Справа № 826/26420/15
Суддя: Коротких Андрій Юрійович
Дата ухвалення: 2019-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Коротких А.Ю.,

суддів: Ганечко О.М.,

Сорочка Є.О.,

при секретарі Григорук В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Нікея-ЛТД" на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 травня 2016 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Нікея-ЛТД" до Державної фіскальної служби України, Головного управління ДФС у місті Києві, Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у місті Києві про визнання незаконними та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Нікея-Лтд» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Державної фіскальної служби України, Головного управління ДФС у місті Києві та Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві, у якій просило: визнати незаконним та скасувати рішення ДФС України від 30.09.2015 року № 20751/6/99-99-11-02-02-15 про результати розгляду скарги; визнати незаконним та скасувати рішення ГУ ДФС України у м. Києві від 09.07.2015 року № 10626/10/26-15-11-03-11 про результати розгляду первинної скарги; визнати незаконним та скасувати рішення (лист) ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві від 12.05.2015 року № 625/10/26-55-11-02; зобов`язати ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві включити відомості з поданої ТОВ «Нікея-Лтд» податкової декларації з податку на додану вартість за податковий період календарний місяць квітень 2015 року, доповнення та додатків до цієї декларації, до облікових даних щодо цього товариства у інформаційних базах даних ДФС України.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 травня 2016 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, товариство з обмеженою відповідальністю "Нікея-ЛТД" подало апеляційну скаргу. В апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи та на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу на адресу Шостого апеляційного адміністративного суду не надходив.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, які з`явились у судове засідання, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 08.05.2015 року ТОВ «Нікея-Лтд» подало до ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві податкову декларацію з податку на додану вартість за звітний період квітень 2015 року з додатками 2, 3, 4 і 5 у паперовому вигляд та доповненнями до цієї податкової декларації, яку було зареєстровано за № .

12.06.2015 року позивач отримав від ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві лист № 625/10/26-55-11-02 «Про відмову у прийнятті» (т. 1, а.с. 105), датований 12.05.2015 року, яким повідомив, з посиланням на норми ст. 49 і п. 46.4 ст. 46 Податкового кодексу України, що податкова звітність з податку на додану вартість за квітень 2015 року, разом з доповненням до такої декларації, була подана ТОВ «Нікея-Лтд» до ДПІ у спосіб, що суперечить вимогам абз. 2 п. 49.4 ст. 49 зазначеного Кодексу, а саме - на паперових носіях. У зв`язку з цим подана звітність з податку на додану вартість за квітень 2015 року не може бути прийнята та платнику податків запропоновано повторно подати звіт з податку на додану вартість за вказаний звітний період у спосіб, передбачений п. 49.4 ст. 49 Податкового кодексу України, та за необхідності, подати через загальний відділ податкової інспекції доповнення, яке вважатиметься невід`ємною частиною декларації.

Не погоджуючись з рішенням ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві, викладеним у листі від 12.05.2015 року № 625/10/26-55-11-02, позивач звернувся до ГУ ДФС у м. Києві зі скаргою від 22.06.2015 року № 142 (т. 1, а.с.106-107), за результатами розгляду якої ГУ ДФС у м. Києві прийняло рішення від 09.07.2015 року № 10626/10/26-15-11-03-11, яким залишило без змін вказане рішення, а скаргу позивача - без задоволення (т.1, а.с.108-109).

Не погоджуючись з оскаржуваним рішенням ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві та рішенням ГУ ДФС у м. Києві від 09.07.2015 року № 10626/10/26-15-11-03-11, позивач звернувся зі скаргою від 20.08.2015 року № 196 (т.1, а.с.110-112) на такі рішення до ДФС України.

30.09.2015 року, у межах продовженого рішенням ДФС України від 31.08.2015 року № 18572/6/99-99-11-02-02-15 строку розгляду скарги позивача, ДФС України прийнято рішення № 20751/6/99-99-11-02-02-15 про результати розгляду скарг (т.1, а.с.113), яким лист ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві та рішення ГУ ДФС у м. Києві залишено без змін, а скаргу позивача - без задоволення.

Вважаючи рішення щодо неприйняття податкової декларації з податку на додану вартість за квітень 2015 року та рішення за результатами розгляду скарг ТОВ «Нікея-Лтд» протиправними, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Колегія суддів, розглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги, дійшла висновку про обґрунтованість та правомірність висновків суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулює Податковий кодекс України.

Пунктами 36.1 та 36.2 статті 36 Податкового кодексу України встановлено, що податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. Податковий обов`язок виникає у платника за кожним податком та збором.

Відповідно до пункту 49.2 статті 49 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період, в якому виникають об`єкти оподаткування, або у разі наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є.

Пунктом 49.3 статті 49 Податкового кодексу України встановлено, що декларація подається за вибором платника податків, якщо інше не передбачено цим Кодексом, в один із таких способів: особисто платником податків або уповноваженою на це особою; надсилається поштою з повідомленням про вручення та з описом вкладення; засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб у порядку, визначеному законодавством.

Процедура подання податкової звітності засобами електронного зв`язку в електронній формі до контролюючого органу регулюється Інструкцією з підготовки і подання податкових документів в електронному вигляді засобами телекомунікаційного зв`язку, затвердженої наказом Державної податкової адміністрації України від 10.04.2008 року № 233, що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 16.04.2008 року за № 320/15011.

Згідно з пунктом 49.4 статті 49 Податкового кодексу України платники податків, що належать до великих та середніх підприємств, подають податкові декларації до контролюючого органу в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб у порядку, визначеному законодавством. Податкова звітність з податку на додану вартість подається в електронній формі до контролюючого органу всіма платниками цього податку з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб у порядку, визначеному законодавством.

Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 28.12.2014 року №71-VІІІ (набрав чинності 01.01.2015 року) були внесені зміни до ПК України, зокрема п. 49.4 доповнено абз. 2 такого змісту: "Податкова звітність з податку на додану вартість подається в електронній формі до контролюючого органу всіма платниками цього податку з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб у порядку, визначеному законодавством".

Аналогічно п. 2 розд. ІІІ Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 23.09.2014 року № 966, що був зареєстрований в Міністерстві юстиції України 14 жовтня 2014 року за № 1267/26044 та діяв до 01.02.2016 року) передбачено, що декларація та додатки до неї, а також інша податкова звітність з податку на додану вартість, зазначена у пункті 8 розділу І цього Порядку, подаються до контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податку, засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб у порядку, визначеному законодавством.

Наведені норми права встановлюють інші, спеціальні вимоги, щодо подачі податкової декларації з податку на додану вартість, яка має бути подана виключно в електронній формі. Отже, у даному конкретному випадку норма п. 49.3 ст. 49 ПК України застосуванню не підлягає, а у платника податку відповідно відсутнє право подачі декларації з податку на додану вартість у паперовому вигляді.

Враховуючи вищевказане, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що подача податкової декларації з податку на додану вартість за звітний період квітень 2015 року в електронному вигляді є обов`язком позивача.

Відповідно до п. 49.8 ст. 49 ПК України прийняття податкової декларації є обов`язком контролюючого органу. Під час прийняття податкової декларації уповноважена посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов`язана перевірити наявність та достовірність заповнення всіх обов`язкових реквізитів, передбачених пунктами 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу. Інші показники, зазначені в податковій декларації платника податків, до її прийняття перевірці не підлягають.

Нормами п. 49.9 ст. 49 цього Кодексу визначено, що за умови дотримання платником податків вимог цієї статті посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов`язана зареєструвати податкову декларацію платника датою її фактичного отримання контролюючим органом.

Отже, обов`язок зареєструвати податкову декларацією платника податку виникає у контролюючого органу за умови дотримання таким платником податку вимог ст. 49 ПК України, якою, зокрема, визначено, що податкова звітність з податку на додану вартість подається в електронній формі до контролюючого органу всіма платниками цього податку з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб у порядку, визначеному законодавством.

На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем порушено порядок подання податкової декларації з податку на додану вартість за квітень 2015 року, оскільки порушено порядок її направлення.

У зв`язку з тим, що позивачем не дотримано норми ст. 49 ПК України, зокрема, щодо обов`язку подання податкової звітності з податку на додану вартість в електронній формі, листом від 12.05.2015 року № 625/10/26-55-11-02 податковий орган повідомив позивача про те, що направлена засобами поштового зв`язку податкова декларація вважається неподаною.

Враховуючи встановлену правомірність дій відповідача, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовної вимоги про зобов`язання ДПІ включити відомості з поданої ТОВ «Нікея-Лтд» податкової декларації з податку з ПДВ за квітень 2015 року, доповнення та додатків до цієї декларації, до облікових даних щодо цього товариства у інформаційних базах даних ДФС України, як похідної від позовної вимоги про скасування рішення про відмову у прийнятті такої декларації.

Щодо позовних вимог позивача про визнання протиправними та скасування рішень про результати розгляду скарг, колегія суддів зазначає наступне.

У відповідності до пп. 17.1.7 п. 17.1 ст. 17 ПК України платник податків має право оскаржувати в порядку, встановленому цим Кодексом, рішення, дії (бездіяльність) контролюючих органів (посадових осіб), надані контролюючими органами податкові консультації.

Згідно з п. 56.2 ст. 56 ПК України у разі коли платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов`язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, він має право звернутися до контролюючого органу вищого рівня із скаргою про перегляд цього рішення.

Пунктом 55.1 ст. 55 цього Кодексу визначено, що податкове повідомлення-рішення про визначення суми грошового зобов`язання платника податків або будь-яке інше рішення контролюючого органу може бути скасоване контролюючим органом вищого рівня під час проведення процедури його адміністративного оскарження та в інших випадках у разі встановлення невідповідності таких рішень актам законодавства.

Порядок подання та розгляду скарги платника податків на рішення контролюючого органу врегульовано нормами ст. 56 ПК України.

Позивач не зазначає, яким чином рішення ГУ ДФС у м. Києві та ДФС України, прийняті за результатами розгляду скарг, порушують його права, а тому, в розумінні норм Кодексу адміністративного судочинства України, рішення про результати розгляду первинної скарги від 09.07.2015 року № 10626/10/26-15-11-03-11 та рішення про результати розгляду скарги від 30.09.2015 року № 20751/6/99-99-11-02-02-15 не є юридично значимими для позивача, оскільки не породжують для позивача настання будь-яких юридичних наслідків та не впливають на його права та обов`язки, а тому відповідні позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

На підставі вищенаведеного, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що адміністративний позов задоволенню не підлягає.

Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Всі наведені апелянтом доводи не спростовують вірних висновків суду першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було правильно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, правильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Нікея-ЛТД" залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 травня 2016 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку і строки, встановлені статтями 329, 331 КАС України.

Головуючий суддя: Коротких А.Ю.

Судді: Ганечко О.М.

Сорочко Є.О.

Повний текст постанови виготовлено 20 травня 2019 року.