Справа № 334/9614/18
Суддя: Турбіна Т. Ф.
Дата ухвалення: 2019-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Дата документу 14.05.2019
Справа № 334/9614/18
Провадження № 2-а/334/68/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2019 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Турбіної Т.Ф., при секретарі Лиходід А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі адміністративний позов ОСОБА_1 до поліцейського УПП у Запорізькій області ДПП рядового поліції Шеки Володимира Анатолійовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до поліцейського УПП у Запорізькій області ДПП рядового поліції Шеки Володимира Анатолійовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, в обґрунтування якого зазначив, що на підставі Постанови про накладення адміністративного стягнення про справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху зафіксованого не в автоматичному режимі БР № 036029 від 14.12.2018 року на нього відповідачем було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255,00 грн.

В обґрунтування позову зазначив, що у вказаній постанові було зазначено, що 14.12.2018 року о 15.36 год. водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Opel Astra», д.н. НОМЕР_1 , по вул. Верхня, 12 в м. Запоріжжі, на вимогу дорожнього знака 5.16 «Напрямок руху по смугам» зі смуги, яка вказує рух прямо, здійснив поворот ліворуч, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП.

Позивач вважає вказану постанову незаконною, оскільки її було винесено інспектором одразу ж на місці фіксування правопорушення, але розгляд справи на місці, без підготовки та надання особі часу для звернення за правовою допомогою, подання заперечення на протокол та постанову, документів, які характеризують особу, інших доказів по справі, порушує права, передбачені ст.268 КУпАП, при накладенні конкретного розміру штрафу не враховано особу, матеріальний стан та інші обставини, які слід враховувати при призначенні адміністративного стягнення, на що вказує ст.33 КУпАП, а тому за таких обставин його процесуальні права при такому розгляді справи грубо порушено.

У зв`язку з вищевказаним, ОСОБА_1 просить звільнити його від сплати судового збору та скасувати постанову серії БР № 036029 від 14.12.2018 року про накладення адміністративного стягнення, складену рядовим поліції УПП у Запорізькій області ДПП Шека В.А. щодо накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255,00 грн.

В судове засідання позивач не з`явився, подав суду заяву про слухання справи без його участі, на задоволенні позову наполягає.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про час слухання справи був повідомлений належним чином, з відзивом на позов до суду не звертався.

За відсутності учасників процесу розгляд адміністративної справи здійснено в порядку ч.4 ст.229 КАС України без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу на підставі наявних у ній доказів.

Вивчивши матеріали справи та проаналізувавши надані документи та докази, суд прийшов до наступних висновків.

Правовідносини по позову регулюються Кодексом адміністративного судочинства України, Кодексом України про адміністративні правопорушення, Правилами дорожнього руху в Україні.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до положень статті 1 КУпАП основним завданням цього Кодексу є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції та законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно з ст. 6 Закону України «Про Національну поліцію», поліція у своїй діяльності керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про Національну поліцію», під час виконання своїх завдань поліція забезпечує дотримання прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і сприяє їх реалізації.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань: у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Судом встановлено, що 14.12.2018 року поліцейським УПП у Запорізькій області ДПП рядовим поліції Шекою Володимиром Анатолійовичем було складено Постанову про накладення адміністративного стягнення про справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху зафіксованого не в автоматичному режимі БР № 036029, згідно якої 14.12.2018 року о 15.36 год. водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Opel Astra», д.н. НОМЕР_1 , по вул. Верхня, 12 в м. Запоріжжі, на вимогу дорожнього знака 5.16 «Напрямок руху по смугам» зі смуги, яка вказує рух прямо, здійснив поворот ліворуч, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП.

Стаття 122 ч.1 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги в русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Згідно п. 8.4 ПДР України дорожні знаки (додаток 1) поділяються на групи: а) попереджувальні знаки. Інформують водіїв про наближення до небезпечної ділянки дороги і характер небезпеки. Під час руху по цій ділянці необхідно вжити заходів для безпечного проїзду; б) знаки пріоритету. Встановлюють черговість проїзду перехресть, перехрещень проїзних частин або вузьких ділянок дороги; в) заборонні знаки. Запроваджують або скасовують певні обмеження в русі; г) наказові знаки. Показують обов`язкові напрямки руху або дозволяють деяким категоріям учасників рух по проїзній частині чи окремих її ділянках, а також запроваджують або скасовують деякі обмеження; ґ) інформаційно-вказівні знаки. Запроваджують або скасовують певний режим руху, а також інформують учасників дорожнього руху про розташування населених пунктів, різних об`єктів, територій, де діють спеціальні правила; д) знаки сервісу. Інформують учасників дорожнього руху про розташування об`єктів обслуговування; е) таблички до дорожніх знаків. Уточнюють або обмежують дію знаків, разом з якими вони встановлені.

Згідно розділу 33 ПДР України - «Дорожні знаки», знак 5.16 «Напрямки руху по смугах» вказує кількість смуг на перехресті і дозволені напрямки руху по кожній з них.

Як вбачається зі змісту ч.2 ст.258 КУпАП, протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

У відповідності до вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 252 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Розгляд справи про адміністративні правопорушення, передбачені ч.1 ст.122 КУпАП, відповідно до положень ст. 222 КУпАП відноситься до компетенції Національної поліції України, тобто постанову винесено уповноваженою особою.

Відповідно до п. 4 розділу ІІІ Інструкції, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, користується правами, визначеними у ст. 268 КУпАП, серед яких зокрема передбачено право при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи.

Згідно ст. 268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Зі змісту постанови вбачається, що справа про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 була розглянута у його присутності, що підтверджується підписом останнього у постанові.

Що стосується тверджень позивача відносно протиправності постанови і відсутності в його діях складу правопорушення, то суд приходить до наступного.

Згідно ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні спору керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України.

Відповідно ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи вина дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Відповідно до ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суб`єкт владних повноважень - відповідач у справі зобов`язаний подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі, незалежно від того, на чию користь вони можуть бути використані - на користь відповідача чи навіть позивача. Разом з цим, відповідач не з`явився до суду та не надав суду жодних доказів, які б підтверджували факт наявності обставин, зазначений у постанові.

У протоколі про адміністративне правопорушення відповідач у графі 8 зазначив докази, які додаються до постанови, відео 153-40322, але вказаний відеозапис на виконання ухвали суду відповідачем не було надано суду для огляду в судовому засіданні.

Будь-які інші належні докази, що підтверджують вину ОСОБА_1 у вчиненні вказаного в постанові правопорушення, в матеріалах справи відсутні.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду від 23.12.2005 р. №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП. У ній, зокрема, необхідно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно п.1 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 2 від 06 березня 2008 року «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ» у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень належить перевіряти, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Сторони в процесі повинні подати докази на підтвердження обставин, на які вони посилаються, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона. Однак, в адміністративних справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його вини. Презумпція вини покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів. Обов`язок суб`єкта владних повноважень довести правомірність свого рішення в суді посилює його відповідальність при прийнятті рішень, вчиненні інших дій чи допущенні бездіяльності.

Проте, всупереч вищезгаданим нормам, відповідач не представив суду жодних доказів в підтвердження вчинення позивачем вказаного правопорушення та правомірності винесення оскаржуваної постанови та такі в матеріалах справи відсутні. Відтак, доводи позивача не спростовано.

Враховуючи положення ч.2 ст.71 КАС України, згідно до якої в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, та той факт, що відповідачем не надано переконливих доказів того, що ОСОБА_1 скоїв правопорушення, передбачені ч.1ст.122 КУпАП, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі.

Приймаючи до уваги викладене, постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності підлягає скасуванню, провадження по справі закриттю.

Крім того, відповідно до ч.4 ст.288 КУпАП, особа, яка оскаржила постанову у справі про адміністративне правопорушення, звільняється від сплати державного мита. У постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України від 23.01.2015 року №2 «Про практику застосування адміністративними судами положень Закону України від 8 липня 2011 року № 3674-УІ «Про судовий збір» зазначено, що при вирішенні питання сплати судового збору необхідно виходити з того, що норми ч.4 ст.288 КУпАП є спеціальними нормами порівняно з нормами ЗУ «Про судовий збір». У вказаній постанові міститься висновок, що за подання до суду адміністративного позову про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, якою особу притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу, судовий збір не сплачується у порядку та розмірах, установлених Законом України «Про судовий збір».

Керуючись ст.ст.3, 4, 6, 7, 8, 9, 10, 11, 14, 159- 164, КАС України, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову поліцейського УПП у Запорізькій області ДПП рядового поліції Шеки Володимира Анатолійовича БР № 036029 від 14.12.2018 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП визнати протиправною та скасувати.

Справу про адміністративне провадження у відношенні ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122 КУпАП - закрити.

На рішення суду протягом десяти днів з дня отримання його копії може бути подана апеляційна скарга до третього апеляційного адміністративного суду через Ленінський районний суд м. Запоріжжя.

Суддя: Турбіна Т. Ф.