Справа № 400/555/19
Суддя: Птичкіна В.В.
Дата ухвалення: 2019-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2019 р. № 400/555/19
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Птичкіної В. В.,

за участю:

секретаря судового засідання: Западнюк К.А.,

представників позивача: Богатирчука Л.М., Кочубея О.В.,

представника відповідача: Федорінського Є.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом:Товариства з обмеженою відповідальністю Фірми «АВАНТЕХТРАНС», вул. Кірова, 240А, м. Миколаїв, 54028
до відповідача:Головного управління ДФС у Миколаївській області, вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001
про:визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 24.07.2018 № 6,

Товариство з обмеженою відповідальністю Фірма «АВАНТЕХТРАНС» (надалі Товариство або позивач) звернулося до суду з адміністративним позовом, що містив вимогу визнати протиправним та скасувати прийняте 24.07.2018 Головним управлінням ДФС у Миколаївській області (надалі Управління або відповідач) податкового повідомлення-рішення № 6.

В обґрунтування позовних вимог Товариство вказало, що відповідач у липні 2018 року застосував санкції за порушення затвердженого постановою правління Національного банку України від 15.12.2004 № 637 «Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні» (надалі Положення № 637), що втратило чинність 05.01.2018. На думку позивача, штраф, встановлений Указом Президента України від 12.06.1995 № 436/95 «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» (надалі Указ № 436), є адміністративно-господарською санкцією, тому застосуванню підлягає статті 250 Господарського кодексу України, проте Управління встановленого цією статтею строку не дотрималося. Крім того, позивач зазначив про недоведеність відповідачем факту порушення Товариством пункту 2.6 глави 2 Положення № 637.

У відзиві на позовну заяву (т. спр. 1, арк. 153-154) Управління заперечило доводи позивача, зазначивши при цьому, що Товариство порушило порядок оприбуткування готівки, що стало підставою для застосування штрафу. Відповідач вказав на хибність доводів Товариства щодо необхідності застосування статті 250 Господарського кодексу України.

Правом подання відповіді на відзив Товариство не скористалося.

В судовому засіданні представники Товариства вимоги адміністративного позову підтримали, представник Управління просив у задоволенні позову відмовити.

Дослідивши письмові докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд

В С Т А Н О В И В:

Актом від 25.06.2018 № 1569/14-29-14-01/30396394 «Про результати документальної планової виїзної перевірки ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ ФІРМА «АВАНТЕХТРАНС» (код за ) з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2015 по 31.12.2017, в тому числі з питання своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на додану вартість за період з 01.02.2015 по 31.12.2017, валютного та іншого законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи, за період з 01.01.2015 по 31.12.2017, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.10.2011 по 31.12.2017 року» (надалі Акт, т. спр. 1, арк. 10-19) відповідач встановив порушення Товариством, зокрема, пункту 2.6 глави 2 Положення № 637 «… не оприбуткування готівкових коштів, одержаних підприємством з кас банку у касовій книзі ТОВ ФІРМА «АВАНТЕХТРАНС» на підставі прибуткових касових ордерів на загальну суму 3682788,80 грн. …».

Податковим повідомленням-рішенням від 24.07.2018 № 6 (надалі Рішення, т. спр. 1, арк. 35-36) Управління, на підставі підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України, абзацу третього статті 1 Указу № 436, застосувало до Товариства штрафні санкції в сумі 16 545 565,15 грн. (п`ятикратний розмір неоприбуткованої суми 3 309 113,03 грн., визначеної з урахуванням 1095-денного строку давності).

Відповідно до викладеного в Акті (стор. 52), суть порушення полягає в тому, що «… прибуткові касові ордери на отримання готівки з банківських установ не відображені в касовій книзі підприємства за період з 01.01.2015 року по 31.12.2017 року …».

Сума, з якої відповідач обчислив штраф, є готівкою, одержаною позивачем з власного поточного рахунку та внесеною до каси Товариства.

На відповідних сторінках касової книги в графі «номер документа» позивач зазначав номери банківських виписок, але при цьому у підсумкових записах за день вказував на наявність відповідних прибуткових касових ордерів.

Спір між сторонами виник в зв`язку з різним тлумаченням терміну «неоприбуткування». Так, Управління вважає, що дотриманням вимог Положення № 637 є відображення у касовій книзі прибуткових касових ордерів на отримання готівки з банківських установ, а не банківських виписок. На думку Товариства, твердження Управління хибні, оскільки записи у касовій книзі відповідають банківським випискам, а у Положенні № 637 відсутня норма про те, що у касовій книзі мають зазначатися реквізити саме прибуткових касових ордерів.

В судовому засіданні представник Управління підтвердив факт надання Товариством під час перевірки відповідних касових ордерів на суму, вказану в Акті, та зазначив, що за результатами перевірки факт невідповідності записів у касовій книзі (т. спр. 1, арк. 37-139 інформації, що міститься у банківських виписках (т. спр. 1, арк. 174-243, т. спр. 2, арк. 1-150) та у прибуткових касових ордерах, не був виявлений.

При прийнятті рішення суд виходив з такого.

Абзацом третім пункту 1 Указу № 436 встановлено, що у разі порушення, зокрема, юридичними особами всіх форм власності норм з регулювання обігу готівки у національній валюті, що встановлюються Національним банком України, до них застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу: за неоприбуткування (неповне та/або несвоєчасне) оприбуткування у касах готівки у п`ятикратному розмірі неоприбуткованої суми.

У 2015-2017 роках діяли норми з регулювання обігу готівки у національній валюті, встановлені Положенням № 637.

Доводи Товариства про неможливість застосування штрафних санкцій за порушення неіснуючого нормативного акта суд відхилив як безпідставні, оскільки порушення, згідно з Актом, позивач допустив в період з 01.01.2015 по 31.12.2017, тобто в період дії Положення № 637.

Як вказано вище, відповідач 24.07.2018 застосував штрафні санкції за порушення, що їх допустив позивач в період з 31.07.2015 по 31.12.2017 (в межах строків, передбачених пунктом 102.1 статті 102 Податкового кодексу України).

Статтею 250 Господарського кодексу України встановлено, що адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб`єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб`єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом. Дія цієї статті не поширюється на штрафні санкції, розмір і порядок стягнення яких визначені Податковим кодексом України, законами України «Про валюту і валютні операції», «Про банки і банківську діяльність», та іншими законами, контроль за дотриманням яких покладено на органи доходів і зборів.

Частиною п`ятою статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постановах від 13.11.2018 у справі № 803/680/16 (адміністративне провадження №К/9901/25982/18), від 05.11.2018 у справі № 803/780/17 (адміністративне провадження №К/9901/40827/18), від 12.06.2018 у справі № 826/8121/16 (адміністративне провадження №К/9901/47141/18) та ін. Верховний Суд зазначив, що граничні строки застосування до платників податків штрафних (фінансових) санкцій (штрафів), встановлених Указом № 436, регламентовано статтею 114 Податкового кодексу України.

Так, згідно зі статтею 114 Податкового кодексу України, граничні строки застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) до платників податків відповідають строкам давності для нарахування податкових зобов`язань, визначеним статтею 102 цього Кодексу (1095 днів).

За таких обставин, суд відхилив відповідні доводи Товариства про те, що відповідач нарахував штраф поза межами строку застосування адміністративно-господарських санкцій.

Згідно з терміном, що міститься у пункті 1.2 глави 1 Положення № 637, оприбуткування готівки проведення підприємствами і підприємцями обліку готівки в касі на повну суму її фактичних надходжень у касовій книзі, книзі обліку доходів і витрат, книзі обліку розрахункових операцій.

Пунктом 2.6 глави 2 Положення № 637 (нормою, яку, відповідно до Акта, порушив позивач) встановлено, що уся готівка, що надходить до кас, має своєчасно (у день одержання готівкових коштів) та в повній сумі оприбутковуватися. Оприбуткуванням готівки в касах підприємств, які проводять готівкові розрахунки з оформленням їх касовими ордерами і веденням касової книги відповідно до вимог глави 4 цього Положення, є здійснення обліку готівки в повній сумі їх фактичних надходжень у касовій книзі на підставі прибуткових касових ордерів.

Пунктом 3.3 глави 3 Положення № 637 встановлено, що приймання готівки в каси проводиться за прибутковими касовими ордерами, підписаними головним бухгалтером або особою, уповноваженою керівником підприємства. При приймання підприємствами готівки в касу за прибутковими касовими ордерами видається засвідчена відбитком печатки цього підприємства квитанція (що є відривною частиною прибуткового касового ордера) за підписами головного бухгалтера або працівника підприємства, який на це уповноважений керівником.

Відповідно до пункту 3.7 глави 3 Положення № 637, приймання одержаної з банку готівки в касу та видача готівки з каси для здавання її до банку оформляються відповідними касовими ордерами (прибутковими або видатковими) з відображенням такої касової операції в касовій книзі.

Записи в касовій книзі проводяться касиром за операціями одержання або видачі готівки за кожним касовим ордером і видатковою відомістю в день її надходження або видачі (пункт 4.3 глави 4 Положення № 637).

Форма касової книги (додаток 5 до Положення № 637) передбачає графу «номер документа».

Термін «касові документи» наведений у пункті 1.2 глави 2 Положення № 637. Так, касовими документами є документи (касові ордери та відомості на виплату грошей, розрахункові документи, квитанції програмно-технічних комплексів самообслуговування, відомості закупівлі сільськогосподарської продукції, інші прибуткові та видаткові касові документи), за допомогою яких відповідно до законодавства України оформляються касові операції, звіти про використання коштів, а також відповідні журнали встановленої форми для реєстрації цих документів та книги обліку.

Враховуючи вищенаведене, суд погодився з відповідачем в тому, що в касовій книзі позивач мав вказувати номери прибуткових касових ордерів, а не номери банківських виписок.

Проте, це порушення не є тотожнім порушенню, відповідальність за яке встановлена абзацом третім статті 1 Указу № 436.

Як вказано вище, Управління не встановило відсутність у Товариства відповідних касових ордерів, отже, не довело, що зміст облікових операцій у касовій книзі не відповідає змісту касових ордерів.

Облік готівки в касі на повну суму її фактичних надходжень у касовій книзі (а саме це, як вказано вище, є оприбуткуванням готівки) Товариство забезпечило. Інформації про те, що оприбуткування готівки було несвоєчасним, Акт не містить.

За таких обставин, суд визнав, що відповідач не довів факт порушення Товариством пункту 2.6 глави 2 Положення № 637, що свідчить про незаконність застосування штрафних санкцій на підставі норм Указу № 436 та, відповідно, про протиправність Рішення.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Судові витрати розподіляються відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України шляхом стягнення з відповідача на користь позивача суми сплаченого останнім судового збору.

Керуючись статтями 9, 77, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю Фірми «АВАНТЕХТРАНС» (вул. Кірова, 240А, м. Миколаїв, 54028, ідентифікаційний код 30396394) до Головного управління ДФС у Миколаївській області (вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001, ідентифікаційний код 39394277) задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати прийняте 24.07.2018 Головним управлінням ДФС у Миколаївській області податкове повідомлення-рішення № 6.

3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Миколаївській області (вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001, ідентифікаційний код 39394277) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Фірми «АВАНТЕХТРАНС» (вул. Кірова, 240А, м. Миколаїв, 54028, ідентифікаційний код 30396394) судовий збір у сумі 19 210 грн., сплачений платіжним дорученням від 26.02.2019 № 23.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду , або справу було розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається учасниками справи відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням пункту 15.5 Розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В. Птичкіна

Дата підписання та оформлення

рішення суддею 21 травня 2019 року