Справа № 240/5812/18
Суддя: Черняхович Ірина Едуардівна
Дата ухвалення: 2019-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2019 року м. Житомир справа № 240/5812/18

категорія 10.3

Житомирський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Черняхович І.Е., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, третя особа - Управління МВС України в Житомирській області в особі Ліквідаційної комісії УМВС України в Житомирській області про визнання протиправною відмови, зобов`язання виплатити одноразову грошову допомогу у розмірі 217500,00 грн.,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Міністерства внутрішніх справ України (далі - відповідач), в якому просить:

- визнати протиправною відмову відповідача у виплаті йому одноразової грошової допомоги передбаченої Порядком та умовами призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850;

- зобов`язати Міністерства внутрішніх справ України виплатити йому одноразову грошову допомогу у розмірі 217500,00 гривень, яка була нарахована УМВС України в Житомирській області, передбачену Порядком та умовами призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначає, що постановою Коростенського районного суду м. Житомира від 10.07.2017 у справі №296/10884/16-а його позов до Міністерства внутрішніх справ України, третя особа - Управління МВС України в Житомирській області було задоволено частково, визнано протиправною відмову Міністерства внутрішніх справ України у призначенні та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у відповідності до Порядку та Умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівникам міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850 та зобов`язано Міністерство внутрішніх справ України розглянути питання про призначення та виплату одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 відповідно до Порядку та Умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівникам міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850. Однак позивач вказує, що на виконання вищезазначеної постанови Коростенського районного суду м. Житомира від 10.07.2017 у справі №296/10884/16-а Міністерством внутрішніх справ України було розглянуто питання про призначення йому одноразової грошової допомоги, за наслідками чого 23 листопада 2017 року було складено висновок про відмову в призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги. Підставою для відмови стало не дотримання позивачем п.7 та 8 Порядку та Умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівникам міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850, а саме ненадання ним копії акту розслідування нещасного випадку та акта, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) працівника міліції.

ОСОБА_1 вважає таку відмову Міністерства внутрішніх справ України у призначенні та виплаті йому одноразової грошової допомоги протиправною, а тому він звернувся з даним позовом до суду.

Ухвалою судді від 17 грудня 2018 року позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без руху, а позивачу було надано строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків позовної заяви.

На виконання вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху 08 січня 2019 року до суду надійшла заява позивача з усуненими недоліками.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 22 січня 2019 року відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи.

У відповідності до положень ч. 5 ст. 262, ч. 1 ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

11 лютого 2019 року до відділу документального забезпечення суду надійшов відзив Міністерства внутрішніх справ України на позовну заяву ОСОБА_1 , в якому відповідач зазначив, що не визнає заявлених позовних вимог.

В обґрунтування такої позиції вказано, що згідно із п. 7 Порядку та Умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівникам міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850 (далі - Порядок № 850), до заяви про виплату грошової допомоги додаються копії, зокрема: акту розслідування нещасного випадку та акту, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) працівника міліції, зокрема про те, що воно не пов`язане з учиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, за формою, що затверджується МВС. Таким чином, відповідач зауважує, що відповідно до пунктів 7,8 Порядку №850 прийняттю рішення МВС України в обов`язковому порядку повинно передувати надходження вичерпного переліку документів з територіального органу до Міністерства, а прийняття відповідно рішення про призначення чи відмову у призначенні позивачу одноразової грошової допомоги без дослідження та аналізу повного переліку документів є неприпустимим та таким, що не відповідало б приписам ч. 2 ст. 19 Конституції України.

Разом з тим, відповідач вказує, що на виконання постанови Корольовського районного суду м. Житомира від 10.07.2017 у справі № 296/10884/16-а Міністерством внутрішніх справ України 27.12.2017 було розглянуло питання про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, однак у зв`язку тим, що до заяви про призначення не було додано акту розслідування нещасного випадку листом ДФОП МВС України від 07.10.2016 № 15/2-3780 позивачу було відмовлено у виплаті одноразової грошової допомоги, а матеріали на призначення зазначеної допомоги повернуто ліквідаційної комісії УМВС України в Житомирській області. Таким чином, відповідач зазначив, що фактично виконав постанову Корольовського районного суду м. Житомира від 10.07.2017 у справі № 296/10884/16-а, проте позивач не погодився із виконанням рішення суду у справі № 296/10884/16-а та повторно звернувся до суду з позовом з того ж самого питання, з тих же самих обставин, до тих саме сторін. Однак, на думку відповідача, положеннями Кодексу адміністративного судочинства України не передбачено звернення з позовною заявою із вимогами щодо виконання рішення суду. Натомість, відповідач наголосив, що у відповідності до правової позиції, викладеної у постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України №3 від 13.03.2017 суб`єкт владних повноважень не може бути зобов`язаний виконувати судове рішення шляхом ухвалення судом іншого рішення, оскільки примусове виконання постанови суду здійснюється в порядку, передбаченому Законом України "Про виконавче провадження", в межах виконавчого провадження з виконання виконавчого листа. Відповідач зазначає, що позивач скористався своїм правом та подав виконавчий лист №296/10884/16-а, виданий 27.10.2017 Житомирським апеляційним адміністративним судом до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, але 13.06.2018 державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №55168072 на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження" у зв`язку із повним фактичним виконанням судового рішення. З огляду на зазначене відповідач вказує, що виконав судове рішення у справі № 296/10884/16-а про що свідчить постанова про закінчення виконавчого провадження, а тому Міністерство внутрішніх справ України просить відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 в повному обсязі (а.с.46-52).

Крім того, 11 лютого 2019 року до суду надійшло, в якому Міністрерство внутрішніх справ України просило залишити позовну заяву у справі №240/5812/18 без розгляду, через пропуск позивачем, визначеного ч. 2 ст. 122 КАС України, шестимісячного строку для звернення до суду (а.с.44-45).

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 01 березня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без руху, у зв`язку з встановленням пропуску ним строку для звернення до адміністративного суду за захистом свої прав, а позивачу було надано строк для усунення зазначених недоліків, шляхом надання до суду заяви про поновлення пропущеного процесуального строку звернення до суду з доказами поважності причин пропуску вищезазначеного строку.

На виконання вимог зазначеної ухвали позивачем до відділу документального забезпечення суду була подана заява, в якій позивач обґрунтував причини пропуску шестимісячного строку на звернення до суду та просив суд визнати, що строк звернення до суду з позовною заявою пропущений ним із поважних причин та поновити йому вказаний строк (а.с.68-71).

Розглянувши зазначену заяву позивача, суд дійшов висновку, що причини пропуску позивачем строку на звернення до суду з даним позовом є поважними, а тому ухвалою від 08 травня 2019 року було поновлено пропущений ОСОБА_1 процесуальний строк для звернення до суду з адміністративним позовом по справі №240/5812/18, а також продовжено розгляд адміністративної справи № 240/5812/18 (а.с.77-78).

Крім того, ухвалою від 27 травня 2019 року суд відмовив в задоволенні клопотання Міністерства внутрішніх справ України про залишення позовної заяви без розгляду, через пропуск строку для звернення до суду.

Відповідно до положень ч. 5 ст. 262, ч. 1 ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Згідно з ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

У зв`язку з перебуванням головуючого судді Черняхович І.Е. в період з 13.05.2019 по 17.05.2019 у відпустці, а в період з 20.05.2019 по 24.05.2019 у відрядженні, рішення по справі № 240/5812/18 прийнято 27 травня 2019 року.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що майор міліції ОСОБА_1 проходив військову службу в УМВС в Житомирській області на посаді юрисконсульта сектору юридичного забезпечення.

05 жовтня 2015 року Військово-лікарською комісією УМВС України в Житомирській області на підставі розпорядження УКЗ УМВС Житомирській області від 15.09.2015 було здійснено медичний огляд майора міліції ОСОБА_1 в результаті якого позивачу було встановлено діагноз: "Залишкові явища ЗЧМТ, струс головного мозку (11.07.2003) з розсіяними органічними знаками, цефалгічним та вегето-судинним синдромом. Початкові прояви церебрального атеросклерозу, атеросклероз брахіоцефальних артерій. Дисцилькуляторна енцефалопатія першої стадії переважно у вертебро-базилярному судинному басейні головного мозку на фоні екстравазальної компресії хребетних артерій. Хронічний гепатит з минучою трансаміназною активністю з рідкими загостреннями. Хронічний холецистит, хронічний панкреатит, легкий перебіг. ССД. Остеохондроз грудного відділу хребта без порушення функції. Сколіоз грудного відділу хребта першого ступеня. Хронічний комбінований геморой другого ступеня з рідкими загостреннями. Плоскостопість першого-другого ступеня обох стоп без остеоартрозу і порушення функції. Консолідований перелом бугристості правої плечової кістки (2008 р.). Посттравматичний (2008 р.) периартрит правого плечового суглоба з рідкими загостреннями, без порушення функції суглоба". З огляду на виявленні захворювання ОСОБА_1 було визнано обмежено придатним до військової служби, а також зроблено висновок, що його захворювання, ТАК, пов`язані з проходження служби в органах внутрішніх справ, про що було складено свідоцтво про хворобу №495/106 (а.с.23).

Згідно з випискою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААА №514695 від 12.07.2016 (а.с.24) під час первинного огляду ОСОБА_1 з 24.06.2016 було встановлено ІІІ групу інвалідності у зв`язку із захворюванням, ТАК, пов`язаним з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

Крім того, позивачу було встановлено ступінь втрати професійної працездатності в розмірі 30 %, що підтверджується довідкою про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати працездатності серії 12ААА від 12.07.2016 (а.с.25).

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, з постанови Корольовського районного суду м. Житомира від 10.07.2017 у справі №296/10884/16-а (а.с.13-15), залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 24.10.2017 (а.с.16-18) вбачається, що у серпні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Ліквідаційної комісії УМВС України в Житомирській області із заявою, в якій просив виплатити йому одноразову грошову допомогу, у зв`язку з встановленням ІІІ групи інвалідності, внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

За наслідками розгляду заяви позивача, УМВС України в Житомирській області було складено та направлено до Міністерства внутрішніх справ України висновок про призначення ОСОБА_1 відповідно до Закону України "Про міліцію" від 20.12.1990 № 565-ХІІ одноразової грошової допомоги в розмірі 217500,00 грн. на підставі пп. 3.2 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850.

Однак, листом УМВС в Житомирській області від 20.10.2016 №1986/29/05-2016 ОСОБА_1 було повідомлено про те, що його матеріали щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги розглянуті Департаментом фінансово-облікової політики Міністерства внутрішніх справ України та повернуті без затвердження у зв`язку з невідповідністю вимогам п. 7 постанови КМУ від 21.10.2015 №850, а саме через відсутність акту розслідування нещасного випадку.

Не погоджуючись із зазначеною відмовою Міністерства внутрішніх справ України у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги, ОСОБА_1 оскаржив її до суду.

Так, Корольовським районним судом м. Житомира під час розгляду адміністративної справи №296/10884/16-а за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, третя особа: Управління МВС України в Житомирській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити діїбуло встановленоо, що позивач відповідає визначеним у Порядку №850 критеріям та є таким, що має право на отримання зазначеної одноразової грошової допомоги, а тому судом було зроблено висновок про протиправність повернення без затвердження МВС України матеріалів щодо призначення та виплати позивачу спірної соціальної виплати (а.с.14 зворотній бік).

З огляду на зазначене, Корольовським районним судом м. Житомира 10 липня 2017 року було прийнято постанову у справі №296/10884/16-а, якою позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправною відмову Міністерства внутрішніх справ України у призначенні та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у відповідності до Порядку та Умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850, а також зобов`язано Міністерство внутрішніх справ України розглянути питання про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у відповідності до Порядку та Умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850 (а.с.13-15).

Механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, врегульований Порядком та умовами призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року № 850 (далі - Порядок № 850)

Пунктом 7 Порядку № 850 визначено, що працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, подає за місцем служби такі документи: заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв`язку з установленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності за формою згідно з додатком до цих Порядку та умов; довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках).

До заяви додаються копії: довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією; постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; акта розслідування нещасного випадку та акта, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) працівника міліції, зокрема про те, що воно не пов`язане з учиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, за формою, що затверджується МВС; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що підтверджує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (сторінки паспорта громадянина України - для особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомила про це відповідному контролюючому органу і має відповідну відмітку у паспорті громадянина України).

Відповідно до п. 8 Порядку № 850 керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 цих Порядку та умов, висновок щодо виплати грошової допомоги.

Згідно з п. 9 Порядку № 850 МВС в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.

На виконання вищезазначеної постанови Корольовського районного суду м.Житомира від 10 липня 2017 року у справі №296/10884/16-а та відповідно до п. 8 Порядку № 850 Ліквідаційною комісією УМВС України в Житомирській області 23 листопада 2017 року було складено висновок про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги та направлено його до Міністерства внутрішніх справ України для вирішення питання про призначення позивачу зазначеної допомоги (а.с.54).

Разом з тим, за наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 про виплату одноразової грошової допомоги та доданих до неї документів Департаментом фінансово-облікової політики МВС України було відмовлено позивачу в призначені одноразової грошової допомоги, про що на висновку директором ДФОП МВС України С . М.Шевніним 27 грудня 2017 року було зазначено відповідну резолюцію - "Відмовлено" (а.с.54).

Разом з листом Департаменту фінансово-облікової політики МВС України від 12.01.2018 №15/2-117 висновок про відмову у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги із матеріалами був направлений до Ліквідаційної комісії УМВС України в Житомирській області (а.с.55-56).

Зі змісту листа судом встановлено, що Департаментом фінансово-облікової політики МВС України під час розгляду матеріалів щодо призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги було з`ясовано, що згідно з пунктом 9 копії Виписки із акта огляду МСЕК від 12.07.2016 №514695 причиною встановлення ОСОБА_1 третьої групи інвалідності зазначено захворювання, пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ, а у пункті 12 вказано діагноз МСЕК:Т-90.5 (залишкові явища перенесеної ЧМТ). Натомість, згідно з п. 8 копії Свідоцтва про хворобу №495/106 від 05.10.2016 ОСОБА_1 11.07.2003 у побуті отримав ЗЧМТ, струс головного мозку, однак акту розслідування нещасного випадку він не надав. Оскільки, пунктом 7 Порядку №850 встановлено, що до заяви про виплату одноразової грошової допомоги додається копія акта розслідування нещасного випадку та акта, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) працівника міліції, зокрема про те, що воно не пов`язане з учиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, за формою, що затверджується МВС, то Департаментом фінансово-облікової політики МВС України було зроблено висновок, що вимоги пунктів 7 та 8 Порядку №850 ОСОБА_1 не виконані, а саме до матеріалів не додано копії акта розслідування нещасного випадку та акта, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) працівника міліції, а тому йому було відмовлено у призначення допомоги (а.с.55-56).

Про прийняте Міністерством внутрішніх справ України рішення про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 було повідомлено листом Ліквідаційної комісії УМВС в Житомирській області від 06.02.2018 №194/29/108/05-2018 (а.с.57).

Вказана відмова Міністерства внутрішніх справ України у призначенні та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги через ненадання ним копії акта розслідування нещасного випадку та акта, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) працівника міліції, стала підставою для звернення останнього з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Завданням адміністративного судочинства згідно з частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 5 КАС України визначено право на судовий захист і передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з ч. 2 ст. 5 КАС України захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З наведеного випливає, що завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи в публічно-правових відносинах. При цьому захист прав, свобод та інтересів осіб передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Утвердження правової держави відповідно до приписів статті 1, другого речення частини третьої статті 8, статті 55 Основного Закону України полягає, зокрема, у гарантуванні кожному судового захисту прав і свобод, а також у запровадженні механізму такого захисту.

Відносини, що виникають між фізичною чи юридичною особою і представниками органів влади під час здійснення ними владних повноважень, є публічно-правовими і поділяються, зокрема, на правовідносини у сфері управлінської діяльності та правовідносини у сфері охорони прав і свобод людини і громадянина, а також суспільства від злочинних посягань. Діяльність органів влади, у тому числі судів, щодо вирішення спорів, які виникають у публічно-правових відносинах, регламентується відповідними правовими актами.

Рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України, статей 2, 5 КАС України.

Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Таким чином, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті, і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Суд зазначає, що при зверненні до суду позивачу необхідно обирати такий спосіб захисту, який міг би відновити його становище та захистити порушене право.

Застосування конкретного способу захисту права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Вказаний висновок відповідає такому принципу права як правосуддя, який за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Відтак, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Згідно ч. 1 ст. 55 Конституції України та п. 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України № 9-зп від 25.12.1997 (справа за зверненням жителів міста Жовті Води) будь-яка особа має право звернутись до суду, якщо її права порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.

Пунктом 8 ч. 1 ст. 4 КАС України позивача визначено, зокрема, як особу, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду.

Таким чином, до адміністративного суду вправі звернутися з позовом особа, яка має суб`єктивне уявлення, особисте переконання в порушенні її прав чи свобод. Однак, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є об`єктивна наявність відповідного порушення права або законного інтересу на момент звернення до суду.

Наведене свідчить, що адміністративний суд під час розгляду справи повинен встановити факт або обставини, які б свідчили про порушення прав, свобод чи інтересів позивача з боку відповідача - суб`єкта владних повноважень, створення перешкод для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод позивача.

Відтак, передумовою для захисту права є його порушення. Якщо ж таке право порушеним не є, то, відповідно, воно не може бути захищеним (поновленим) судом.

Враховуючи викладене суд прийшов до висновку, що не можуть бути задоволені будь-які вимоги позивача з оскарження дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які не породжують для нього виникнення, зміну чи припинення жодних прав чи обов`язків, навіть і в тому випадку якщо суд доходить висновку щодо певних порушень при здійсненні посадовою особою функціональних обов`язків при вчиненні таких дій.

В даному випадку позивач звернувся до суду із позовом, бо вважає неправомірною відмову Міністерства внутрішніх справ України від 27.12.2017 у призначенні йому одноразової грошової допомоги через ненадання ним копії акта розслідування нещасного випадку та акта, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) працівника міліції, прийняту Міністерством внутрішніх справ України на виконання постанови Корольовського районного суду м. Житомира від 10 липня 2017 року у справі №296/10884/16-а.

Разом з тим, оцінка правомірності відмови Міністерства внутрішніх справ України у призначенні та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги з підстави ненадання позивачем копії акта розслідування нещасного випадку вже була надана судом під час розгляду адміністративної справи №296/10884/16-а.

Так, Корольовським районним судом м. Житомира у постанові від 10 липня 2017 року по справі №296/10884/16-а встановлено, що відмова Міністерства внутрішніх справ України у призначенні та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у відповідності до Порядку та Умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850 є протиправною.

Тобто, спірні правовідносини між позивачем та Міністерством внутрішніх справ України щодо відмови у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги через ненадання позивачем копії акта розслідування нещасного випадку вже вирішені судом у постанові Корольовського районного суду м. Житомира від 10 липня 2017 року по справі №296/10884/16-а та перейшли до стадії виконання судового рішення.

Саме на виконання зазначеної постанови Міністерством внутрішніх справ України було повторно розглянуто заяву ОСОБА_1 та відмовлено йому у призначенні одноразової грошової допомоги з тієї ж самої підстави, яка була предметом спірних правовідносин у справі №296/10884/16-а.

Таким чином, у даній справі позивач фактично оскаржує рішення - відмову Міністерства внутрішніх справ України від 27.12.2017, прийняту відповідачем на виконання постанови Корольовського районного суду м. Житомира від 10 липня 2017 року по справі №296/10884/16-а, в якій Міністерство внутрішніх справ України було відповідачем.

В силу статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Крім того, у справі Горнсбі проти Греції від 19.03.1997 Європейський суд вказав, що для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду. Однак право на суд було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Однак, у разі невиконання рішення суду в добровільному порядку існує механізм примусового виконання рішення.

Таким чином, усі судові рішення, які набрали законної сили, підлягають виконанню усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України, в тому числі й Міністерством внутрішніх справ України.

Як зазначено вище, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання протиправною відмови Міністерства внутрішніх справ України від 27.12.2017 у призначенні йому одноразової грошової допомоги, прийняту відповідачем на виконання постанови Корольовського районного суду м. Житомира від 10 липня 2017 року по справі №296/10884/16-а.

Фактично позивач просить зобов`язати відповідача вчинити дії, спрямовані на виконання рішення суду, яке набрало законної сили.

При цьому чинне законодавство не передбачає такого способу захисту права, як звернення до суду з позовом про зобов`язання вчинити дії, спрямовані на виконання рішення суду, оскільки в цьому випадку відбувається нашарування судових рішень, що не призводить до ефективного захисту прав осіб.

Обов`язок виконання рішення суду, яке набрало законної сили, прямо передбачено Конституцією України, Кодексом адміністративного судочинства України та Законом України "Про виконавче провадження", а тому не потребує врегулювання в судовому порядку.

При цьому суд зазначає, що чинне законодавство України передбачає порядок здійснення судового контролю за виконанням судових рішень, який врегульовано статтями 382, 383 КАС України.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

В свою чергу, положеннями частини першої статті 383 КАС передбачено, що особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Цією ж статтею передбачений порядок вирішення такої заяви.

За відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу (частина шоста статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України).

З аналізу викладених правових норм слідує, що приписами та ст.ст. 382, 383 КАС України визначено два окремі способи судового контролю за виконанням судового рішення, ухваленого не на користь суб`єкта владних повноважень: зобов`язання останнього подати звіт про виконання судового рішення та можливість накладення штрафу за результатами розгляду поданого звіту, а також визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання судового рішення, що здійснюється за ініціативою позивача після розгляду справи.

З огляду на зазначене, процесуальним законом встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду.

Таким чином, якщо позивач вважає, що рішенням Міністерства внутрішніх справ України (відмовою в призначенні одноразової грошової допомоги від 27.12.2017) на виконання вказаної постанови Корольовського районного суду м. Житомира від 10 липня 2017 року по справі №296/10884/16-а порушуються його права, свободи чи інтереси, то він повинен був звернутись до суду в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України із заявою про визнання протиправним рішення дій чи бездіяльності відповідача, а не пред`являти новий адміністративний позов, оскільки суб`єкт владних повноважень не може бути зобов`язаний виконувати судове рішення шляхом ухвалення судом іншого рішення.

Суд позбавлений права повторно зобов`язати вчинити дії, визнати протиправною відмову та встановити право на отримання одноразової грошової допомоги, яке вже визначене в резолютивній частині судового рішення від 10 липня 2017 року по справі №296/10884/16-а, що набрало законної сили.

Суд звертає увагу на те, що позивач може вирішити вказану спірну ситуацію шляхом звернення до суду в порядку ст. 383 КАС України, яка регламентує підстави та порядок визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду, а не в порядку звернення до суду з новим позовом, що призведе до нашарування судових рішень та зобов`язання відповідача вчинити дії щодо виконання судового рішення, на що чинним законодавством передбачений зовсім інший порядок.

Враховуючи зазначене, суд прийшов до висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не відповідає критерію захисту порушеного права в порядку позовного провадження, у зв`язку з чим підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України про визнання протиправною відмови та зобов`язання виплатити одноразову грошову допомогу у розмірі 217500,00 грн. відсутні, такі вимоги не можуть бути самостійним предметом позову і повинні розглядатися не в позовному провадженні, а шляхом подання відповідної заяви відповідно до ст. 383 КАС України.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У силу положень ч.ч. 1 та 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи вищезазначене та встановлені обставини справи, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до вимог ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України питання щодо розподілу судових витрат судом не вирішується.

Керуючись статтями 6-9, 32, 77, 90, 139, 241-246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Міністерства внутрішніх справ України (вул. Богомольця, 10, м. Київ, 01601; ), третя особа - Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області в особі Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області (вул. Старий Бульвар, 5/37, м. Житомир, 10008; ) про визнання протиправною відмови, зобов`язання виплатити одноразову грошову допомогу у розмірі 217500,00 грн. - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.Е.Черняхович