Справа № 826/3857/17
Суддя: Бужак Наталія Петрівна
Дата ухвалення: 2019-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/3857/17
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Бужак Н. П.

Суддів: Костюк Л.О., Пилипенко О.Є.

За участю секретаря: Івченка М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Міністерства юстиції України на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 25 лютого 2019 року, суддя Келеберда В.І., у справі за адміністративним позовом Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації Міністерства юстиції України, Департаменту державної реєстрації та нотаріату Міністерства юстиції України, Державного підприємства "Національні інформаційні системи" Міністерства юстиції України, треті особи, які не заявляються самостійних вимог на предмет спору: Нотаріальна палата України, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-

У С Т А Н О В И В:

Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Міністерства юстиції України, Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації Міністерства юстиції України, Департаменту державної реєстрації та нотаріату Міністерства юстиції України, Державного підприємства "Національні інформаційні системи" Міністерства юстиції України, треті особи, які не заявляються самостійних вимог на предмет спору: Нотаріальна палата України, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України від 09 лютого 2017 року № 324/5 "Про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень";

- визнати протиправним та скасувати висновок Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації від 16 грудня 2016 року;

- зобов`язати ДП "Національні інформаційні системи" розблокувати приватному нотаріусу ОСОБА_1 доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 листопада 2017 року за клопотанням представника позивача позов в частині позовних вимог про зобов`язання ДП "Національні інформаційні системи" розблокувати приватному нотаріусу ОСОБА_1 доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно залишено без розгляду.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 25 лютого 2019 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства юстиції України від 09 лютого 2017 року № 324/5 "Про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень", яким скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 21 квітня 2016 року № 29366488, № 29366399, № 29366436, прийняті приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 У решті позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, відповідач - Міністерство юстиції України подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши осіб, що з`явились в судове засідання, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що 10 жовтня 2016 року до Міністерства юстиції України надійшла скарга ПАТ "Державний ощадний банк України" на дії та рішення державного реєстратора ОСОБА_1 у зв`язку з реєстрацією права власності на квартири № 100 , №104, №106, №273 в будинку за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 .

За результатами розгляду зазначеної скарги Комісією з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації Міністерства юстиції України складено висновок від 16 грудня 2016 року, яким встановлено, що 31 січня та 24 лютого 2014 року ТОВ "ПГ Інвест" на підставі іпотечних договорів № 190, та № 444, посвідчених приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6 , передано в іпотеку АТ "Ощадбанк" майнові права на нерухоме майно, будівництво якого не завершено, на квартири, що будуються за адресою: АДРЕСА_1 , зокрема, на квартири №100 , №106, №273.

Іпотека та заборона відчуження на зазначені об`єкти зареєстровані у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

На час розгляду скарги будівництво багатоповерхового житлового будинку за зазначеною адресою завершено, об`єкт введений в експлуатацію.

09 вересня 2016 року ТОВ "ПГ Інвест" звернулося з листом до ПАТ "Ощадбанк" щодо внесення змін до іпотечних договорів в частині зміни опису предмета іпотеки з майнових прав на повноцінні об`єкти нерухомого майна в збудованому будинку, у якому також було зазначено про оформлення права власності на квартири №100, №106, № 273.

У той же день з інформації, отриманої з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, скаржнику стало відомо, що, дійсно, 21 квітня 2016 року приватним нотаріусом ОСОБА_1 прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 29366488, на підставі якого зареєстровано право власності на квартиру № 100 за ОСОБА_4 , № 29366460 на квартиру № 106 за ОСОБА_2 , № 29366436 на квартиру № 273 за ОСОБА_3

Відповідно до висновку Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації Міністерства юстиції України державна реєстрація права власності за фізичними особами відбулася без згоди іпотекодержателя, що є порушенням прав заявника. На підтвердження зазначених обставин, Комісією наведено також, що приватним нотаріусом ОСОБА_1 на підставі рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 21 квітня 2016 року № 29366488, № 29366460, № 29366399, № 29366436 до розділів, відкритих на квартири № 100, 106, 104, 273, зі спеціального розділу були перенесені записи про іпотеку № 14965487, 14965668, 14965575, 14965799 та обтяження № 14963602, 14963824, 14963749, 14963927, погашені записи про іпотеку № 4799204, 4799246, 4533753, 4533829 та обтяження № 4780402, 4780438, 4531075, 4533409 у спеціальному розділі.

За наявності підстав для прийняття рішень, передбачених статтями 23, 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" за висновками Комісії приватним нотаріусом ОСОБА_1 були прийняті рішення про реєстрацію прав власності, які підлягають скасуванню з вищезазначених підстав.

09 лютого 2017 року наказом Міністерства юстиції України № 324/5 "Про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень" частково задоволено скаргу ПАТ "Державний ощадний банк" від 04 жовтня 2016 року №55/2-01/1694-5418/2016-00/вих., скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 21 квітня 2016 року № 29366488, 29366399, 29366436, прийняті приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 , тимчасово заблоковано доступ приватного нотаріуса ОСОБА_1 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно строком на шість місяців.

Не погоджуючись із висновок Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації від 16 грудня 2016 року та наказом Міністерства юстиції України від 09 лютого 2017 року № 324/5 "Про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень", вважаючи їх протиправними та такими, що порушують законні права та інтереси, позивач звернувся з відповідним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Повноваження Міністерства юстиції України у спірних правовідносинах визначаються, зокрема, Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядком розгляду скарг у сфері державної реєстрації, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1128 (далі - Порядок № 1128).

Відповідно до частин 1 та 2 статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду. Міністерство юстиції України розглядає скарги: 1) на рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав (крім випадків, коли таке право набуто на підставі рішення суду, а також коли щодо нерухомого майна наявний судовий спір); 2) на рішення, дії або бездіяльність територіальних органів Міністерства юстиції України.

Пунктом 2 Порядку № 1128 встановлено, що для забезпечення розгляду скарг суб`єктом розгляду скарги утворюються постійно діючі комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації, положення та склад яких затверджуються Мін`юстом або відповідним територіальним органом.

До повноважень комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації належить розгляд скарги по суті, встановлення наявності чи відсутності обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення скаржника, та інші обставини, які мають значення для об`єктивного розгляду скарги, у тому числі шляхом перевірки відомостей, що містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Процедура розгляду скарги визначена статтею 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядком № 1128.

Так, відповідно до частини 3 статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України та його територіальних органів протягом 30 календарних днів з дня прийняття рішення, що оскаржується, або з дня, коли особа дізналася чи могла дізнатися про порушення її прав відповідною дією чи бездіяльністю.

Згідно з положеннями частини 6 статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» за результатами розгляду скарги Міністерство юстиції України та його територіальні органи приймають мотивоване рішення про, зокрема, задоволення (повне чи часткове) скарги шляхом прийняття рішення про: а) скасування рішення про державну реєстрацію прав; б) скасування рішення про відмову в державній реєстрації прав та проведення державної реєстрації прав; в) внесення змін до записів Державного реєстру прав та виправлення помилки, допущеної державним реєстратором; г) тимчасове блокування доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав; ґ) анулювання доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав; д) скасування акредитації суб`єкта державної реєстрації; е) притягнення до дисциплінарної відповідальності посадової особи територіального органу Міністерства юстиції України.

Рішення, передбачені підпунктами «а», «ґ» та «д» пункту 2 цієї частини, приймаються виключно Міністерством юстиції України.

Положеннями частини 8 статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що вичерпний перелік підстав для відмови Міністерством юстиції України та його територіальними органами у задоволенні скарги, серед яких, зокрема: 1) скарга оформлена без дотримання вимог, визначених частиною п`ятою цієї статті; 2) на момент прийняття рішення за результатом розгляду скарги відбулася державна реєстрація цього права за іншою особою, ніж зазначена у рішенні, що оскаржується; 3) наявна інформація про судове рішення або ухвалу про відмову позивача від позову з того самого предмета спору, про визнання позову відповідачем або затвердження мирової угоди сторін; 4) наявна інформація про судове провадження у зв`язку із спором між тими самими сторонами, з тих самих предмета і підстав; 5) є рішення цього органу з того самого питання; 6) в органі розглядається скарга з цього питання від того самого скаржника; 7) скарга подана особою, яка не має на це повноважень; 8) закінчився встановлений законом строк подачі скарги; 9) розгляд питань, порушених у скарзі, не належить до компетенції органу; 10) державним реєстратором, територіальним органом Міністерства юстиції України прийнято таке рішення відповідно до законодавства.

Отже, однією з підстав для відмови у задоволенні скарги є її оформлення без дотримання вимог, визначених частиною п`ятою цієї статті.

Разом з цим, частиною 5 статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що скарга на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав або територіального органу Міністерства юстиції України подається особою, яка вважає, що її права порушено, у письмовій формі та має містити: 1) повне найменування (ім`я) скаржника, його місце проживання чи перебування (для фізичних осіб) або місцезнаходження (для юридичних осіб), а також найменування (ім`я) представника скаржника, якщо скарга подається представником; 2) реквізити рішення державного реєстратора, яке оскаржується; 3) зміст оскаржуваного рішення, дій чи бездіяльності та норми законодавства, які порушено, на думку скаржника; 4) викладення обставин, якими скаржник обґрунтовує свої вимоги; 5) відомості про наявність чи відсутність судового спору з порушеного у скарзі питання, що може мати наслідком скасування оскаржуваного рішення державного реєстратора та/або внесення відомостей до Державного реєстру прав; 6) підпис скаржника або його представника із зазначенням дати складання скарги.

Спростовуючи висновки Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації Міністерства юстиції України, позивач стверджує, що не порушувала вимог закону під час проведення державної реєстрації нерухомого майна, оскільки заявниками було подано всі необхідні документи для здійснення реєстрації.

Так, позивачка зазначила, що у квітні 2016 року до неї як до державного реєстратора звернулися громадяни ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 щодо реєстрації права власності на нерухоме майно, зокрема квартир в будинку за адресою: АДРЕСА_1. Одночасно із заявами відповідно до пункту 41 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (далі - Порядок № 1127), було подано: технічні паспорти, договори купівлі-продажу майнових прав на квартири, акти приймання-передачі майнових прав на об`єкти нерухомості, довідки про повну оплату вартості майнових прав на квартири (копії зазначених документів містяться в матеріалах справи, том 1 а.с.45-78). Подані пакети документів, а також перевірка у відповідних реєстрах на предмет наявності заборон, арештів, іпотек, тощо, давали підстави для реєстрації права власності на нерухоме майно заявників.

Відповідно до Порядку № 1127 державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса, крім випадків, передбачених цим Порядком. Разом із заявою заявник подає оригінали документів, необхідних для державної реєстрації прав, та документи, що підтверджують сплату адміністративного збору та/або внесення плати за надання інформації з Державного реєстру прав. З поданих оригіналів або копій (у випадку, передбаченому абзацом другим пункту 9 цього Порядку) документів, необхідних для державної реєстрації прав, уповноважена особа суб`єкта державної реєстрації прав, нотаріус або його помічник виготовляє електронні копії таких документів шляхом їх сканування, які долучаються до заяви, зареєстрованої у базі даних заяв. За результатом розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення щодо державної реєстрації прав або щодо відмови в такій реєстрації. Державний реєстратор за результатом прийнятого рішення щодо державної реєстрації прав відкриває та/або закриває розділи в державному реєстрі прав, вносить до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідні відомості про речові права та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав.

За наявності зареєстрованих речових прав на такий об`єкт нерухомого майна, об`єкт незавершеного будівництва або обтяжень таких прав у спеціальному розділі Державного реєстру прав, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державному реєстрі іпотек державний реєстратор одночасно з відкриттям розділу у Державному реєстрі прав переносить такі відомості про речові права на таке майно та їх обтяження, про суб`єктів цих прав до відповідного відкритого розділу (пункт 20 Порядку № 1127).

У разі проведення державної реєстрації речових прав або обтяжень таких прав щодо об`єкта нерухомого майна, об`єкта незавершеного будівництва, право власності на який не зареєстровано в Державному реєстрі прав або право власності на який не підлягає державній реєстрації відповідно до закону, а також проведення державної реєстрації іпотеки майнових прав на нерухомість, будівництво якої не завершене, державний реєстратор вносить відповідні відомості про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав до спеціального розділу Державного реєстру прав (пункт 21 Порядку № 1127).

Як пояснила в судовому засіданні позивачка, 18 квітня 2016 року під час реєстрації нею був здійснений пошук в Державному реєстрі речових прав за об`єктами нерухомого майна із зазначенням країни, області, району, вулиці, будинку, секції, квартири. Проте, встановити наявність чинної іпотеки та заборони відчуження не виявилося можливим, оскільки під час попереднього внесення відомостей до реєстру приватним нотаріусом ОСОБА_6 при посвідченні договору іпотеки майнових прав на квартири, щодо яких йдеться мова у позові, адреса будинку була зазначена як: АДРЕСА_1 , без зазначення номеру секції та номерів квартир, що унеможливило виявлення у подальшому записів про наявність іпотеки та заборони відчуження, оскільки у сформованих відомостях з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за параметрами запиту: "права власності, інші речові права, іпотеки, обтяження, безхазяйне нерухоме майно" надаються відомості "Інформація відсутня", що означає для державного реєстратора відсутність обтяження на майно.

Така ситуація склалася з причини внесення інформації про номер секції та номерів квартир не у розділ "адреса об`єкту", а у розділ "доповнення до підтипу майна".

Отже, на момент звернення до приватного нотаріуса ОСОБА_1 заявників із заявами та документами щодо реєстрації за ними права власності на новоутворене нерухоме майно (квартири), нею, як державним реєстратором, було вжито належних заходів для пошуку інформації про наявність іпотеки та заборони відчуження, складено довідку відповідно до отриманих відомостей, з яких не вбачалося таких заборон.

Частиною першою статті 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо:

1) заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону;

2) заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою;

3) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом;

4) подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження;

5) наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями;

6) наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно;

7) заяву про державну реєстрацію обтяжень щодо попереднього право набувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем;

8) після завершення строку, встановленого частиною третьою статті 23 цього Закону, не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав;

9) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію;

10) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка згідно із законодавством не має повноважень подавати заяви в електронній формі;

11) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене речове право, обтяження вже зареєстровано в Державному реєстрі прав.

Відмова в державній реєстрації прав з підстав, не передбачених частиною першої цієї статті, заборонена.

Як встановлено судом, заявниками разом із заявою про реєстрацію прав власності подано повний комплект документів, передбачених пунктом 41 Порядку № 1127, а тому за відсутності за заданими параметрами адреси нерухомого майна у Реєстрі відомостей щодо наявності іпотеки та заборон, у позивача не виникло підстав, передбачених частиною першою статті 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" для відмови у державній реєстрації прав власності або для зупинення процесу реєстрації прав власності.

Про наявність чинної іпотеки та заборони відчуження позивачці стано відомо лише 14 червня 2016 року, на підтвердження чого суду надано роздруківку електронного листування із представником АТ "Ощадбанку" (том 1 а.с. 44), тобто вже після внесення відомостей до реєстру про реєстрацію права власності за заявниками ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , у зв`язку зчим державним реєстратором ОСОБА_1 у той же день вжито належних заходів та перенесено до відкритих розділів реєстру інформацію про існуючі обтяження.

Пояснення з наведеними обґрунтуваннями надавалися позивачем Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації Міністерства юстиції України, проте не були прийняті до уваги та оцінені у висновку від 16 грудня 2016 року.

Щодо строків оскарження ПАТ «Державний ощадний банк України» дій позивачки до Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації МЮ України, колегія суддів зазначає наступне.

Пунктом 5 Порядку розгляду скарг у сфері державної реєстрації, передбачено, що Комісія з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації, перед розглядом скарги по суті повинна вивчити скаргу для встановлення чи дотримано вимоги законів щодо строків її подання та вимог щодо оформлення.

Відповідно до пункту 7 Порядку № 1128 у разі коли встановлено порушення вимог Законів щодо строків подання скарги, вимог щодо її оформлення та/або щодо документів, що долучаються до скарги, суб`єкт розгляду скарги на підставі висновку комісії приймає мотивоване рішення про відмову у розгляді скарги без розгляду її по суті у формі наказу.

Як убачається з матеріалів справи, скарга подана ПАТ «Державний ощадбанк України» до Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації МЮ України 04.10.2016 року (а.с.22, т.1).

Як зазначив заявник у поданій ним скарзі, про порушення прав банку, саме проведення реєстраційних дій щодо предмета іпотеки, банку стало відомо 09.09.2016 року, що підтверджується інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

Докази, які б спростували зазначені доводи ПАТ «Державний ощадний банк України» позивачка до суду не надала і суд в ході розгляду справи таких доказів не встановив.

Отже, відсутні підстави вважати, що банк подав скаргу до Комісії з пропуском строку на її подачу.

Що стосується рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про скасування висновку Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації Міністерства юстиції України від 16 грудня 2016 року, то суд першої інстанції прийняв законне рішення про відмову в цій частині у задоволенні позовних вимог, оскільки сам по собі висновок відображає встановлені під час перевірки скарги обставини, слугує підставою для видачі відповідного наказу та не породжує для позивача правових наслідків. Фактично позивачка оскаржує наказ, підставою для видання якого став висновок комісії.

Колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу, що у разі наявності у ПАТ «Державний ощадбанк України» спору до третіх осіб щодо законності набуття ними права власності на нерухоме майно, останній не подбавлений права на звернення з відповідним позовом до цивільного суду.

З урахуванням вищевикладених доводів та встановлених в ході розгляду справи обставин, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було встановлено, що приватний нотаріус ОСОБА_1 під час здійснення реєстраційних дій діяла на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України. Порушень вимог чинного законодавства України під час державної реєстрації права власності на квиртири приватним нотаріусом допущено не було.

Доводи Міністерства юстиції України стосовно того, що позивачка після прийняття оскаржуваних рішень перенесла записи про іпотеку майнових прав до відповідних розділів Державного реєстру прав, що вказує за порушення нею вимог законодавства під час здійснення реєстраційних дій, колегія суддів не приймає до уваги.

Як пояснила позивачка, дізнавшись у червні 2016 року через знайомого, який є працівником Ощадбанку, про реєстрацію квартир, які перебувають в іпотеці, вона самостійно вчинила дії по перенесенню записів про іпотеку майнових прав до відповідних розділів Державного реєстру прав. Чому так вчинила пояснити не може, оскільки хотіла щоб було все правильно.

Із висновку Комісії вбачається, що під час перевірки останнім було встановлено, що позивачка під час здійснення державної реєстрації права власності допустила порушення норм Закону та Порядку, оскільки для проведення державної реєстрації прав не було подано документ, що підтверджує наявність факту згоди іпотекодержателя на відчуження майнових прав на квартири №100, 104, 106, 273, які перебувають в іпотеці ПАТ «Ощадбанк» та були наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяження.

Щодо доводів відповідача про те, що наказ Міністерства юстиції України в частині скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень не впливає на права позивачки та не створює жодних негативних наслідків для неї, колегія суддів зазначає наступне.

Як убачається із наказу №324/5 від 09.02.2017 року, були скасовані рішення приватного нотаріуса ОСОБА_1 , які вона вчинила як державний реєстратор стосовно реєстрації нерухомого майна, оскільки Комісією по розгляду скарг у сфері державної реєстрації встановлено наявність порушення нею вимог чинного законодавства України.

У зв`язку з цим, у наказі, окрім скасування реєстрації, було заблоковано тимчасово доступ приватного нотаріуса до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно строком на 6 місяців.

Отже, колегія суддів вважає, що зазначений наказ стосується прав та інтересів позивачки, оскільки на підставі висновку Комісії даним наказом фактично встановлено порушення нею вимог законодавства під час вчинення реєстраційних дій, а тому, на думку судової колегії, позивачка має право вимоги по правовідносинам, які стосуються питання оскарження законності прийнятого Міністерством юстиції України наказу №324/5.

Таким чином, постанова суду першої інстанції є законною, ухвалена з дотриманням норм матеріального і процесуального права і підстав для її скасування не має.

Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 лютого 2019 року.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Міністерства юстиції України залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 25 лютого 2019 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

Суддя-доповідач: Бужак Н.П.

Судді: Костюк Л.О.

Пилипенко О.Є.

Повний текст виготовлено: 22 травня 2019 року.