, що ОСОБА_1 вже нарахована та виплачена грошова допомога, у зв`язку із встановленням 10% та 25% втрати працездатності, в сумі 25375 грн.

Вважаючи таку відмову незаконною позивач звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, задовольняючи частково позов ОСОБА_1 , дійшов висновку, що відповідач протиправно відмовив позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням III групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, оскільки право на таку виплату у ОСОБА_1 виникло у зв`язку з первинним встановленням інвалідності 27 листопада 2017 року. Також, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачами не надано доказів, що виплачена позивачу грошова допомога у розмірі 25375 грн. проведена на виконання вимог Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013р. №975.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Законом України від 20.12.1991р. №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) (далі - Закон №2011- XII) та Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013р. №975 (далі - Порядок №975).

В силу вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно ч.1 ст.16 Закону №2011-XII одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Частиною 2 статті 16 Закону встановлено вичерпний перелік підстав, за наявності яких призначається і виплачується одноразова грошова допомога.

Так, відповідно до п.4 ч.2 ст.16 Закону №2011-XII одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

Відповідно до пункту «б» частини 1 статті 16-2 Закону №2011-XII одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності I групи, 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи, 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону).

Приписами частини 4 статті 16-3 Закону №2011-XII встановлено, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється.

Аналогічні положення передбачено пунктом 8 Порядку №975.

Відповідно до пункту 3 Порядку №975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачу 18.05.2015р. під час первинного огляду органами МСЕК встановлено 10% втрати працездатності без встановлення інвалідності внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, а 17.10.2016р. 25% втрати працездатності без встановлення інвалідності.

Згідно довідки до акту огляду МСЕК серії 12 ААА №675947 від 27.11.2017р., при первинному огляді ОСОБА_1 вперше встановлено третю групу інвалідності з 27.11.2017р., причиною є травма «так, пов`язана із виконанням обов`язків військової служби», а тому колегія суддів погоджується з висновком сулу першої інстанції, що обмеження, передбачене п. 8 Порядку №975, на позивача не застосовується.

Таким чином, колегія суддів вважає, що норма Закону України від 06.12.2016р. №1774-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», яка набрала чинності 01.01.2017р., на спірні правовідносини не розповсюджується. Застосування даної норми стосовно позивача можливе лише у разі повторної зміни (встановлення) групи інвалідності з 27.11.2017р. і саме з цього моменту слід відраховувати дворічний строк.

Конституційний Суд України у рішенні від 9 лютого 1999 у справі №1-рп/99 зазначив, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип, закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Так, в силу статті 58 Конституції України, норма Закону України від 6 грудня 2016 року №1774-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», яка набрала чинності 1 січня 2017 року не може розповсюджуватись на спірні правовідносини, а саме встановлення первинно групи інвалідності (після встановлення відсотка втрати працездатності) за часовий проміжок з 2015 по 2017 рік, оскільки це фактично означатиме застосування зворотної дії закону в часі.

Системний аналіз наведених вище правових норм дає підстави зробити висновок, що у разі встановлення військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, більшого відсотка втрати працездатності або у разі встановлення групи інвалідності, яка дає право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі, у них виникає право на отримання відповідної допомоги, яка виплачується їм з урахуванням виплаченої раніше суми обов`язкового особистого державного страхування або одноразової грошової допомоги. Оскільки, на момент виникнення спірних правовідносин, строків реалізації права на одноразову грошову допомогу законодавством передбачено не було, отже, позивач має право на отримання вказаної допомоги без обмеження дворічним терміном після первинного встановлення групи інвалідності.

ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п.53 рішення у справі «Ковач проти України», п.59 рішення у справі «Мельниченко проти України», п.50 рішення у справі «Чуйкіна проти України» тощо).

Це, звичайно, не означає, що суд має приймати рішення на користь людини кожного разу, коли вона про це просить, але суд повинен оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними, іншими словами, людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав навіть теоретично.

Також, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що задоволення позову в частині вимог ОСОБА_1 про зобов`язання Міністерства оборони України призначити та виплати позивачу одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням йому інвалідності III групи з 27.11.2017р., внаслідок поранення (контузії) та захворювань, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби, в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму не є втручанням суду в дискреційні повноваження відповідача, оскільки відповідач не був позбавлений права здійснити свої повноваження у спосіб та в межах, передбачених чинним законодавством, проте жодних дій щодо забезпечення права позивача на отримання грошової допомоги ним не вчинено.

У спірних правовідносинах покладення обов`язку щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги на відповідача не є перебиранням функції іншого суб`єкта владних повноважень у реалізації відповідних управлінських функцій і вирішенні питань, віднесених до виключної компетенції такого суб`єкта та зобов`язанням його приймати рішення, які входять до його компетенції чи до компетенції іншого органу, з огляду на обов`язковість ефективного механізму захисту порушеного права, який є основним завданням адміністративного судочинства відповідно до ст. 2 КАС України.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги Міністерства оборони України висновків суду не спростовують, а тому підстав для задоволення скарги та скасування рішення суду першої інстанції від 15 січня 2019 року немає.

Відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції відповідно до ч.5 ст.328 КАС України в касаційному порядку оскарженню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення, рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 15 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення виготовлений 21 травня 2019 року.

Головуючий: І.Г. Ступакова

Судді: А.І. Бітов

О.В. Лук`янчук