Справа № 826/10114/17
Суддя: Мельничук Володимир Петрович
Дата ухвалення: 2019-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач - Мельничук В.П.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.

суддів: Ісаєнко Ю.А., Лічевецького І.О.,

при секретарі: Андрієнко Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 лютого 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України про визнання протиправним та скасування рішення,-

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, та з урахуванням доповнених позовних вимог просив: визнати незаконним рішення № 232-06/23709-09 від 11.07.2017 року про відмову в видачі патенту на винахід за заявкою № а 2011 13047 від 07.11.2011 року та відмові в проведені кваліфікаційної експертизи заявок №№ а 2011 07334, а 2011 10443, а 2011 10669, а 2011 10670, а 2011 11118, а 2011 11120 та №№ а 2011 11365, а 2011 11372, а 2011 11373, а 2011 11374, а 2011 11724, а 2011 11726, а 2011 11728, а 2011 12376, а 2011 12382, а 2011 12415, а 2011 12422, а 2011 12428, а 2011 13036, а 2011 14614, а 2011 12616, а 2011 14618, а 2011 14713, а 2012 03238.

Позовні вимоги мотивовані тим, що рішення Міністерства економічного розвитку і торгівлі України № 232-06/23709-09 від 11.07.2017 року має очевидний протиправний характер, оскільки прийняте з порушенням норм Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі» та порушує права та інтереси Позивача.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 лютого 2019 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити адміністративний позов.

В апеляційній скарзі Позивач не погоджується з рішенням суду першої інстанції, та посилається на порушення судом першої інстанції норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з посиланням на те, що оскаржуване судове рішення відповідає нормам чинного законодавства. Також, Відповідач вказує на те, що рішення Міністерства економічного розвитку і торгівлі України про відмову у видачі патенту на винахід «Вітроустановка» за заявкою № а 201113047 від 07.11.2011 року прийнято на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, оскільки заявлене Позивачем за формулою винаходу технічне рішення не відповідає умові патентоздатності «винахідницький рівень». Також, передбачені законодавством строки подання заяв №№ а 201107334, а 201110443, а 201110669, а 201110670, а 201111118, а 201111120 про проведення кваліфікаційної експертизи та клопотань про поновлення пропущеного строку подання заяв про проведення кваліфікаційної експертизи Позивачем були пропущені. Мінекономрозвитку зазначає про неможливість проведення кваліфікаційної експертизи за вище вказаними заявками у зв`язку з пропущенням строків Позивачем на подання заяв про проведення кваліфікаційної експертизи та клопотань про поновлення пропущеного строку подання заяв про проведення кваліфікаційної експертизи. Відповідач вважає, дії закладу експертизи за вище вказаною заявкою були цілком правомірними та здійснені в межах компетенції цього органу.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що 07.11.2011 року ОСОБА_1 було подано заявку № а 201113047 на видачу патенту України на винахід «Вітроустановка».

У ході проведення кваліфікаційної експертизи заявки № а 201113047 заявнику було направлено попередній висновок кваліфікаційної експертизи від 16.11.2016 року № 27743/3А/16 про невідповідність умовам патентоздатності заявленого винаходу такому критерію патентоздатності , як «винахідницький рівень».

В подальшому, заявник надіслав до закладу експертизи мотивовану відповідь від 13.01.2017 року на попередній висновок експертизи.

За результатами кваліфікаційної експертизи, проведеної Укрпатентом з урахуванням змін та додаткових матеріалів, поданих у зв`язку з одержанням заявником попереднього висновку кваліфікаційної експертизи від 16.11.2016 року № 27743/3А/16, встановлено, що заявлений винахід не відповідає умовам патентоздатності, визначеним для нього ч. 1 ст. 7 Закону та підготовлено «Остаточний висновок» від 14.02.2017 року № 3458/3А/17 про невідповідність винаходу «Вітроустановка» умовам патентоздатності «винахідницький рівень».

З метою отримання від Міністерства економічного розвитку України рішення з питання видачі патенту на винаходи та проведення кваліфікаційної експертизи, ОСОБА_1 звернувся до Міністерства з відповідним листом.

У відповідь Позивач отримав лист №№ 232-06/23709-09 від 11.07.2017 року, в якому зазначено, що за заявками на винаходи №№ а 201107333, а 2011 10443, а 2011 10669, а 2011 10670, а 2011 11118, а 2011 11120 діловодство було припинено в 2014 році з причини неподання в установлений законодавством строк клопотань про проведення кваліфікаційної експертизи, який не може бути поновлений.

Щодо другого питання про неотримання рішення про відмову у видачі патенту на винахід за заявкою № а 2011 13047, то зазначено, що «Остаточний висновок про невідповідність винаходу умовам патентоздатності за результатами кваліфікаційної експертизи» за заявкою № а 2011 13047, затверджений Державною службою інтелектуальної власності України, набув статусу рішення про відмову у видачі патенту на винахід. Прийняте рішення від 14.02.2017 року № 3485/3А/17 було направлено на адресу листування та отримано Вами 21.02.2017 року. Можливостей поновлення і здійснення подальшого діловодства за заявкою на винахід № а 2011 13047 Законом не передбачено, а тому клопотання щодо повторного надсилання рішення про відмову у видачі патенту на винахід не може бути задоволено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням Відповідача Позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову суд першої інстанції виходив з того, що порядок, спосіб та форма прийнятого Відповідачем рішення № 232-06/23709-09 від 11.07.2017 року про відмову в видачі патенту на винахід за заявкою № а 2011 13047 від 07.11.2011 року відповідає нормам Закону № 3687-XII та Правил розгляду заявки на винахід та заявки на корисну модель. Також, передбачені законодавством строки подання заяв про проведення кваліфікаційної експертизи за заявками №№ а 2011 07334,а 2011 10443, а 2011 10669, а 2011 10670, а 2011 11118, а 2011 11120 та №№ а 2011 11365, а 2011 11372, а 2011 11373, а 2011 11374, а 2011 11724, а 2011 11726, а 2011 11728, а 2011 12376, а 2011 12382, а 2011 12415, а 2011 12422, а 2011 12428, а 2011 13036, а 2011 14614, а 2011 12616, а 2011 14618, а 2011 14713, а 2012 03238 та клопотань про поновлення пропущеного строку подання заяв про проведення кваліфікаційної експертизи ОСОБА_1 було пропущено. Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимоги Позивача про скасування рішення.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 23.09.2016 року № 585 «Деякі питання оптимізації діяльності центральних органів виконавчої влади державної системи правової охорони інтелектуальної власності» передбачено, що Міністерство економічного розвитку і торгівлі України є правонаступником Державної служби інтелектуальної власності України в частині реалізації державної політики у сфері інтелектуальної власності.

Згідно з Положенням про Міністерство економічного розвитку і торгівлі України, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 року № 459 з урахуванням змін, внесених Постановою Кабінету Міністрів України від 23.09.2016 року № 585 «Деякі питання оптимізації діяльності центральних органів виконавчої влади державної системи правової охорони інтелектуальної власності», вищевказане Міністерство є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику, зокрема у сфері інтелектуальної власності.

Відповідно до пп. 471 - 473 п. 4 цього Положення передбачено, що Мінекономрозвитку організовує у встановленому порядку експертизу об`єктів права інтелектуальної власності, видає патенти/свідоцтва на об`єкти права інтелектуальної власності, здійснює державну реєстрацію та ведення обліку об`єктів права інтелектуальної власності, визначає уповноважені заклади для проведення експертизи заявок на об`єкти права інтелектуальної власності та доручає їм проведення такої експертизи, тощо.

При цьому, правовідносини, що виникають у зв`язку з набуттям та здійсненням прав власності на винаходи і корисні моделі, а також правовідносини у сфері охорони прав на винаходи і корисні моделі в Україні регулюються Законом України «Про охорону прав на винаходи та корисні моделі» від 15.12.1993 року № 3687-XII (далі - № 3687 -XII).

Відповідно до ст. 1 Закону № 3687 -XII, установа - центральний орган виконавчої влади з питань правової охорони інтелектуальної власності; винахід (корисна модель) - результат інтелектуальної діяльності людини в будь-якій сфері технології; патент (патент на винахід, деклараційний патент на винахід, деклараційний патент на корисну модель, патент (деклараційний патент) на секретний винахід, деклараційний патент на секретну корисну модель) - охоронний документ, що засвідчує пріоритет, авторство і право власності на винахід (корисну модель); патент на винахід - різновид патенту, що видається за результатами кваліфікаційної експертизи заявки на винахід; заявка - сукупність документів, необхідних для видачі Установою патенту.

Особа, яка бажає одержати патент (деклараційний патент) і має на це право, подає до Установи заявку (ч. 1 ст. 12 Закону № 3687 -XII).

Заявка на винахід повинна стосуватися одного або групи винаходів, пов`язаних єдиним винахідницьким задумом (вимога єдиності винаходу) (ч. 4 ст. 12 Закону № 3687 -XII).

Положеннями статті 13 Закону № 3687 -XII визначено, що датою подання заявки є дата одержання Установою матеріалів, що містять принаймні: заяву у довільній формі про видачу патенту (деклараційного патенту), викладену українською мовою; відомості про заявника та його адресу, викладені українською мовою; матеріал, що справляє враження опису винаходу (корисної моделі), викладений українською або іншою мовою. В останньому випадку для збереження дати подання заявки переклад цього матеріалу українською мовою повинен надійти до Установи протягом двох місяців від дати подання заявки.

Дата подання заявки встановлюється згідно з частинами десятою, одинадцятою та дванадцятою статті 16 цього Закону.

За приписами ч. 1 ст. 16 Закону № 3687 -XII експертиза заявки має статус науково-технічної експертизи, складається з попередньої експертизи, формальної експертизи та, за заявкою стосовно патенту на винахід (секретний винахід), - кваліфікаційної експертизи і проводиться закладом експертизи відповідно до цього Закону та правил, встановлених на його основі Установою.

Частиною 3 статті 16 Закону № 3687 -XII передбачено, що кінцеві результати експертизи заявки, що не вважається відкликаною або не відкликана, відображаються в обґрунтованому висновку експертизи за заявкою, що набирає чинності після затвердження його Установою. На підставі такого висновку Установа приймає рішення про видачу патенту або про відмову у видачі патенту. Рішення Установи надсилається заявнику.

Під час проведення кваліфікаційної експертизи перевіряється відповідність заявленого винаходу умовам патентоздатності, визначеним ст. 7 Закону: новизні, винахідницькому рівню та промисловій придатності (п. 17 ст. 16 Закону № 3687 -XII).

Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 7 Закону № 3687 -XII передбачено, що винахід (корисна модель) визнається новим, якщо він не є частиною рівня техніки. Об`єкти, що є частиною рівня техніки, для визначення новизни винаходу повинні враховуватися лише окремо.

Рівень техніки включає всі відомості, які стали загальнодоступними у світі до дати подання заявки до Установи або, якщо заявлено пріоритет, до дати її пріоритету.

Відповідно до ч. 7 ст. 7 Закону № 3687 -XII винахід має винахідницький рівень, якщо для фахівця він не є очевидним, тобто не випливає явно із рівня техніки.

Рівень техніки включає всі відомості, які стали загальнодоступними у світі до дати подання заявки до Установи або, якщо заявлено пріоритет, до дати її пріоритету.

Тобто, винахідницький рівень може оцінювати тільки фахівець у даній галузі техніки, а тому для такого фахівця технічне рішення не має випливати з існуючого рівня техніки.

Згідно з ч. 8 ст. 7 Закону № 3687 -XII винахід (корисна модель) визнається промислово придатним, якщо його може бути використано у промисловості або в іншій сфері діяльності.

Наведене дає підстави для висновку, що винахідницький рівень може оцінювати фахівець у даній галузі техніки, для такого фахівця технічне рішення не має випливати з існуючого рівня техніки.

За приписами п. 6.5.3.1. Правил розгляду заявки на винахід та заявки на корисну модель, затверджених наказом Міністерства освіти і науки України, від 05.03.2002 року № 197 (далі - Правила № 197), винахід має винахідницький рівень, якщо для фахівця він не є очевидним, тобто не випливає явно з рівня техніки. При визначенні винахідницького рівня заявлений винахід порівнюється не тільки з окремими документами або їх частинами, а й з комбінацією документів або їх частин (так званим збірним прототипом), коли можливість об`єднання документів або їх частин очевидна для фахівця.

Відповідно до п. 6.5.3.2. Правил № 197 при перевірці винахідницького рівня встановлюють відомість з рівня техніки впливу сукупності ознак заявленого винаходу на досягнення зазначеного заявником технічного результату. Якщо така відомість не встановлена, то винахід визнається як такий, що відповідає умові винахідницького рівня.

За змістом пп. 6.8.1 п. 6.8 Правил № 197 заявки на винахід та заявки на корисну модель, якщо з урахуванням змін і додаткових матеріалів, наданих заявником у відповідь на попереднє рішення про відмову, зроблено остаточний висновок про невідповідність винаходу (або групи винаходів) хоча б одній з умов патентоздатності або надання правової охорони, то Державна служба приймає рішення про відмову у видачі патенту (додаток 9 до цих Правил). В остаточному висновку наводяться відповідні обґрунтування.

У свою чергу, нормами ч.ч. 1, 3, 4, 5 і 7 Закону № 3687-XII встановлено, що винахід відповідає умовам патентоздатності, якщо він є новим, має винахідницький рівень і є промислово придатним.

Винахід (корисна модель) визнається новим, якщо він не є частиною рівня техніки. Об`єкти, що є частиною рівня техніки, для визначення новизни винаходу повинні враховуватися лише окремо.

Рівень техніки включає всі відомості, які стали загальнодоступними у світі до дати подання заявки до Установи або, якщо заявлено пріоритет, до дати її пріоритету.

Рівень техніки включає також зміст будь-якої заявки на видачу в Україні патенту (у тому числі міжнародної заявки, в якій зазначена Україна) у тій редакції, в якій цю заявку було подано спочатку, за умови, що дата її подання (а якщо заявлено пріоритет, то дата пріоритету) передує тій даті, яка зазначена у частині четвертій цієї статті, і що вона була опублікована на цю дату чи після цієї дати.

Винахід має винахідницький рівень, якщо для фахівця він не є очевидним, тобто не випливає явно із рівня техніки. При оцінці винахідницького рівня зміст заявок, зазначених у частині п`ятій цієї статті, до уваги не береться.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, у ході проведення кваліфікаційної експертизи заявки № а 2011 13047 ОСОБА_1 було направлено попередній висновок кваліфікаційної експертизи від 16.11.2016 року № 27743/3А/16 про невідповідність умовам патентоздатності заявленого винаходу такому критерію патентоздатності, як «винахідницький рівень».

Заявника було проінформовано про те, що він має право у встановлений строк надати мотивовану відповідь з усуненням, у разі необхідності, зазначених у висновку недоліків.

З матеріалів заявки № а 2011 13047 встановлено, що заявник надіслав до закладу експертизи мотивовану відповідь від 13.01.2017 на попередній висновок кваліфікаційної експертизи.

Відповідь заявника була розглянута закладом експертизи, проте останнім не доведено того, що заявлений винахід «Вітороустановка» відповідає умові патентоздатності «винахідницький рівень».

За результатами кваліфікаційної експертизи, проведеної Укрпатентом з урахуванням змін та додаткових матеріалів, поданих у зв`язку з одержанням заявником попереднього висновку кваліфікаційної експертизи від 16.11.2016 року № 27743/3А/16, встановлено, що заявлений винахід не відповідає умовам патентоздатності, визначеним для нього ч. 1 ст. 7 Закону та підготовлено «Остаточний висновок» від 14.02.2017 року № 3458/3А/17 про невідповідність винаходу «Вітроустановка» умовам патентоздатності «винахідницький рівень».

Остаточний висновок був затверджений Мінекономрозвитку і набув статусу рішеня № 232-06/23709-09 від 11.07.2017 року про відмову у видачі патенту за заявкою № а 2011 13047 , та наразі є дійсним.

Також, порядок, спосіб та форма прийнятого Відповідачем рішення № 232-06/23709-09 від 11.07.2017 року про відмову в видачі патенту на винахід за заявкою № а 2011 13047 від 07.11.2011 року відповідає нормам Закону № 3687-XII та Правилам № 197.

Отже, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що рішення № 232-06/23709-09 від 11.07.2017 року про відмову в видачі патенту на винахід «Вітроустановка» за заявкою № а2011 13047 від 07.11.2011 року прийнято Відповідачем на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Щодо відмови у проведені кваліфікаційної експертизи за заявками №№ а 2011 07334, а 2011 10443, а 2011 10669, а 2011 10670, а 2011 11118, а 2011 11120 та №№ а 2011 11365, а 2011 11372, а 2011 11373, а 2011 11374, а 2011 11724, а 2011 11726, а 2011 11728, а 2011 12376, а 2011 12382, а 2011 12415, а 2011 12422, а 2011 12428, а 2011 13036, а 2011 14614, а 2011 12616, а 2011 14618, а 2011 14713, а 2012 03238, то колегія суддів зазначає наступне.

Так, як вже зазначалось відповідно до статті 16 Закону № 3687 -XII експертиза заявки має статус науково-технічної експертизи та складається з попередньої експертизи, формальної експертизи та кваліфікаційної експертизи - за заявками на винаходи.

За приписами ч. 17, 18 ст. 16 Закону № 3687 -XII під час кваліфікаційної експертизи перевіряється відповідність заявленого винаходу умовам патентоздатності, визначеним статтею 7 цього Закону.

Кваліфікаційна експертиза проводиться після одержання закладом експертизи відповідної заяви будь-якої особи та документа про сплату збору за її проведення.

Заявник може подати зазначені заяву та документ протягом трьох років від дати подання заявки. Інша особа може подати їх після публікації відомостей про заявку на винахід, але не пізніше трьох років від дати подання заявки. При цьому вона не бере участі у вирішенні питань щодо заявки. Їй надсилається лише затверджений Установою висновок експертизи за заявкою.

Строк подання зазначених заяви та документа продовжується, але не більше ніж на шість місяців, якщо до його спливу буде подано відповідне клопотання та сплачено збір за його подання. Цей строк, пропущений з поважних причин, поновлюється, якщо протягом дванадцяти місяців від його спливу буде подано відповідне клопотання та сплачено збір за його подання. Якщо заявник не подасть зазначені заяву та документ у встановлений строк, то заявка вважається відкликаною, про що йому надсилається повідомлення.

Кінцеві результати експертизи заявки, що не вважається відкликаною або не відкликана, відображаються в обґрунтованому висновку експертизи за заявкою, що набирає чинності після затвердження його Установою. На підставі такого висновку Установа приймає рішення про видачу патенту або про відмову у видачі патенту. Рішення Установи надсилається заявнику.

Позивач зазначає, що керуючись п. 17 ст. 16 Закону № 3687 -XII звернувся до Укрпатенту з клопотанням про проведення кваліфікаційної експертизи за заявками №№ а 201107334, а 201110443, а 201110669, а 201110670, а 201111118, а 201111120 на отримання патентів України на винаходи та отримав неправомірну відмову у проведені вище зазначеної експертизи.

Як вбачається з матеріалів справи, що заявки №№ а 201107334, а 201110443, а 201110669 , а 201110670, а 201111118, а 201111120 подані 10.06.2011 року, 29.08.2011 року, 05.09.2011 року, 05.09.2011 року, 19.09.2011 року, 19.09.2011 року; строк подання заяви про проведення кваліфікаційної експертизи та документа про сплату збору за її проведення по заявках 10.06.2014 року, 29.08.2014 року, 05.09.2014 року, 05.09.2014 року, 19.09.2014 року, 19.09.2014 року; строк подання клопотань про поновлення пропущеного строку подання заяв про проведення кваліфікаційної експертизи та документа про сплату відповідного збору 29.08.2015 року, 05.09.2015 року, 05.09.2015 року, 19.09.2015 року, 19.09.2015 року, відповідно.

Отже, передбачені законодавством строки подання заяв про проведення кваліфікаційної експертизи та клопотань про поновлення пропущеного строку подання заяв про проведення кваліфікаційної експертизи Позивачем були пропущені.

Крім того, Позивачем не надано жодного доказу, в обґрунтування доводів викладених у апеляційній скарзі, а всі його твердження базуються виключно на припущеннях, не підтверджених жодними фактичними обставина справи.

Щодо позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди, колегія суддів зазначає.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також, ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 Цивільного кодексу України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також, з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Положеннями статті 1167 Цивільного кодексу України зазначає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до статті 1173 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Пунктом 3 Постанови Пленум Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 року № 4 (далі - Постанова) встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Пунктами 4,5 Постанови визначено, що у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, яким неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами підтверджується. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суди, зокрема, повинні з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Згідно з пунктом 9 Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Проте, Позивачем не доведено суду ані факту спричинення моральної шкоди, ані причинно-наслідкового зв`язку між діями Відповідача та спричиненням моральної шкоди, оскільки суду не надано жодних доказів завдання Позивачам фізичного болю, душевних страждань або приниження репутації фізичної особи.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України про визнання протиправним та скасування рішення.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Положеннями ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглянувши доводи ОСОБА_1 , викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування не вбачається, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 лютого 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: Ю.А. Ісаєнко

І.О. Лічевецький

Повний текст складено 21.05.2019 року.