Справа № 823/604/16
Суддя: В.А. Гайдаш
Дата ухвалення: 2019-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2019 року справа № 823/604/16

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Гайдаш В.А.,

суддів: Паламара П.Г., Тимошенко В.П.,

за участю:

секретаря судового засідання - Баклаженко Н.В.,

позивача - ОСОБА_1 (особисто),

представника Державної фіскальної служби України, Звенигородської ОДПІ Головного управління ДФС в Черкаській області, Головного управління ДФС в Черкаській області - Кондакова Є.О. (за довіреностями),

розглянувши по суті у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України, Звенигородської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Черкаській області, Міністерства доходів та зборів України, Головного управління ДФС в Черкаській області, третя особа - керівник Звенигородської ОДПІ ГУ ДФС в Черкаській області Мовчан А.А. про скасування наказів та поновлення на роботі з виплатою середньомісячного заробітку,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 (далі-позивач) з позовом до Державної фіскальної служби України, Звенигородської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Черкаській області, Міністерства доходів та зборів України, Головного управління ДФС в Черкаській області, третя особа - керівник Звенигородської ОДПІ ГУ ДФС в Черкаській області Мовчан А.А., в якому з урахуванням заяви про зміну предмету позову просить:

- визнати незаконним та скасувати наказ Міністерства доходів і зборів України № 24-о від 21.03.2016 "Про звільнення ОСОБА_1 ";

- визнати незаконним та скасувати наказ Міністерства доходів і зборів України № 30-о від 15.04.2016 "Про внесення змін до наказу Міністерства доходів і зборів України № 24-о від 21.03.2016";

- визнати незаконними дії Державної фіскальної служби України щодо безпідставного звільнення ОСОБА_1 за п. 1 ст. 40 КЗпП України;

- зобов`язати Державну фіскальну службу України (правонаступника Міністерства доходів і зборів України) поновити ОСОБА_1 на посаді начальника Звенигородської ОДПІ ГУ ДФС в Черкаській області з 16 квітня 2016 року;

- стягнути з Головного управління ДФС в Черкаській області середньомісячний заробіток за весь час вимушеного прогулу з 16.04.2016 по дату проголошення рішення.

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 20.09.2016, яку залишено без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 16.11.2016, в задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Постановою Верховного Суду від 29.01.2019 постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 20.09.2016 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 16.11.2016 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до Черкаського окружного адміністративного суду. У вказаній постанові Верховним Судом зазначено, що при ухваленні рішення у вказаній справі судам необхідно встановити, зокрема, штатні розписи ГУ ДФС у Черкаській області та Звенигородської ОДПІ ГУ ДФС у Черкаській області на предмет наявності під час звільнення ОСОБА_1 вакантних посад чи роботи, яку позивач може виконувати з урахуванням її освіти, кваліфікації та досвіду, оскільки норми частини 3 статті 49-2 КЗпП України не звільняють роботодавця від обов`язку запропонувати працівнику усі вакантні посади, що з`явилися на підприємстві протягом відповідного періоду і які існували на день звільнення, незалежно від факту відмови такого працівника від однієї із запропонованих посад.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 05.03.2019 прийнято до свого провадження матеріали адміністративної справи №823/604/16 за позовом ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України, Звенигородської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Черкаській області, Міністерства доходів та зборів України, треті особи - Головне управління ДФС в Черкаській області, керівник Звенигородської ОДПІ ГУ ДФС в Черкаській області Мовчан А.А. про скасування наказів та поновлення на роботі з виплатою середньомісячного заробітку.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем вимог Кодексу законів про працю України, зокрема, на те, що звільнення за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Позивачу ж було запропоновано лише одну посаду, а не всі наявні вакантні посади. Також позивач посилається на порушення відповідачем при його звільненні вимог частини першої статті 42 КЗпП України в частині переважного права на залишення його на роботі, а також вважає, що фактично скорочення його посади не відбулось.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити з підстав, зазначених вище.

Представник Державної фіскальної служби України, Звенигородської ОДПІ Головного управління ДФС в Черкаській області, Головного управління ДФС в Черкаській області позов не визнав, проти задоволення позову заперечив, надав до суду письмовий відзив, в якому зазначив, що ОСОБА_1 від продовження трудових відносин із Звенигородською ОДПІ ГУ ДФС у Черкаській області письмово відмовилася, хоча їй пропонувалася рівнозначна посада заступника начальника - начальника Катеринопільського відділення, а в період з 09.03.2016 по 18.03.2016 (робочі дні позивача після попередження з врахуванням її тимчасової непрацездатності та відпустки), а також і станом на 21.03.2016 та 15.04.2016 були відсутні будь-які інші вакантні посади в Звенигородській ОДПІ ГУ ДФС у Черкаській області. Крім того, щодо зайняття позивачем нової посади начальника Звенигородської ОДПІ Головного управління ДФС у Черкаській області, то в останньої не було у відповідності до ч.5 ст. 21 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» погодження її кандидатури на призначення Черкаською обласною державною адміністрацією, Лисянською та Катеринопільською районними адміністраціями Черкаської області. Таким чином, на думку представника відповідачів, відсутні підстави для застосування положень ч. 1 ст. 42 КЗпП України відносно позивача щодо застосування переважного права на залишення на роботі, оскільки остання не виявила бажання надалі проходити службу в Звенигородській ОДПІ Головного управління ДФС у Черкаській області на запропонованій посаді, за відсутності інших вакантних посад.

Третя особа - керівник Звенигородської ОДПІ ГУ ДФС в Черкаській області Мовчан А.А. в судове засідання 17.05.2019 не прибув, однак на попередніх судових засіданнях просив у задоволенні позову відмовити з підстав, що зазначені представником відповідача.

Заслухавши пояснення позивача та представника Державної фіскальної служби України, Звенигородської ОДПІ Головного управління ДФС в Черкаській області, Головного управління ДФС в Черкаській області, розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

Із матеріалів справи судом встановлено, що ОСОБА_1 наказом Міністерства доходів і зборів України від 24 травня 2013 року №804-о «Про призначення» призначена виконуючою обов`язки начальника Звенигородської ОДПІ ГУ Міністерства доходів і зборів в Черкаській області та наказом від 19 липня 2013 року №2243-о призначена на посаду начальника Звенигородської ОДПІ ГУ Міністерства доходів і зборів в Черкаській області в порядку переведення.

13 травня 2015 року Міндоходів видало наказ №45 «Про реорганізацію окремих територіальних органів Міндоходів у Черкаській області». Пунктом 2 вказаного наказу ОСОБА_1 призначено головою комісії з реорганізації Звенигородської ОДПІ Головного управління Міндоходів у Черкаській області.

На виконання вимог ст. 49-2 КЗпП України, наказів Міндоходів від 25 вересня 2014 року №2113-0 «Про уповноваження голів комісій», ДФС України від 28.10.2015 №3480-О «Про надання повноважень» Головне управління ДФС у Черкаській області на підставі порядку призначення на посади та звільнення з посад керівників територіальних органів міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 січня 2012 року №45, зверталося до Черкаської обласної державної адміністрації, Звенигородської, Катеринопільської та Лисянської районних державних адміністрацій з поданнями про погодження кандидатури ОСОБА_1 на посаду начальника Звенигородської ОДПІ Головного управління ДФС у Черкаській області.

У відповідності до листів голів Черкаської обласної державної адміністрації, Лисянської та Катеринопільської районних адміністрацій Черкаської області погодження кандидатури ОСОБА_1 на посаду начальника Звенигородської ОДПІ Головного управління ДФС у Черкаській області не отримано.

21 січня 2016 року позивача було попереджено про наступне вивільнення із займаної посади (начальника Звенигородської ОДПІ ГУ Міндоходів у Черкаській області) відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку зі зміною в організації виробництва і праці, проведення реорганізації Звенигородської ОДПІ ГУ Міндоходів у Черкаській області шляхом приєднання, та запропоновано продовжити трудові відносини з Звенигородською ОДПІ ГУ ДФС у Черкаській області на посаді заступника начальника - начальника Катеринопільського відділення.

В даному попередженні ОСОБА_1 поінформовано про відмову у погоджені її кандидатури на призначення начальником Звенигородської ОДПІ Головного управління ДФС у Черкаській області Черкаською обласною державною адміністрацією, Лисянською та Катеринопільською районними адміністраціями Черкаської області.

Однак, ОСОБА_1 від продовження трудових відносин з Звенигородською ОДПІ ГУ ДФС у Черкаській області на посаді заступника начальника - начальника Катеринопільського відділення Звенигородської ОДПІ ГУ ДФС у Черкаській області письмово відмовилася.

Отримавши погодження від Черкаської обласної, Звенигородської, Катеринопільської та Лисянської районних державних адміністрацій на звільнення ОСОБА_1 , ГУ ДФС у Черкаській області звернулося до голови Державної фіскальної служби України, голови комісії з реорганізації Міністерства доходів і зборів України Насірова P .M. з поданням від 10.03.2016 № 5230/23-00-04-111 «Про звільнення ОСОБА_1 ».

Згідно з наказом Міністерства доходів і зборів України від 21.03.2016 №24-о звільнено ОСОБА_1 21.03.2016 з посади начальника Звенигородської ОДПІ Головного управління Міндоходів у Черкаській області у зв`язку з реорганізацією, п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Проте, у зв`язку з перебуванням позивача на лікарняному (листок непрацездатності серії АГХ № 537034 від 25.03.2016) відповідно до оскаржуваного позивачем наказу Міністерства доходів і зборів України від 15.04.2016 №30-о внесено зміни до наказу Міністерства доходів і зборів України від 21.03.2016 № 24-о, зокрема, ОСОБА_1 звільнена з посади начальника Звенигородської ОДПІ Головного управління Міндоходів у Черкаській області у зв`язку з реорганізацією, п. 1 ст. 40 КЗпП України 15.04.2016.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує, що постановою Кабінету Міністрів України № 160 від 21.05.2014 «Про утворення Державної фіскальної служби» утворено Державну фіскальну службу України шляхом реорганізації Міністерства доходів і зборів України.

Також, постановою Кабінету Міністрів України № 311 від 06.08.2014 «Про утворення територіальних органів Державної фіскальної служби та визнання такими, що втратили чинність, деяких актів Кабінету Міністрів України» утворено Звенигородську ОДПІ Головного управління Державної фіскальної служби в Черкаської області шляхом реорганізації територіальних органів Міністерства доходів і зборів через їх приєднання до відповідних територіальних органів Державної фіскальної служби.

Відповідно до ст. 36 КЗпП України у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (п. 1 ч. 1 ст. 40).

Як вбачається з матеріалів справи, штатна чисельність Звенигородської ОДПІ ГУ Міндоходів у Черкаській області згідно штатного розпису на 2015 рік, як і Звенигородської ОДПІ ГУ ДФС у Черкаській області, складала 67 осіб, однак, станом на час попередження позивача про наступне вивільнення на підставі затвердженого штатного розпису штат Звенигородської ОДПІ ГУ ДФС у Черкаській області на 2016 рік складав 47 штатних одиниць.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 87 Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 №889-VIII (далі - Закон №889-VIII) однією з підстав для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є скорочення чисельності або штату державних службовців, ліквідація державного органу, реорганізація державного органу у разі, коли відсутня можливість пропозиції іншої рівноцінної посади державної служби, а в разі відсутності такої пропозиції - іншої роботи (посади державної служби) у цьому державному органі.

Згідно з частиною 3 цієї статті процедура вивільнення державних службовців на підставі пункту 1 частини першої цієї статті визначається законодавством про працю. Звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті допускається лише у разі, якщо державного службовця не може бути переведено на іншу посаду відповідно до його кваліфікації або якщо він відмовляється від такого переведення.

Пунктом 4 частини 1 статті 36 КЗпП України передбачено, що підставами припинення трудового договору є, серед іншого, розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45).

Частиною 4 цієї статті визначено, що в разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40).

Пунктом 1 частини 1 статті 40 КЗпП України встановлено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що можливість розірвання з працівником трудового договору з підстав, визначених пунктом 1 статті 40 КЗпП України, обумовлена виключно настанням змін в організації виробництва і праці підприємства внаслідок, у тому числі, скорочення чисельності або штату його працівників.

Судом також встановлено, що постановою Кабінету Міністрів України №311 від 06.08.2014 «Про утворення територіальних органів Державної фіскальної служби та визнання такими, що втратили чинність, деяких актів Кабінету Міністрів України» утворено Звенигородську ОДПІ Головного управління Державної фіскальної служби в Черкаської області шляхом реорганізації територіальних органів Міністерства доходів і зборів через їх приєднання до відповідних територіальних органів Державної фіскальної служби. Штатна чисельність Звенигородської ОДПІ ГУ Міндоходів у Черкаській області згідно зі штатним розписом на 2015 рік, як і Звенигородської ОДПІ ГУ ДФС у Черкаській області, складала 67 осіб. Станом на час попередження позивача про наступне вивільнення на підставі затвердженого штатного розпису штат Звенигородської ОДПІ ГУ ДФС у Черкаській області на 2016 рік складав 47 штатних одиниць.

Відповідно до Порядку призначення на посади та звільнення з посад керівників територіальних органів міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №45 від 25.01.2012 (чинного на час звільнення позивача), останній визначає процедуру призначення на посади та звільнення з посад керівників територіальних органів міністерств та інших центральних органів виконавчої влади.

Пунктом 6 вищезазначеного порядку визначено, що пропозиція щодо погодження призначення на посаду та звільнення з посади погоджується: керівника обласного, міського (міста обласного, республіканського Автономної Республіки Крим значення), районного у місті (місті обласного, республіканського Автономної Республіки Крим значення) територіального органу - відповідно з головою облдержадміністрації, Головою Ради міністрів Автономної Республіки Крим; керівника міського територіального органу в містах Києві та Севастополі - відповідно з головою Київської та Севастопольської міської держадміністрації; керівника районного у м. Києві та Севастополі територіального органу - відповідно з головою районної у м. Києві та Севастополі держадміністрації; керівника районного, міського (крім міст обласного, республіканського Автономної Республіки Крим значення) територіального органу - з головою райдержадміністрації; керівника міжрегіонального територіального органу (повноваження якого поширюються на кілька адміністративно-територіальних одиниць) у разі його утворення - з головами всіх відповідних місцевих держадміністрацій.

Також із матеріалів справи вбачається, що необхідне погодження ОСОБА_1 не отримала, відтак, у Звенигородській ОДПІ ГУ Міндоходів у Черкаській області мали місце зміни в організації виробництва і праці, а саме: скорочення чисельності та штату її працівників і у відповідача були наявні підстави для звільнення позивача з посади на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України.

Вищевказаний висновок повністю узгоджується і правовою позицією Верховного Суду, що викладена у постанові від 29.01.2019 у цій адміністративній справі №823/604/16.

Судом також враховано, що постановою Верховного Суду від 29.01.2019 у даній адміністративній справі №823/604/16 постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 20.09.2016 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 16.11.2016 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до Черкаського окружного адміністративного суду. У вказаній постанові Верховним Судом зазначено, що при ухваленні рішення у вказаній справі судам необхідно встановити, зокрема - штатні розписи ГУ ДФС у Черкаській області та Звенигородської ОДПІ ГУ ДФС у Черкаській області на предмет наявності під час звільнення ОСОБА_1 вакантних посад чи роботи, яку позивач може виконувати з урахуванням її освіти, кваліфікації та досвіду, оскільки норми частини 3 статті 49-2 КЗпП України не звільняють роботодавця від обов`язку запропонувати працівнику усі вакантні посади, що з`явилися на підприємстві протягом відповідного періоду і які існували на день звільнення, незалежно від факту відмови такого працівника від однієї із запропонованих посад.

У зв`язку з вищевказаним суд зазначає, що згідно з частиною 3 статті 49-2 КЗпП України, одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України «Про зайнятість населення», власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

Отже, власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини 2 статті 40, частини 3 статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

При цьому, роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини 3 статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Так, судом із матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 від продовження трудових відносин з Звенигородською ОДПІ ГУ ДФС у Черкаській області на посаді заступника начальника - начальника Катеринопільського відділення Звенигородської ОДПІ ГУ ДФС у Черкаській області письмово відмовилась 21.01.2016.

У подальшому, починаючи з наступного дня, а саме з 22.01.2016 по 05.02.2016 позивач перебувала у тимчасовій непрацездатності, у період з 06.02.2016 по 07.03.2016 перебувала у відпустці, у період з 20.03.2016 по 14.04.2016 - знову у тимчасовій непрацездатності.

Слід зазначити, що тимчасова непрацездатність та відпустка одного працівника, зокрема позивача, не звільняє від обов`язку роботодавця (Звенигородської ОДПІ ГУ ДФС у Черкаській області) попереджувати про зміну в організації виробництва і праці інших працівників ОДПІ та пропонувати їм вакантні посади (за наявності), а нормами ст. 60 Закону України «Про державну службу» та ст. 12 Закону України «Про відпустки» не передбачене право роботодавця відкликати працівника з відпустки з метою пропонування вакантних посад, а позивач з моменту попередження ухилялась від вчинення дій для подальшого залишення на державній службі у вказаному органі.

Крім того, судом також встановлено, що у період з 09.03.2016 по 18.03.2016 (дні перебування позивача на робочому місці після попередження), а також станом на 21.03.2016 та 15.04.2016 будь-які вакантні посади в Звенигородській ОДПІ ГУ ДФС у Черкаській області були відсутні, що підтверджується наявними в матеріалах справи листами та довідками, таким чином, Головне управління ДФС у Черкаській області здійснило вичерпні заходи щодо працевлаштування ОСОБА_1 на посадах номенклатури Голови ДФС України у територіальному органі ДФС Черкаської області, в якому вона працювала.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.

Посилання позивача на те, що їй 21.01.2016 було запропоновано посаду заступника начальника - начальника Катеринопільського відділення Звенигородської ОДПІ ГУ ДФС у Черкаській області, яка на цей момент (21.01.2016) ще не була введена в дію, як на підставу для задоволення позову - суд оцінює критично та не приймає до уваги, оскільки Головним управлінням ДФС у Черкаській області штатний розпис Звенигородської ОДПІ ГУ ДФС у Черкаській області на 2016 рік у кількості 47 штатних одиниць був затверджений саме 18.01.2016 і наказами Звенигородської ОДПІ від 20.01.2016 №20 введено в дію організаційну структуру Звенигородської ОДПІ, а наказом від 22.01.2016 №22 лише додатково введено в дію штатний розпис Звенигородської ОДПІ, тому саме із 18.01.2016 у відповідача виник обов`язок щодо попередження про зміну в організації виробництва і праці.

Щодо розподілу понесених позивачем витрат по розгляду вказаної адміністративної справи, зокрема витрат, пов`язаних із направленням відповідачам процесуальних документів, їх друкуванням, прибуттям до суду та витрат на правничу правову допомого в загальному розмірі 7789 грн. 48 коп., то суд зазначає таке.

Згідно ч. 1 ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов?язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При цьому, нормами КАС України не встановлено можливості стягнення з відповідачів - суб?єктів владних повноважень на користь позивача понесених останнім витрат, пов?язаних з розглядом справи в разі відмови у задоволенні позову, тому в цій заяві позивача також необхідно відмовити.

Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Керуючись статтями 6, 14, 139, 242-245, 255, 295, 370 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Копію рішення направити особам, які беруть участь у справі.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. У разі застосування судом частини третьої статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя В.А. Гайдаш

Судді П.Г. Паламар

В.П. Тимошенко

Рішення складено у повному обсязі 24.05.2019.