Справа № 826/4236/18
Суддя: Кузьменко Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2019-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/4236/18 Суддя (судді) першої інстанції: Амельохін В.В.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
судді-доповідача Кузьменка В. В.,
суддів Василенка Я. М., Шурка О. І.,
за участю секретаря Кірієнко Н. Є.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними, скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.09.2018, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся з позовом до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому, з урахуванням уточнень позовних вимог, просить: визнати неправомірними дії Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не призначення позивачу одноразової грошової допомоги у розмірі 54-місячного грошового забезпечення відповідно статей 9, 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та скасувати рішення Міністерства оборони України від 02 грудня 2016 року у частині відмови позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності II групи, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби.
Також просить зобов`язати Міністерство оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_2 провести призначення та виплату позивачу одноразової грошової допомоги відповідно до статей 9, 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у розмірі 54-місячного грошового забезпечення на момент встановлення II групи інвалідності за аналогічною посадою, що займав позивач на момент звільнення, з урахуванням усіх видів грошового забезпечення, які мають постійний характер відповідно до статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.09.2018 позовні вимоги задоволено частково.
Визнано протиправними дії Міністерства оборони України щодо не призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у розмірі 54-місячного грошового забезпечення відповідно статей 9, 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Визнано протиправним та скасовано рішення Міністерства оборони України від 02 грудня 2016 року у частині відмови ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності II групи, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби.
Зобов`язано Міністерство оборони України (провести призначення та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги відповідно до статей 9, 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у розмірі 54-місячного грошового забезпечення на момент встановлення II групи інвалідності за аналогічною посадою, що займав позивач на момент звільнення, з урахуванням усіх видів грошового забезпечення, які мають постійний характер відповідно до статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
В іншій частині - відмовлено.
Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, Міністерство оборони України подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції ухвалено судове рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, без врахування всіх фактичних обставин справи. Вказує, що оскільки позивачу встановлено інвалідність через 19 років після звільнення, а не під час проходження військової служби, або не пізніше ніж через місяці після звільнення, відтак останній не має права на отримання одноразової грошової допомоги.
В судове засідання з`явилися представник позивача та представник відповідача Міністерства оборони України. Апелянт підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити та рішення суду першої інстанції скасувати.
Представник позивача просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити судове рішення суду першої інстанції в силі.
Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Надаючи правову оцінку обставинам справи судова колегія зазначає наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 з 01 квітня 1985 року по 16 травня 1987 року приймав участь у бойових діях в Афганістані в складі в/ч пп 37116.
з 23 листопада 1989 року звільнений з військової служби та отримує пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
15 жовтня 2008 року позивач отримав ІІ групу інвалідності у зв`язку із захворюванням, пов`язаним із проходженням військової служби, що підтверджується довідкою МСЕК від 15.10.2008 серії 2-18 ОД №004364.
У подальшому, 06.09.2016 позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_3 із заявою щодо виплати одноразової грошової допомоги у розмірі 54-місячного грошового забезпечення відповідно статей 9, 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Листом від 07.09.2016 №6910 військовий комісаріат повідомив Департамент фінансів Міністерства оборони України про те, що ОСОБА_1 не має права на отримання зазначеної грошової допомоги, оскільки був звільнений з військової служби у 1989 році та первинно встановлена інвалідність у 2008 році.
Крім того, листом від 13.09.2016 №7040 військовий комісаріат повідомив позивача про те, що документи з висновком щодо можливості виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням другої групи інвалідності у 2008 році направлено в Департамент фінансів Міністерства оборони України, після прийняття рішення комісією при призначення грошової допомоги, виплата коштів проводиться шляхом перерахування на рахунок в установі банку, зазначеній у заяві. В разі відмови у виплаті одноразової грошової допомоги позивача буде додатково повідомлено.
Відповідно до Витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 25.11.2016 №107, ОСОБА_1 відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги, оскільки відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі (а.с. 21).
Не погоджуючись з такими діями відповідачів та вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся з цим позовом до суду.
Приймаючи рішення про часткове задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що відмова у призначенні позивачу одноразової грошової допомоги є неправомірною, оскільки отримання одноразової грошової допомоги на підставі статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» діюче законодавство пов`язує не з фактом звільнення позивача зі служби, а з часом встановлення йому тієї чи іншої групи інвалідності, що впливає на розмір такої допомоги.
Відтак, рішення Міністерства оборони України від 02 грудня 2016 року у частині відмови позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги є протиправним та таким, що підлягає скасуванню, а дії Міністерства оборони України щодо не призначення позивачу такої допомоги - протиправними.
У той же час, вимоги позивача до військового комісаріату не підлягають задоволенню через відсутність порушення прав діями вказаного відповідача, а обраний позивачем спосіб захисту в цій частині, не відповідає об`єкту порушеного права.
Разом з тим, слід зобов`язати Міністерство оборони України провести призначення та виплату позивачу одноразової грошової допомоги.
Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.
Даючи правову оцінку фактичним обставинам справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За правилами ст. 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Частиною 1 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Згідно ч. 1 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання..
Відповідно до ч. 2 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції, що діяла на час звернення позивача за отриманням допомоги), одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі: встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті; встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби, або встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби.
З аналізу наведених норм даного Закону вбачається, що застосування статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» пов`язується не з фактом звільнення позивача зі служби, а з часом встановлення йому інвалідності внаслідок захворювання, що мало місце в період проходження військової служби, незалежно від строку, що минув після звільнення з військової служби.
Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 372/1258/16-а, та від 14 березня 2018 року у справі №1519/983/2012, провадження №К/9901/6705/18.
Частиною 9 ст. 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів від 25 грудня 2013 року № 975 затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.
У п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року, яка набрала законної сили з 24 січня 2014 року, установлено, що особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги:
допомога, що була призначена, виплачується відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 р. № 499 (Офіційний вісник України, 2008 р., № 39, ст. 1298), Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, що сталися у 2006 році, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2007 р. № 284 (Офіційний вісник України, 2007 р., № 14, ст. 532), і Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності співробітників кадрового складу розвідувальних органів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 листопада 2007 р. № 1331 (Офіційний вісник України, 2007 р., № 89, ст. 3255);
допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.
Ст. 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Таким чином, датою, з якої у військовослужбовця виникає право на отримання одноразової грошової допомоги у разі інвалідності, є момент первинного встановлення такої інвалідності в період дії таких актів. Особи, допомога яким не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги, тобто на день встановлення такої інвалідності.
Тобто, право на отримання одноразової грошової допомоги в зв`язку з інвалідністю військовослужбовця у позивача виникло з моменту встановлення інвалідності.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 встановлено інвалідність 15.10.2008, відтак виплата одноразової грошової допомоги повинна здійснюватись на підставі нормативно-правових актів, які були чинні на момент встановлення позивачу інвалідності.
З огляду на вищевикладене, посилання відповідачів на те, що у позивача відсутнє право на призначення одноразової грошової допомоги з підстав того, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі (ст. 58 Конституції України) суд не приймає до уваги, оскільки отримання одноразової грошової допомоги на підставі статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» діюче законодавство пов`язує не з фактом звільнення позивача зі служби, а з часом встановлення йому тієї чи іншої групи інвалідності, що впливає на розмір такої допомоги.
Згідно з пунктом 2 Постанови № 499 одноразова грошова допомога виплачується військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової служби) у разі настання інвалідності в період проходження військової служби та особам, звільненим з військової служби, у разі настання інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення з такої служби чи після закінчення зазначеного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період її проходження, а у разі настання інвалідності внаслідок виконання обов`язків військової служби - у розмірі: 54-місячного грошового забезпечення - інвалідам II групи.
Пунктом 7 вказаного Порядку визначено, що керівник уповноваженого органу подає в 15-денний строк з дня реєстрації документів головному розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо можливості виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 3 і 4 цього Порядку.
Головний розпорядник коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів на їх підставі рішення про призначення одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або в разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.
Одноразова грошова допомога виплачується особі шляхом її перерахування уповноваженим органом на рахунок в установі банку, зазначений одержувачем виплати, або через касу уповноваженого органу.
Зважаючи на викладене, рішення Міністерства оборони України від 02 грудня 2016 року у частині відмови позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності II групи, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби є протиправним та таким, що підлягає скасуванню, а тому дії Міністерства оборони України щодо не призначення позивачу одноразової грошової допомоги у розмірі 54-місячного грошового забезпечення відповідно статей 9, 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» є протиправними.
Відповідач - ІНФОРМАЦІЯ_2 в свою чергу, посилається на те, що надані позивачем письмові докази не підтверджують того, що він набув право на отримання одноразової грошової допомоги, зокрема, не додано документ, що свідчить про те, що причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) не пов`язані із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.
Однак, згідно з наявною у справі копією витягу з протоколу засідання Військово-лікарської комісії Південного регіону по встановленню причинною зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв №324 від 11.09.2008, у позивача наявне захворювання: «гіпертонічна хвороба, атеросклероз аорти, атеросклеротичний кардіосклероз, неврозоподібний синдром при гіпертонічній хворобі, деформуючий артоз колінних суглобів без порушення функції, лівобічний брахіоплексит, простий короткозорий астигматизм». Поранення/контузія/ та захворювання, ТАК, пов`язане з проходженням військової служби.
Згідно наявною у справі копією довідки до акту огляду МСЕК Серії 2-18 ОД № 004364 від 15.10.2008, позивачу первинно встановлено безстроково 2 групу інвалідності з 15.10.2008, що настала внаслідок поранення/контузія/ та захворювань, які пов`язані з несенням обов`язків військової служби при виконанні інтернаціонального обов`язку (а.с. 19).
У протоколі №107 від 02.12.2016 не встановлено, що поранення пов`язане із вчиненням правопорушення чи є наслідком вчинення дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.
Таким чином, вказані документи підтверджують в діях позивача відсутність протиправного діяння на момент отримання поранення (контузії) і є належними і допустимими документами, що свідчать про причини та обставини поранення (контузії).
З огляду на викладене, колегія суддів вказані посилання колегія суддів відхиляє.
У той же час, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції про те, що вимоги позивача до Одеського обласного військового комісаріату не підлягають задоволенню, з огляду на відсутність порушення прав позивача діями комісаріату, а обраний позивачем спосіб захисту шляхом визнання неправомірними дій Одеського обласного військового комісаріату щодо не призначення йому одноразової грошової допомоги та зобов`язання останнього провести призначення та виплату позивачу одноразової грошової допомоги не відповідають об`єкту порушеного права.
Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Враховуючи, що обласний військовий комісаріат не наділений повноваженнями щодо призначення та виплати такої допомоги, відтак слід зобов`язати Міністерство оборони України провести призначення та виплату позивачу одноразової грошової допомоги позивачу відповідно до статей 9, 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у розмірі 54-місячного грошового забезпечення на момент встановлення II групи інвалідності за аналогічною посадою, що займав позивач на момент звільнення, з урахуванням усіх видів грошового забезпечення, які мають постійний характер відповідно до статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не спростовують висновки суду першої інстанцій про наявність у позивача, як військовослужбовця, права на призначення та виплату одноразової грошової допомоги як інваліду ІІ групи, незалежно від часу настання інвалідності.
Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.
Таким чином, враховуючи вищенаведене у сукупності, беручи до уваги при цьому кожен аргумент, викладений учасниками справи, рішення суду першої інстанції у цій справі є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права ухвалив рішення повно і всебічно з`ясувавши обставини справи.
Керуючись ст.ст. 242, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.09.2018 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними, скасування рішення, зобов`язання вчинити дії залишити без задоволення.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.09.2018 залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В. В. Кузьменко

Судді: Я. М. Василенко

О. І. Шурко

Повний текст постанови виготовлено 21.05.2019