Справа № 2а-728/10
Суддя: Залімський І. Г.
Дата ухвалення: 2019-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2а-728/10

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Шинкоренко С.В.

Суддя-доповідач - Залімський І. Г.

16 травня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Залімського І. Г.

суддів: Сушка О.О. Смілянця Е. С. ,

секретар судового засідання: Платаш В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Городоцького районного суду Хмельницької області від 26 листопада 2010 року (постановлену у м. Городок Хмельницької області 26.11.2010) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Городоцькому районі Хмельницької області про стягнення підвищення до пенсії як дитині війни,

В С Т А Н О В И В :

22.11.2010 ОСОБА_1 звернулась до Городоцького районного суду Хмельницької області з позовом до управління Пенсійного фонду України в Городоцькому районі Хмельницької області, в якому просила суд:

- визнати нечинною відмову управління Пенсійного фонду України в Городоцькому районі Хмельницької області щодо виплати їй щомісячного підвищення до пенсії як дитині війни відповідно до Закону України "Про соціальний захист дітей війни" в розмірі 30% від прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність;

- стягнути з управління Пенсійного фонду України в Городоцькому районі Хмельницької області на її користь недоплаченого щомісячного підвищення до пенсії як дитині війни, виходячи з розміру 30% від мінімальної пенсії з 01.11.2007 по 31.10.2010 в сумі 4500,3 грн.

Відповідно до ухвали Городоцького районного суду Хмельницької області від 26.11.2010, залишено без задоволення клопотання ОСОБА_1 про продовження строку для звернення до адміністративного суду, позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду в частині позовних вимог про стягнення з управління Пенсійного фонду України в Городоцькому районі Хмельницької області щомісячного підвищення до пенсії як дитині війни за період з 01.11.2007 по 21.05.2010.

Не погоджуючись із судовим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду І інстанції та направити справу для продовження розгляду, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування і, як наслідок, прийняття необґрунтованої ухвали.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що виплата щомісячного підвищення до пенсії як дитині війни відповідно до Закону України "Про соціальний захист дітей війни" в розмірі 30% від прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність не має строкового характеру та не може обмежуватись будь-яким терміном. Відповідно до ч.2 ст.46 Конституції України, ч.2 ст.46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та ст.87 Закону України "Про пенсійне забезпечення" виплата вказаної доплати повинна здійснюватись за минулий час без обмеження будь-якими строками. Позивач зазначає, що вказана ухвала порушує її право на справедливий суд.

Відповідач не подав відзиву на апеляційну скаргу.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі, просив вимоги, що в ній викладені, задовольнити.

Відповідач в судове засідання повноважного представника не направив, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.

Згідно ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Керуючись положеннями даної норми та враховуючи відсутність заперечень представника позивача, колегія суддів вирішила провести розгляд справи за даної явки сторін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Залишаючи без розгляду позовну заяву ОСОБА_1 в частині позовних вимог про стягнення з управління Пенсійного фонду України в Городоцькому районі Хмельницької області щомісячного підвищення до пенсії як дитині війни за період з 01.11.2007 по 21.05.2010, суд першої інстанції виходив з того, що строк звернення до суду із вказаними позовними вимогами за період з 01.11.2007 по 21.05.2010 пропущено позивачем без поважних причин.

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції та враховує викладене нижче.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

Так, строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

В силу положень частини першої та другої статті 99 КАС України (в редакції, яка діяла на момент звернення позивача до суду), адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

При цьому, згідно ч.1 ст.100 КАС України (в редакції, яка діяла на момент звернення позивача до суду) адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що при визначенні початку звернення до адміністративного суду суд з`ясовує момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльність), а не коли вона з`ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням.

Позивач зазначає, що дізналась про порушення своїх прав після висвітлення в пресі ухвалення Конституційним Судом України відповідних рішень від 09.07.2007 та 22.05.2008.

Таким чином, позивач дізналася про порушення своїх прав ще у 2008 році, отже пропустила строк звернення до суду із даним позовом.

Визначаючись щодо наявності підстав для поновлення позивачу строку звернення до суду, суд виходить з наступного.

Для поновлення встановленого законом строку звернення до адміністративного суду необхідно встановити поважність причин його пропуску.

Поважними причинами пропуску строку звернення до адміністративного суду визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до адміністративного суду та підтверджені належними доказами.

Відповідно до частини другої статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з частиною першої статті 17 Закону України «Про виконання рішення та застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди України застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основних свобод та протоколи до неї і практику Європейського суду, як джерела права.

У рішенні Європейського Суду з прав людини по справі "Мельник проти України" від 28.03.2006 вказано, що право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду (рішення у справі "Golder v.the United Kingdom" від 21.02.1975), не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Однак, право доступу до суду не може бути обмежено таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати закону мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями (рішення "Guerin v. France" від 29.07.1998). Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, має на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розрахувати на те, що ці правила будуть застосовані. У той же час, такі правила в цілому або їх застосування не повинні перешкоджати сторонам використовувати доступні засоби захисту (рішення "Perez de Rada Cavanilles v. Spain від 28.10.1998).

При цьому, як зазначив Європейський суд з прав людини у пункті 39 справи "Устименко проти України", принцип рівності сторін вимагає надання кожній стороні розумної можливості представити свою справу за таких умов, які не ставлять його у явно гірше становище порівняно з протилежною стороною. Кожній стороні повинна бути надана можливість знати про зауваження або докази, надані іншою стороною, включаючи апеляційну скаргу, та надати власні зауваження з цього приводу.

У пунктах 46, 47 цього ж Рішення Європейський суд з прав людини вказує на те, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. рішення у справі "Рябих проти Росії". Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків (див. рішення у справі «Пономарьов проти України» від 3 квітня 2008 року).

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано відхилив, заявлене у позовній заяві клопотання позивача продовжити строк позовної давності, з огляду на відсутність у суду повноважень на продовження строку звернення до суду, який визначається виключно законом.

При цьому, суд апеляційної інстанції враховує, що позивач не подавала до суду першої інстанції заяву про поновлення строку звернення до суду. А тому, посилання позивача в ході апеляційного перегляду даної справи на наявність підстав для поновлення строку звернення до суду не можуть свідчити про необґрунтованість оскаржуваної ухвали у зв`язку із тим, що такі доводи не могли бути враховані судом першої інстанції. Крім того, суд апеляційної інстанції, що вказані доводи позивача не підтверджені жодними доказами, а тому не можуть вважатись обґрунтованими.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на ч.2 ст.46 Конституції України, ч.2 ст.46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та ст.87 Закону України "Про пенсійне забезпечення" суд враховує, але при цьому роз`яснює позивачу, що не обмежується жодним строком виплата щомісячного підвищення до пенсії як дитині війни. Водночас, у разі порушення права особи на таку виплату, особа має право на судовий захист вказаного права шляхом подання відповідного позову в межах строку.

Отже, порушене право позивача на отримання щомісячного підвищення до пенсії як дитині війни підлягає захисту в межах шестимісячного строку, встановленого ст.99 КАС України.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та постановив оскаржувану ухвалу з додержанням норм права і прийшов до обґрунтованого висновку про залишення позовної заяви без розгляду у зазначеній частині, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 315 та статті 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Городоцького районного суду Хмельницької області від 26 листопада 2010 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 22 травня 2019 року.

Головуючий Залімський І. Г.

Судді Сушко О.О. Смілянець Е. С.