Справа № 240/5881/19
Суддя: Черняхович Ірина Едуардівна
Дата ухвалення: 2019-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2019 року м. Житомир справа № 240/5881/19

категорія 112030300

Житомирський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Черняхович І.Е., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Овруцької районної державної адміністрації Житомирської області про визнання протиправною відмови, зобов`язання провести нарахування та виплату щорічної допомоги на оздоровлення,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Овруцької районної державної адміністрації Житомирської області (далі - відповідач), в якому просить:

- визнати протиправною відмову Управління праці та соціального захисту населення Овруцької районної державної адміністрації Житомирської області від 10.12.2018 №07-04-/Х-4310 в нарахуванні та виплаті їй одноразової щорічної допомоги на оздоровлення, як особі, яка стала інвалідом внаслідок Чорнобильської катастрофи, в розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат у відповідності до ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи";

- зобов`язати Управління праці та соціального захисту населення Овруцької районної державної адміністрації Житомирської області провести донарахування та виплату їй за липень 2018 року одноразової щорічної допомоги на оздоровлення, як особі, яка стала інвалідом внаслідок Чорнобильської катастрофи згідно з ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", в розмірі, що дорівнює чотирьом мінімальним заробітним платам, передбаченим Законом України "Про державний бюджет України на 2018 рік" та Законом України "Про державний бюджет України на 2019 рік".

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що вона є особою, яка постраждала від Чорнобильської катастрофи, що підтверджується посвідченням 1 категорії серії НОМЕР_1 . Крім того, вона має інвалідність 3 групи, внаслідок захворювання пов`язаного з аварією на ЧАЕС. Оскільки рішенням Конституційного Суду України від 17.07.2018 №6-р/2018 визнано неконституційними положення абзаців першого-четвертого підпункту 6 Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28.12.2014 №76-VIII та відновлено дію статті 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", позивач вважає, що вона, як особа, яка стала інвалідом внаслідок Чорнобильської катастрофи, має право на нарахування та виплату щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі, що дорівнює 4 мінімальним заробітним платам, встановленим законом про Державний бюджет України на відповідний рік. Разом з тим, коли позивач звернулась до Управління праці та соціального захисту населення Овруцької районної державної адміністрації Житомирської області із відповідною заявою про виплату щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі 4-х мінімальних заробітних плат, відповідач відмовив їй, при цьому вказав, що Законом України "Про Державний бюджет України на 2018 рік" не було передбачено видатки за відновленими рішенням Конституційного Суду України від 17.07.2018 року №6-р/2018 статтями Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

ОСОБА_1 вважає зазначену відмову протиправною, а своє право на виплату щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі, що дорівнює 4-м мінімальним заробітним платам, встановленим законом про Державний бюджет України на відповідний рік - порушеним, з огляду на зазначене вона звернулась з даним позовом до суду.

Ухвалою судді від 23 квітня 2019 року відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Копію вищезазначеної ухвали 25 квітня 2019 року було надіслано рекомендованим листом на адресу місцезнаходження Управління праці та соціального захисту населення Овруцької районної державної адміністрації Житомирської області, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

З рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, що повернулось на адресу суду, вбачається, що Управління праці та соціального захисту населення Овруцької районної державної адміністрації Житомирської області отримало ухвалу про відкриття провадження у справі 02 травня 2019 року.

Разом з тим, станом на дату розгляду справи відповідач свого права на заперечення проти заявлених позовних вимог не реалізував, відзиву на позовну заяву до суду не надавав, а тому відповідно до положень ч. 6 ст. 162, ч. 5 ст. 262, ч. 1 ст. 263 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Крім того, суд зазначає, що у прохальній частині позовної заяви позивачем було заявлено клопотання, в якому вона на підставі ст. 172 Кодексу адміністративного судочинства України просила суд об`єднати в одне провадження дану адміністративну справу із адміністративною справою за її позовом до Управління праці та соціального захисту населення Овруцької районної державної адміністрації Житомирської області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання провести донарахування та виплату щомісячної грошової допомоги у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства, передбаченої ст.37 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

За наслідками розгляду зазначеного клопотання, судом було прийнято ухвалу від 08 травня 2019 року про відмову ОСОБА_1 в задоволенні клопотання про об`єднання адміністративної справи №240/5881/19 та адміністративної справи №240/5820/19 в одне провадження (а.с.17-18).

Справа розглядається у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у відповідності до ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно з ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 має статус потерпілої внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією посвідчення серії НОМЕР_1 від 15.12.2004, виданого Житомирською облдержадміністрацією (а.с.4).

Згідно з витягом із акту огляду МСЕК №055540 від 30.11.2004 ОСОБА_1 є інвалідом 3 групи, внаслідок захворювання пов`язаного з аварією на ЧАЕС (а.с.14).

ОСОБА_1 перебуває на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення Овруцької районної державної адміністрації Житомирської області.

Як вбачається з довідки виконавчого комітету Овруцької міської ради Житомирської області від 20.03.2019 №374 (а.с.11) позивач з 26.04.1986 по даний час зареєстрована і проживає в с. Лукішки Овруцького району Житомирської області. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 23 липня 1991 року №106 "Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію законів Української РСР "Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи" та "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи" село Лукішки Овруцького району Житомирської області відноситься до зони посиленого радіологічного контролю.

Звернувшись до відповідача із заявою про нарахування та виплату щорічної допомоги на оздоровлення, яка передбачена ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", в розмірі, що дорівнює чотирьом мінімальним заробітним платам, ОСОБА_1 отримала довідку від 10.12.2018 №Х-4310 (а.с.13) із зазначенням, що розмір отриманої нею у липні 2018 року щорічної допомоги на оздоровлення за 2018 рік становить 90,00 гривень, а також лист від 10.12.2018 №07-04/Х-4310 (а.с.12), яким їй було відмовлено у виплаті допомоги на оздоровлення в розмірі, що дорівнює чотирьом мінімальним заробітним платам.

Зі змісту листа Управлінні праці та соціального захисту населення Овруцької районної державної адміністрації Житомирської області від 10.12.2018 №07-04/Х-4310 судом встановлено, що відмову у виплаті позивачу щорічної грошової допомоги в розмірі 4-х мінімальних заробітних плат відповідач обґрунтував тим, що Управління праці та соціального захисту населення Овруцької РДА є розпорядником коштів за бюджетною програмою КПКВК 2501200 "Соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" третього рівня та діє в межах чинного законодавства. Відповідно до Бюджетного кодексу України головний розпорядник коштів надає розрахунки та пропозиції щодо внесення змін до Державного бюджету України, а будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Натомість, відповідач зазначив, що Законом України "Про Державний бюджет України на 2018 рік" не було передбачено видатки за відновленими рішенням Конституційного Суду України від 17.07.2018 року №6-р/2018 статтями Закону №796-XII. Тому тільки після внесення Змін до Державного бюджету України, паспорту бюджетної програми та кошторису; видатків за бюджетною програмою КПКВК 2501200 "Соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" надання пільг, нарахування та виплата компенсацій, передбачених ст. ст. 20, 21, 22, 23, 30, 37, 39 та 48 Закону № 796-XII, буде відновлено. Крім того, управління повідомило, що з метою виконання рішення Конституційного Суду України від 17.07.2018 року №6- р/2018 ним було надіслано 13.08.2018 року за №07-05/3150 та 17.09.2018 року за №07-05/3720 запити до департаменту праці, соціальної та сімейної політики облдержадміністрації про надання роз`яснення щодо порядку відновлення громадянам надання пільг, нарахування та виплати компенсацій, передбачених ст. ст. 20, 21, 22, 23, 30, 37, 39 та 48 Закону №796-XII. Також, 08.10.2018 року за №02-06/1748 та 15.11.2018 року за № 02-06/1990 Овруцькою районною державною адміністрацією Житомирської області було надіслано листи до Житомирської ОДА, Кабінету Міністрів України та Міністерство соціальної політики України щодо врегулювання законодавчих актів стосовно нарахування та виплати допомог та компенсацій, передбачених ст. ст. 20, 21, 22, 23, 30, 37, 39 та 48 Закону України № 796-XII (а.с.12).

Позивач вважає, що вона з 17.07.2018 має право на нарахування та виплату щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі, що дорівнює 4-м мінімальним заробітним платам, встановленим законом про Державний бюджет України на відповідний рік, а тому вона звернувся до суду для захисту порушеного права.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Спірні відносини між сторонами в даній справі щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я регулюються правовими нормами Закону України від 28 лютого 1991 року № 796-XII "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи " (далі - Закон №796-XII).

Відповідно до ст. 1 Закону №796-XII цей закон спрямований на захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та розв`язання пов`язаних з нею проблем медичного і соціального характеру, що виникли внаслідок радіоактивного забруднення території; громадян, які постраждали внаслідок інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, та розв`язання пов`язаних з цим проблем медичного і соціального характеру.

Статтею 13 Закону №796-XII закріплено, що держава бере на себе відповідальність за завдану шкоду громадянам та зобов`язується відшкодувати її за:

1) пошкодження здоров`я або втрату працездатності громадянами та їх дітьми, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи;

2) втрату годувальника, якщо його смерть пов`язана з Чорнобильською катастрофою;

3) матеріальні втрати, що їх зазнали громадяни та їх сім`ї у зв`язку з Чорнобильською катастрофою, відповідно до цього Закону та інших актів законодавства України.

На державу покладаються також зобов`язання щодо своєчасного медичного обстеження, лікування і визначення доз опромінення учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих від Чорнобильської катастрофи.

Відносини з приводу виплати громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, щорічної допомоги на оздоровлення громадянам врегульовані статтею 48 Закону №796-XII.

Разом з тим, суд зазначає, що з моменту прийняття до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в тому числі й до статті 48 зазначеного закону неодноразово вносились зміни.

Так, Законом України "Про внесення змін і доповнень до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" №230/96-ВР від 06.06.1996 року, частину 4 статті 48 Закону №796-XII було викладено в новій редакції, відповідно до якої щорічна допомога на оздоровлення виплачується в таких розмірах: інвалідам III групи, дітям-інвалідам - чотири мінімальні заробітні плати. Також вказану статтю доповнено, зокрема, частиною сьомою, за якою розмір мінімальної заробітної плати повинен визначатися на момент виплати.

Водночас, Законом України від 19.12.2006 №489-V "Про Державний бюджет України на 2007 рік" дію абзаців другого, третього, четвертого, п`ятого, шостого, сьомого частини четвертої та частини сьомої статті 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" №796-XII від 28.02.1991 було зупинено в частині виплати компенсацій і допомог у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати.

Вищезазначені положення Закону України від 19.12.2006 №489-V "Про Державний бюджет України на 2007 рік" рішенням Конституційного Суду України у справі №6-рп/2007 від 09.07.2007 року визнано неконституційними.

В подальшому, пунктом 28 розділу II Закону України від 28.12.2007 №107-VI "Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", статтю 48 Закону №796-XII було викладено у такій редакції: "Одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, та сім`ям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких пов`язана з Чорнобильською катастрофою, щорічна допомога на оздоровлення виплачується в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України".

Однак, рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 № 10-рп/2008 таке звуження права осіб на одержання щорічної допомоги на оздоровлення і положення Закону від 28.12.2007 року №107-V про внесення таких змін до ст. 48 Закону №796-ХІІ було визнано неконституційними, та зазначено, що Закон України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" діє в попередній редакції.

У подальшому, підпунктом 8 пункту 4 розділу I Закону України від 28.12.2014 року №76-VIII "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" статтю 48 Закону України від 28.02.1991 №796-XII "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" було викладено у новій редакції, зокрема: "Одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, дітям-інвалідам, сім`ям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких пов`язана з Чорнобильською катастрофою, батькам померлого, щорічна допомога на оздоровлення виплачується у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України".

При цьому, рішеннями Конституційного Суду України №5-р/2018 від 22.05.2018 року та №6-р/2018 від 17.07.2018 року окремі положення Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" №76-VIII від 28.12.2014 визнані неконституційними.

Зокрема, рішенням Конституційного Суду України №6-р/2018 від 17.07.2018 року визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними): п.п.2, абз.1-2 п.п.3, п.4, абз.1-2, п.п.5, абз.1-4 п.п.6, п.п.7 п. 4 розділу I Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" №76-VIII від 28.12.2014 року; ч.3 ст.22, ч.2 ст.24, ч.7 ст.30 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" №796-XII від 28.02.1991 року; ст. 53 (крім її назви), ст. 60 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" №796-XII від 28.02.1991 року у редакції Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" №76-VIII від 28.12.2014 року.

Разом з тим, суд зазначає, що підпункт 8 пункту 4 розділу I Закону України від 28.12.2014 №76-VIII "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України", яким статтю 48 Закону №796-XII було викладено у новій редакції та встановлено зокрема, що щорічна допомога на оздоровлення виплачується у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, ні рішенням Конституційного Суду України №6-р/2018 від 17.07.2018 року, а ні жодним іншим рішенням Конституційного Суду України неконституційним не визнавався.

Надалі зніми до статті 48 Закону №796-ХІІ були внесені на підставі Закону України від 21.04.2016 № 1339-VIII "Про внесення змін до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" щодо усунення дискримінаційного ставлення до громадян, які брали участь у ліквідації наслідків інших ядерних аварій, у ядерних випробуваннях та військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї", згідно з яким статтю 48 Закону №796-XII було викладено у новій редакції, зокрема: "Щорічна допомога на оздоровлення виплачується громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, які брали участь у ліквідації наслідків інших ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт і постраждалим за інших обставин від радіаційного опромінення не з власної вини, віднесеним до категорії 1, учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, інших ядерних аварій, громадянам, які брали участь у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт, і постраждалим за інших обставин від радіаційного опромінення не з власної вини, віднесеним до категорії 2 або 3, дітям-інвалідам, інвалідність яких пов`язана з Чорнобильською катастрофою. Компенсація та допомога, передбачені цією статтею, виплачуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України".

На даний час, статтею 48 Закону України №796-XII (в редакції Закону України від 06.06.2017 № 2082-VIII "Про внесення зміни до статті 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи") встановлено, що щорічна допомога на оздоровлення виплачується громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, які брали участь у ліквідації наслідків інших ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт, і постраждалим за інших обставин від радіаційного опромінення не з власної вини, віднесеним до категорії 1, учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, інших ядерних аварій, громадянам, які брали участь у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт, і постраждалим за інших обставин від радіаційного опромінення не з власної вини, віднесеним до категорії 2 або 3, дітям-інвалідам, інвалідність яких пов`язана з Чорнобильською катастрофою, кожній дитині, яка втратила одного з батьків внаслідок Чорнобильської катастрофи, та евакуйованим із зони відчуження у 1986 році.

Крім того, визначено, що компенсація та допомога, передбачені цією статтею, виплачуються в порядку та розмірах, установлених Кабінетом Міністрів України.

Згідно пункту 26 розділу VI Бюджетного кодексу України, встановлено, що норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

На виконання вимог статті 48 Закону №796-ХІІ Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 26.10.2016 №760, якою затвердив Порядок виплати одноразової компенсації за шкоду, заподіяну внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій, ядерних випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, та щорічної допомоги на оздоровлення деяким категоріям громадян (далі - Порядок №760).

Пунктом 2 Порядку №760 передбачено, що одноразова компенсація та щорічна допомога виплачуються за рахунок коштів, передбачених у Державному бюджеті України на відповідний рік для соціального захисту громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, центрами з нарахування та здійснення соціальних виплат, структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних і районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад за місцем фактичного проживання (перебування) громадян.

Відповідно до п. 10 Порядку №760 щорічна допомога виплачується громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, брали участь в ліквідації наслідків інших ядерних аварій, ядерних випробуваннях, військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт, постраждалим за інших обставин від радіаційного опромінення не з власної вини, віднесеним до категорії 1, учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, інших ядерних аварій, громадянам, які брали участь в ядерних випробуваннях, військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт, постраждалим за інших обставин від радіаційного опромінення не з власної вини, віднесеним до категорії 2 або 3, дітям з інвалідністю, інвалідність яких пов`язана з Чорнобильською катастрофою, кожній дитині, яка втратила одного з батьків внаслідок Чорнобильської катастрофи, та евакуйованим із зони відчуження у 1986 році, - в розмірах, установлених постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2005 року №562 "Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Крім того, за приписами п.4 Порядку використання коштів державного бюджету для виконання програм, пов`язаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 вересня 2005 року №936 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 26.10.2016 №759), щорічна допомога на оздоровлення деяким категоріям постраждалих громадян відповідно до частини другої статті 48 Закону здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 12 липня 2005 року №562 "Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Так, положеннями постанови Кабінету Міністрів України від 12 липня 2005 року №562 "Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" розмір щорічної допомоги на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, складає зокрема: інвалідам III групи та дітям-інвалідам - 90 гривень.

Суд зауважує, що на час судового розгляду справи вказана постанова Кабінету Міністрів України від 12 липня 2005 року №562 "Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" є чинною, в установленому законом порядку вона не скасована та не змінена.

Відповідно до правової позиції, викладеної у рішенні Конституційного Суду України від 25.01.2012 у справі №3-рп/2012, Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України. Суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

Оскільки Закони України від 21.04.2016 №1339-VIII та від 06.06.2017 №2082-VIII, якими статтю 48 Закону №796-ХІІ викладено у новій редакції, за змістом якої повноваження щодо визначення порядку виплати і розміру одноразової грошової компенсації за шкоду здоров`ю були делеговані Кабінету Міністрів України неконституційними не визнавались, то суд приходить до висновку, що Управлінням праці та соціального захисту населення овруцької РДА у відповідності до норм чинного законодавства було здійснено позивачу, як інваліду ІІІ групи, виплату щорічної допомоги на оздоровлення за 2018 рік в сумі 90,00 гривень.

Крім того, суд не приймає до уваги посилання позивача на положення ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", які на його думку встановлюють розмір щорічної допомоги на оздоровлення інвалідам IІІ групи в розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат, оскільки позивачем не було враховано, що правове регулювання розміру зазначених соціальних виплат зазнало змін.

Водночас, при розв`язанні спірних правовідносин судом враховується правова позиція Європейського суду з прав людини, викладена в рішенні "Великода проти України" від 03.06.2014 року, в якому суд зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Здійснивши системний аналіз норм чинного законодавства та наявних у матеріалах справи доказів, суд зазначає, що відповідач при відмові ОСОБА_1 в нарахуванні та виплаті щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат діяв у відповідності до частини другої статті 19 Конституції України, а спірні дії відповідають вимогам частини другої статті 2 КАС України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3)обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У силу ч.ч. 1 та 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

В даному випадку, відповідач надав суду достатні та беззаперечні докази в обґрунтування правомірності своїх дій щодо відмови ОСОБА_1 у нарахуванні та виплаті передбаченої ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат, встановлених законом про Державний бюджет України на відповідний рік.

Оскільки, відповідачем та наявною у матеріалах справи сукупністю належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів доведено, а позивачем не спростовано правомірність відмови Управління праці та соціального захисту населення Овруцької районної державної адміністрації Житомирської області в нарахуванні та виплаті щорічної допомоги на оздоровлення, а також враховуючи відсутність зазначеного позивачем порушення його прав, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими, а тому відмовляє у задоволенні позову у повному обсязі.

Керуючись статтями 9, 77, 90, 242-246, 250, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, -

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) до Управління праці та соціального захисту населення Овруцької районної державної адміністрації Житомирської області (вул. Гетьмана Виговського, 17, Овруцький район, Житомирська область, 11101; ) про визнання протиправною відмови, зобов`язання провести нарахування та виплату щорічної допомоги на оздоровлення - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.Е.Черняхович