Справа № 120/701/19-а
Суддя: Вільчинський Олександр Ванадійович
Дата ухвалення: 2019-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

23 травня 2019 р. Справа № 120/701/19-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Вільчинського О.В., розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області в особі Ліквідаційної комісії УМВС України у Вінницькій області про визнання протиправною відмови у призначенні одноразової грошової допомоги, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) з адміністративним позовом до Міністерства внутрішніх справ України (далі - МВС України, відповідач 1), управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області в особі Ліквідаційної комісії УМВС України у Вінницькій області (далі - УМВС України у Вінницькій області в особі Ліквідаційної комісії УМВС України у Вінницькій області, відповідач 2) про визнання протиправною відмови у призначення одноразової грошової допомоги, зобов`язання вчинити дії.

Мотивуючи свої вимоги позивач зазначає, що у період проходження служби в органах внутрішніх справ у нього виникла хвороба, пов`язана з виконанням службових обов`язків. Зазначає, що 20.02.2006 Медико-соціальною експертною комісією (МСЕК) йому була встановлена третя група інвалідності. В подальшому, відповідно до довідки до акта огляду від 19.03.2018 йому встановлено другу групу інвалідності у зв`язку із захворюванням, пов`язаним з проходженням служби в органах внутрішніх справ. У зв`язку з цим позивач вважає, що він має право на отримання одноразової грошової допомоги згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850 "Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності працівника міліції". Однак, відповідач 1 повернув відповідні матеріали як такі, що не відповідають вимогам законодавства, що стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Ухвалою судді Вінницького окружного адміністративного суду від 04.03.2019 вказану позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою від 20.03.2019 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та встановлені сторонам строки для подання відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив та заперечень.

09.04.2019 відповідач 2 надав суду відзив на позов, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Посилається на те, що друга група інвалідності позивачеві встановлена більше, ніж через два роки від первинного встановлення МСЕК ступеня втрати працездатності, тому відсутні підстави для виплати одноразової грошової допомоги, як інваліду 2-ї групи відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850. Вказує, що прийняття рішення про не/призначення позивачу одноразової грошової допомоги є дискреційним повноваження МВС України.

У відповіді на відзив (вх. № 20997 від 15.04.2019) позивач вважає, що відповідач 2 не спростував його твердження та аргументи стосовно суті позовних вимог. Вважає, що Ліквідаційна комісія УМВС України у Вінницькій області на його заяву про призначення одноразової грошової допомоги із встановленням другої групи інвалідності внаслідок захворювання пов`язаного з проходженням служби в ОВС сформувала висновок про призначення одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України "Про міліцію" в сумі 348575,00 грн., відрахувавши виплачену Вінницькою обласною дирекцією Національної акціонерної страхової компанії "Оранта" 30.12.2005 страхову суму 3825,00 грн., безпідставно, оскільки зазначена сума 3825,00 грн. виплачена не як працівнику міліції, а як військовослужбовцю. Позивач переконанний, що така виплата не є одноразовою грошовою допомогою.

МВС України в обґрунтування своєї позиції у відзиві, що надійшов до суду 15.04.2019 (вх. № 20876) посилається на те, що позивач не має права на отримання одноразової грошової допомоги, оскільки ступінь втрати працездатності без встановлення інвалідності позивачу встановлено ще 30.12.2005, а повторний огляд проведено 19.03.2018, тобто більше, ніж через 2 роки, після первинного встановлення ступеня втрати працездатності. Також зазначає, що позивач посилається на положення Закону України "Про міліцію", який втратив чинність і на спірні відносини не розповсюджуються.

18.04.2019 від управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області в особі Ліквідаційної комісії УМВС України у Вінницькій області на адресу суду надійшли заперечення проти відповіді на відзив. У запереченнях відповідач 2 зазначає, що вимога щодо зобов`язання Ліквідаційної комісії УМВС України у Вінницькій області підготувати висновок про призначення одноразової грошової допомоги, без врахування раніше виплаченої суми в розмірі 352400 грн. не може бути задоволена, оскільки це прямо суперечить обставинам справи та п. 4 Порядку № 850 від 21.10.2015.

В судове засідання, призначене на 15.05.2019, учасники справи не прибули, поряд із цим подали заяви про розгляд справи за їх відсутності.

Відповідно до ч. 3 ст. 194 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

У п. 10 ч. 1 ст. 4 КАС України зазначено, що письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З огляду на наведене вище, враховуючи відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, а також достатність письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, суд приходить висновку про можливість розглянути та вирішити справу у письмовому провадженні.

Відповідно до ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд встановив, що в період з 1985 по 1986 роки позивач проходив строкову службу в Збройних Силах СРСР. З 1989 року - в органах внутрішніх справ України, а саме в Хмільницькому МРВ УМВС України у Вінницькій області. Відповідно до наказу начальника УМВС України у Вінницькій області від 26.12.2005 № 143 о/с (з у рахуванням наказу від 23.01.2006 № 5 о/с) майора міліції ОСОБА_1 звільнено у запас Збройних Сил через хворобу з 30.12.2005. Позивачеві було призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб" від 09.04.1992 № 2262-ХІІ.

11.01.2006 у зв`язку з виходом на пенсію ОСОБА_1 проходив огляд військово-лікарською комісією за розпорядженням ВРП УМВС України у Вінницькій області, йому були діагностовано захворювання: "Анкіпозуючий спондилоартрит (хвороба Бехтерева), центральна форма, з переважним ураженням грудного і поперекового відділів, повільно прогресуючий перебіг, активність першого ступеня, рентгенологічна II стадія з помірним порушенням статико-динамічної функції хребта. Деформуючий остеоартроз правого кульшового суглобу із вальгусною деформацією стегна та незначним порушенням функції руху. Гіпертонічна хвороба другої стадії., без кризовий перебіг. Гіпертонічне серце. Атеросклероз аорти. СНІ. Ангіопатія сітківки по гіпертензивному типу обох очей. Хронічний персистуючий гепатит в стадії нестійкої ремісії, з незначним порушенням функції печінки. Вегетативна дисфункція помірно виражена. Змішаний тривожний та депресивний розлад помірно виражений", які пов`язані з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

20.02.2006 Медико-соціальною експертною комісією (МСЕК) позивачеві встановлена третя група інвалідності та 45 % втрати працездатності.

Відповідно до довідки Вінницької обласної дирекції Національної акціонерної страхової компанії "Оранта" за вих. № 4-13/459 від 07.06.2018 ОСОБА_1 за втрату працездатності за державним обов`язковим особистим страхуванням 30.12.2005 виплачена страхова сума 3825 грн.

19.03.2018 позивач повторно пройшов огляд медико-соціальною експертною комісією в Вінницькому обласному центрі МСЕК. За результатами огляду медико-соціальної експертної комісії (акт № 50309 від 19.03.2018) йому встановлено 30% (тридцять) додатково, разом 75 % втрати професійної працездатності. В акті зазначено, що захворювання так, пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ. Окрім того, позивачеві встановлена інвалідність другої групи безтерміново.

26.10.2018 ОСОБА_1 звернувся до Ліквідаційної комісії УМВС України у Вінницькій області із заявою від 24.10.2018 про проведення виплати йому одноразової грошової допомоги у зв`язку з тим, що він отримав другу групу інвалідності внаслідок захворювання пов`язаного з проходженням служби в ОВС. УМВС України у Вінницькій області складено та направлено до МВС України висновок про призначення позивачеві одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України від 20.12.1990 № 565-ХІІ "Про міліцію" у розмірі 348575 грн.

05.12.2018 МВС України листом № 15/2-4642 за підписом директора Департаменту фінансово-облікової політики повернуло матеріали про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги Ліквідаційній комісії УМВС у Вінницькій області як такі, що не відповідають вимогам законодавства, а саме, посилаючись на пункт 4 Порядку № 850, МВС України вказало на відсутність у позивача права на отримання грошової допомоги, оскільки з дати первинного огляду МСЕК пройшло більше 2 років.

Щодо повернення матеріалів про призначення одноразової грошової допомоги позивача повідомлено листом голови Ліквідаційної комісії Управління МВС України у Вінницькій області від 12.12.2018 № 558/22-2018.

Вважаючи відмову в призначені одноразової грошової допомоги протиправною, позивач звернувся до суду із вказаним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, які були досліджені в процесі розгляду адміністративної справи, суд брав до уваги такі положення матеріального законодавства.

До набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію" (до 07.11.2017) порядок виплати одноразової грошової допомоги регулювався нормами статті 23 Закону України "Про міліцію" та Порядком та умовами призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850.

Відповідно до статті 23 Закону України "Про міліцію" у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров`я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

На виконання зазначеної норми Закону, постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850 затверджено Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 850 грошова допомога призначається і виплачується у разі, зокрема, установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності IІI групи.

Пунктами 7 - 9 Порядку № 850 встановлено, що працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, подає за місцем служби такі документи: заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв`язку з установленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності за формою згідно з додатком до цих Порядку та умов; довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках).

Керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 цих Порядку та умов, висновок щодо виплати грошової допомоги.

МВС в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.

Наведені норми Порядку № 850 свідчать, що саме Міністерство внутрішніх справ України вирішує питання про виплату одноразової грошової допомоги на підставі документів, направлених керівником органу внутрішніх справ, у якому проходив службу працівник міліції.

Відповідно до пункту 14 Порядку № 850 призначення і виплата грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність чи часткова втрата працездатності без установлення інвалідності працівника міліції за висновком комісії з розслідування нещасного випадку є наслідком: учинення ним злочину, адміністративного правопорушення або дисциплінарного проступку; учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння; навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, установленого судом); подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати грошової допомоги.

Зазначений перелік є вичерпним.

Отже, в разі установлення інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, працівник міліції позбавляється права на отримання грошової допомоги лише за наявності обставин, перелічених у пункті 14 Порядку № 850.

Матеріалами справи встановлено, що 19.03.2018 позивач пройшов огляд медико-соціальною експертною комісією. За результатами огляду медико-соціальної експертної комісії позивачеві встановлено другу групу інвалідності у зв`язку із захворюванням, пов`язаним з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

Повертаючи без прийняття рішення матеріали з питання призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , відповідач 1 керувався лише положеннями п. 4 Порядку № 850, якими передбачено, що якщо протягом двох років працівникові міліції після первинного встановлення інвалідності із втратою працездатності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає йому право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі, виплата проводиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Виходячи з цього відповідач вважає, що оскільки з дати первинного обліку МСЕК пройшло більше 2 років, позивач не має правових підстав для отримання грошової допомоги.

Із такими доводами відповідача, суд не погоджується з урахуванням такого.

Днем виникнення права на отримання грошової допомоги у разі встановлення працівнику міліції інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії. При цьому вимоги щодо виплати грошової допомоги можуть бути пред`явлені протягом трьох років з дня настання події, що дає право на отримання такої допомоги (пункти 2, 13 Порядку № 850).

Із аналізу зазначених положень випливає, що виникнення права особи на виплату одноразової допомоги пов`язується законодавцем безпосередньо із фактом встановлення йому інвалідності. Тобто таке право виникає з дня встановлення інвалідності, зазначеного в довідці медико-соціальної експертної комісії, та може бути реалізоване особою протягом наступних трьох років від цієї дати.

Таким чином, днем виникнення у ОСОБА_1 права на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому інвалідностідругої групи є вказана у довідці до акта огляду медико-соціальною експертною комісією дата встановлення інвалідності, а саме - 19.03.2018. А тому саме від цієї дати протягом трьох років за позивачем зберігається право на отримання допомоги.

Суд звертає увагу на те, що положення п. 4 Порядку № 850, на які посилається відповідач, не позбавляють позивача права на отримання одноразової грошової допомоги, а лише встановлюють обмеження у розмірі виплати нарахованої суми грошової допомоги в залежності від часу повторного встановлення інвалідності із втратою працездатності після первинного встановлення втрати працездатності.

Тобто, у випадку коли між первинним встановленням інвалідності та встановленням вищої групи чи іншої причини інвалідності не пройшло два роки, особі виплачується грошова допомога із урахуванням раніше проведеної виплати. У випадку ж, коли вища група інвалідності встановлена за межами двох років від первинного встановлення нижчої групи інвалідності, особа набуває повного права на отримання грошової допомоги у відповідному більшому розмірі без будь-яких відрахувань різниць між попередніми виплатами.

Жодних обмежень щодо неможливості призначення та виплати позивачу за наявності встановлених для цього підстав одноразової грошової допомоги за наслідком встановлення другої (вищої) групи інвалідності як Порядок № 850, так і положення інших нормативно-правових актів, які врегульовують спірне питання, не передбачають. Винятком із цього правила є встановлення обставин, передбачених пунктом 14 Порядку № 850. Однак таких відносно позивача судом встановлено не було.

Щодо доводів МВС України про те, що положення Закону України "Про міліцію" втратили чинність і на спірні відносини не розповсюджуються, то суд зазначає таке.

Пунктом 5 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" Закон України "Про міліцію" визнано таким, що втратив чинність.

Однак, за змістом пункту 15 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" вказаного Закону право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України "Про міліцію", зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію".

Таким чином, за позивачем зберігається право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України "Про міліцію" відповідно до Порядку № 850, який діяв до набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію" й, виходячи з положень якого обов`язок з прийняття рішення про призначення чи відмову в призначенні грошової допомоги покладено саме на МВС України, яке, однак, всупереч наведеному, повернуло документи позивача.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, в постанові від 13.02.02.2018 у справі № 808/1866/16, від 19.09.2018 у справі № 530/1280/17, від 03.10.2018 у справах № 361/7249/17 та № 361/7249/17, від 20.02.2019 у справі №822/1883/18, від 16.05.2019 у справі №822/2518/17, і суд не вбачає підстав для неврахування такого висновку.

Суд наголошує, що Законом України "Про міліцію" не встановлено обмежень щодо виплати одноразової грошової допомоги, які передбачені пунктом 4 Порядку № 850. Вказана норма Порядку №850 не позбавляє позивача права на отримання одноразової грошової допомоги, а лише встановлює обмеження у розмірі проведення виплати нарахованої суми грошової допомоги в залежності від часу повторного встановлення інвалідності із втратою працездатності після первинного встановлення втрати працездатності. Так само цей пункт Порядку не містить жодних застережень щодо неможливості проведення виплати грошової допомоги у разі встановлення особі після спливу двохрічного терміну іншої групи інвалідності чи більшого відсотку втрати працездатності.

Відтак, вичерпний перелік випадків, за яких особі може бути відмовлено у призначенні грошової допомоги, визначено у пункті 14 Порядку № 850, і підстави, з якої виходив відповідач 1, вказана норма не містить.

Підсумовуючи зазначене, суд погоджується з доводами позивача, що він має право на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до частини шостої статті 23 Закону України "Про міліцію" та Порядку № 850.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Відповідно до пунктів 21, 24 рішення у справі "Федоренко проти України" (№ 25921/02) Європейський суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути "існуючим майном" або "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи "законними сподіваннями" отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини у пункті 32 рішення по справі "Стреч проти Сполучного Королівства" (Stretch v. the United Kingdom № 44277/98).

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (Заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява N 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Посилання відповідача 2, що позивачем вже було отримано відповідну грошову виплату суд не приймає, оскільки 30.12.2015 за державним обов`язковим страхуванням військовослужбовців отримав нараховану страхову суму у розмірі 3825 грн. за 45% втрати працездатності, що підтверджується довідкою НАСК "Оранта" від 07.06.2018 "4-13/459, при цьому така виплата проводилась позивачу не як працівнику міліції, а як військовослужбовцю, тобто така виплата не є одноразовою грошовою допомогою, а страховою сумою. Доказів виплати позивачу одноразової грошової допомоги відповідачем не надано.

За таких обставин суд дійшов висновку, що позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням другої групи інвалідності у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, що становить 352400 грн. (200 х 1762). З метою ефективного захисту прав та інтересів позивача, про захист яких він просить, суд вважає за необхідне визнати протиправною відмову МВС України, оформлену листом №15/2-4642 від 05.12.2018, у призначенні позивачеві одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням другої групи інвалідності; зобов`язати УМВС України у Вінницькій області в особі Ліквідаційної комісії УМВС України у Вінницькій області сформувати та направити МВС України висновок про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 в розмірі 352400 грн. та зобов`язати МВС України розглянути питання та прийняти рішення про призначення та виплату позивачеві одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням другої групи інвалідності в розмірі 352400 грн.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оскільки відповідачами не доведена правомірність своїх дій, суд вважає, що позов необхідно задовольнити повністю.

Щодо розподілу судових витрат, то такий відповідно до ст.139 КАС України не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 73-77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною відмову Міністерства внутрішніх справ України, оформлену листом № 15/2-4642 від 05.12.2018, у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням другої групи інвалідності.

Зобов`язати управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області в особі Ліквідаційної комісії УМВС України у Вінницькій області сформувати та направити Міністерству внутрішніх справ України висновок про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 в розмірі 352400 грн. відповідно до Закону України "Про міліцію" від 20.12.1990.

Зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України розглянути питання та прийняти рішення про призначення та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням другої групи інвалідності в розмірі 352400 грн. відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №850 від 21.10.2015.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 )

Міністерство внутрішніх справ України (01601, м. Київ, вул. Академіка Богомольця, 10, )

Управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області в особі Ліквідаційної комісії УМВС України у Вінницькій області (21050, м. Вінниця, вул. Театральна, 10, )

Суддя Вільчинський Олександр Ванадійович