Справа № 1540/3347/18
Суддя: Соколенко О. М.
Дата ухвалення: 2019-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 1540/3347/18
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 травня 2019 року м.Одеса
Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Соколенко О.М., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Великомихайлівської районної державної адміністрації Одеської області, Управління Державної казначейської служби України у Великомихайлівському районі Одеської області, про визнання протиправною бездіяльності та стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсації за невикористані відпустки при звільнені, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з роботи і моральної шкоди, -
ВСТАНОВИВ:
До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) до Великомихайлівської районної державної адміністрації (далі відповідач-1, Великомихалівська РДА, райдержадміністрація), в якій позивач спросить суд:
- утримати на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі та компенсацію за невикористані відпустки при звільненні в сумі 1007,88 грн., середній заробіток за час затримки при звільненні з роботи у розмірі 221246,48 грн., моральну шкоду у розмірі 100000 грн., а всього: 322254,36 грн.
Вказана позовна заява подана позивачем до відділення поштового зв`язку 03.07.2018 року.
Ухвалою суду від 16.07.2018 року, судом на підставі положень ч.1 ст.169 КАС України позовну заяву залишено без руху, та позивачу наданий десятиденний строк з дня отримання копії ухвали для усунення недоліків позовної заяви.
- уточненою позовною заявою від 06.08.2018 року ОСОБА_1 до Великомихайлівської районної державної адміністрації (т.1 а.с.39-45), в якій позивач просить суд:
Так, обґрунтовуючи уточнені позовні вимоги ОСОБА_1 зазначає, що вона перебувала у трудових відносинах з Великомихайлівською районною державною адміністрацією з 22.03.2016 року по 02.07.2016 року.
Згідно розпорядження №17/К-2016 від 22.03.2016 року позивач призначена на посаду начальника служби у справах дітей Великомихайлівської районної державної адміністрації, а розпорядженням Великомихайлівської районної державної адміністрації № 28/К- 2016 від 17.06.2016 року звільнена із займаної посади за переведенням.
Позивач зазначає, що 10.12.2015 року прийнятий Закон України «Про державну службу», який вступив в дію з 01.05.2016 року, та на виконання його положень Кабінетом Міністрів України 6 квітня 2016 року прийнята постанова №292 «Деякі питання оплати праці державних службовців у 2016 році» якою, зокрема, затверджено схеми посадових окладів, розмір надбавки за ранг, та визначено «прирівнення» посад державної служби до відповідних груп оплати праці.
Відповідно до положень Закону України «Про державну службу», згідно Постанови Кабінету Міністрів України №292, працівникам Великомихайлівської райдержадміністрацій з 1 травня 2016 року проводився перерахунок заробітної плати. Однак, як стверджує позивач, незважаючи на те, що вона працювала в травні та у червні 2016 року на вищезазначеній посаді у Великомихайлівській районній державній адміністрації, їй безпідставно, всупереч ст.47 КЗпП України, не проведено перерахунок та виплату заробітної плати відповідно до Закону України «Про державну службу».
У позовній заяві позивач також зазначає, що при звільненні відповідачем-1 неправильно проведений розрахунок компенсації за невикористані відпустки, який складає 1039,71 грн. Посилаючись на приписи Постанови Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року, позивач зазначає, що її компенсація за невикористані відпуски при звільненні мала складати 2431,28 грн. (за 8 днів х 303,91 грн.), а отже заборгованість по компенсації за невикористані відпустки при звільненні перед позивачем складає 1391,57 грн.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що після її звернень до депутата Одеської обласної ради для вирішення питання щодо перерахунку та виплати належної заробітної плати, їй 31.03.2017 року на банківський рахунок надійшли кошти від Великомихайлівської районної державної адміністрації в сумі 7044,79 грн. Пізніше, вона отримала лист від Великомихайлівської райдержадміністрації, в якому наданий перерахунок заробітної плати звільненим працівникам за травень-червень 2016 року, згідно якого сума донарахування становила 8751,30 грн. Як стверджує позивач, при здійснені перерахунку їй не було проведено перерахунок виплати за стаж роботи, надбавки за ранг та компенсації за невикористані відпустки. Позивач зазначає, що 02 серпня 2017 року на її банківський рахунок ще надійшли кошти від Великомихайлівської районної державної адміністрації в сумі 1263,69 грн., що підтверджується випискою з банку по рахунку.
Як стверджує позивач заборгованість по заробітній платі та заборгованість по компенсації за невикористані відпустки при звільненні становить 1007,88 грн. На день пред`явлення позову до суду, як вказує ОСОБА_1 , відповідач-1 затримав їй розрахунок на 728 днів, а саме: з 03 липня 2016 року по 30 червня 2018 року, та за цей час відповідач-1 зобов`язаний виплатити на її користь середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку у розмірі 221246,45 грн. (728 днів х 303,91 грн. сума, яку повинен складати розмір середньоденної заробітної плати).
Окрім того, як стверджує позивач, з відповідача-1 підлягає стягненню на її користь моральна шкода, яку позивач оцінює у 100000 грн., оскільки відповідач-1 порушив право позивача на оплату праці, що в свою чергу, призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, та втрати можливості вчасно пройти довготривале, коштовне медикаментозне лікування, що підтверджується довідкою виданою КУ «МІСЬКА ЛІКАРНЯ №5» м. Одеси від 21.02.2018 року.
Ухвалою суду від 13.08.2018 року судом:
- прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 (в редакції уточненої позовної заяви від 06.08.2018 року) та відкрито провадження у справі за даною позовною заявою ОСОБА_1 ;
- вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін відповідно до ст.262 КАС України;
- встановлено сторонам строки для подання заяв по суті справи.
У відзиві на позовну Великомихайлівська районна державна адміністрація вказує, що вважає позовні вимоги необґрунтованими і заперечує проти їх задоволення в повному обсязі, з огляду на наступне.
Як вказує відповідач-1, ОСОБА_1 перебувала в трудових відносинах з Великомихайлівською районною адміністрацією з 22.03.2016 по 17.06.2016 року відповідно до розпоряджень № 17/К-2016 та № 28/К-2016, на посаді начальника служби у справах дітей Великомихайлівської районної державної адміністрації. З березня 2016 року по дату звільнення ОСОБА_1 нарахування заробітної плати здійснювалось, виходячи з розміру посадового окладу позивача - 1723,0 грн., рангу - 60,0 грн., доплати вислугу років - 178,30 грн. та надбавки за інтенсивність праці 980,85 грн.
З посиланням на положення ст.41 Закону України «Про державну службу», відповідач-1 вказує, що 17.06.2016 року ОСОБА_1 написала заяву на звільнення у зв`язку з переведенням до департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради, та Розпорядженням голови Великомихайлівської районної державної адміністрації від 17.06.2016 року № 28/К-2016 позивач була звільнена із займаної посади, та відповідно до звернення Департаменту праці та соціальної політики від 16.06.2016 року № 02- 27/1138, переведена за місцем призначення.
Як стверджує відповідач-1, відповідно до приписів Кодексу законів про працю України, ОСОБА_1 . здійснено розрахунок по заробітній платі за діючим штатним розписом райдержадміністрації від 29.03.2016 року, відповідно до розпорядження голови райдержадміністрації від 17.06.2016 року. Також, як вказує відповідач-1, на момент звільнення ОСОБА_1 , компенсація за невикористану основну щорічну відпустку, підлягала виплаті за вісім (8) календарних днів, та відповідно до розпорядження голови райдержадміністрації та згідно штатного розпису від 29.03.2016 року, проведено розрахунок у повному обсязі.
У відзиві зазначається, що Великомихайлівська районна державна адміністрація для впровадження Закону України від 10.12.2015 року «Про державну службу», який вступив в силу 01 травня 2016 року, діяла на підставі наданих Національним агентством України з питань державної служби роз`яснень від 04 травня 2016 року № 1-р/3 «Щодо першочергових кроків для впровадження Закону України від 10 грудня 2015 року № 889-VІІІ «Про державну службу».
15.06.2016 року головою районної державної адміністрації видано розпорядження за № 205/А-2016 «Про затвердження структури та граничної чисельності працівників Великомихайлівської районної державної адміністрації на 2016 рік». Після затвердження структури районної державної адміністрації, був сформований штатний розпис районної державної адміністрації та переданий на затвердження до Одеської обласної державної адміністрації. 14 липня 2016 року Одеською обласною державною адміністрацією затверджено штатний розпис Великомихайлівської районної державної адміністрації, з урахуванням затвердженого Міжрегіональним управлінням НАДС переліку посад працівників районної державної адміністрації, які виконують функції з обслуговування.
З посиланням на положення наказу Міністерства фінансів України від 28 січня 2002 року № 57 «Про затвердження документів, що застосовуються в процесі виконання бюджету», який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 01 лютого 2002 року за № 86/6374, постанову Кабінету Міністрів України від 06 квітня 2016 року № 292 «Деякі питання оплати праці державних службовців у 2016 році», відповідач-1 вказує, що підставою для початку нарахування та виплати заробітної плати державним службовцям є, затверджена структура та сформований штатний розпис, тобто, у Великомихайлівській районній державній адміністрації нарахування та виплата заробітної плати відповідно до Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року, який вступив в дію 01.05.2016 року, розпочалась з 14 липня 2016 року, після затвердження штатного розпису.
При цьому, відповідач-1 посилається на те, що на момент затвердження штатного розпису від 14.07.2016 року, ОСОБА_1 у трудових відносинах з районною державною адміністрацією не перебувала. Для здійснення розрахунку заробітної плати позивача за травень - червень 2016 року, районна державна адміністрація направила звернення до ОСОБА_1 , для особистого надання нею до відділу фінансового забезпечення, реквізитів для перерахування коштів.
Після перевірки відповідача-1 Державною службою з питань праці за зверненням ОСОБА_1 , до районної державної адміністрації надійшов припис від 27.03.2017 року, в якому вказані недоліки щодо перерахунку заробітної плати ОСОБА_1 , які відповідачем були усунуті і здійснені відповідні перерахунки заробітної плати. Станом на 02.08.2017 року заборгованість щодо перерахунку усіх коштів під час звільнення позивача, райдержадміністрацією виплачена.
Також, відповідач-1 не згоден із вимогами про відшкодування моральної шкоди і вважає, що вони не підлягають задоволенню.
Зважаючи на вищевикладене, відповідач-1 просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Письмовою ухвалою суду від 12.10.2018 року судом витребувано у відповідача-1 додаткові докази та інформацію по справі (т.1 а.с.104-108).
Ухвалою суду від 12.10.2018 року судом вирішено проводити розгляд справи за позовом ОСОБА_1 в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 08.11.2018 року о 12:00 год. та встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву (у разі необхідності його додаткового подання).
Суд зазначає, що доводи відзиву на позовну заяву від 26.10.2018 року є повністю ідентичними за своїм змістом тим доводам, що викладені у раніше наданому відповідачем-1 відзиві на позов.
Враховуючи першу неявку позивача у підготовче засідання 08.11.2018 року, яка про розгляд справи повідомлена належним чином та своєчасно, і не надала клопотання про розгляд справи за її відсутності або обґрунтоване клопотання із повідомленням причин неприбуття до суду, суд відклав розгляд справи на 22.11.2018 року о 10 год. 00 хв., про що постановив відповідну ухвалу на місці, яка занесена до протоколу судового засідання.
Так, у вказаних поясненнях, зокрема, зазначено, що відповідно до штатного розпису на 2016 рік, нарахування заробітної плати ОСОБА_1 здійснювалось, виходячи з розміру посадового окладу - 1723,0 грн., рангу - 60,0 грн., доплати за вислугу років - 178,30 грн., надбавки за інтенсивність праці - 980,85 грн., премії - 1200 грн.
На момент звільнення ОСОБА_1 кількість невикористаних днів щорічної відпустки становила вісім днів. Відповідно до розрахунку від 12.07.2016 року, ОСОБА_1 було виплачено компенсацію, та за новим штатним розписом її було перераховано компенсацію в сумі 1263,59.
Після затвердження нового штатного розпису від 14.07.2016 року, та враховуючи появу додаткових коштів, Великомихайлівська районна державна адміністрація направила ОСОБА_1 лист та повідомила останню засобами телефонного зв`язку про необхідність надання нею своїх реквізитів щодо перерахунку їй заробітної плати за новим штатним розписом, яка складається з окладу - 4480 грн., рангу - 60 грн., стажу - 537 грн., інтенсивності - 2240,0 грн., премії - 1200 грн. В телефонній розмові ОСОБА_1 переказала свої реквізити, однак до райдержадміністрації не з`являлась. З урахуванням утримання, як вказує відповідач-1, заробітна плата для розрахунку становила 3533,40 грн., та в березні 2017 року ОСОБА_1 здійснено перерахунок заробітної плати за травень - червень 2016 року в сумі 7044,80 грн.
Ухвалою суду від 22.11.2018 року судом відкладено підготовче засідання на 03.12.2018 року 14:00 год., про що постановлено відповідну ухвалу на місці, яка занесена до протоколу судового засідання.
У підготовчому засіданні 03.12.2018 року, судом залучено до матеріалів справи відзив відповідача-1 на позовну заяву від 26.10.2018 року, додаткові пояснення відповідача-1 із додатками та встановлено сторонам строки для подання заяв по суті справи.
Ухвалою суду від 03.12.2018 року судом продовжено шістдесятиденний строк підготовчого провадження у справі №1540/3347/18 на тридцять днів та відкладено підготовче засідання по даній адміністративній справі на 04.01.2019 року о 12 год. 00 хв.
Разом із вказаною заявою про збільшення позовних вимог від позивача до суду надійшла відповідь на відзив на позовну заяву (т.2 а.с.16-20, 29-33), в якій окрім раніше викладених доводів та обґрунтувань позовної заяви, ОСОБА_1 зазначає, що розпорядженням Великомихайлівської районної державної адміністрації Одеської області від 29.03.2017 року, враховуючи результати проведеної перевірки ГУ Держпраці в Одеській області та на виконання припису від 27.03.2017 року №15-15-018/0310-0185 вирішено здійснити перерахунок заробітної плати звільненим працівникам за травень та червень 2016 року відповідно до штатного розпису, введеного в дію з 01.05.2016 р., у тому числі ОСОБА_2 , та встановлено надбавку за вислугу років в розмірі 50% посадового окладу за чотирьохрічний стаж державної служби станом на 01.05.2016 року.
Як стверджує ОСОБА_1 , із введенням в дію нового законодавства, зокрема Закону України «Про державну службу», 13 рангу державного службовця, який вона мала на час звільнення, відповідає 6 ранг категорії посади державної служби «Б». А тому, посилаючись на те, що посада начальника служби у справах дітей належить до категорії посад держслужби «Б», у межах якої найнижчим є 6-й ранг держслужбовця, вважає, що відповідач-1 мав встановити із 01.05.2016 року позивачу 6-й ранг держслужбовця, розмір надбавки за який становить 500 грн. При цьому, відповідачем-1 при проведенні кінцевого розрахунку із позивачем застосовано розмір надбавки за ранг у розмірі 60 грн., а не у розмірі 500 грн., який на думку позивача, мав бути застосований з 01.05.2016 року.
Позивач зазначає, що їй не слід було присвоювати новий ранг, а необхідно було привести її ранг у відповідність, у зв`язку із змінами в законодавстві. Отже, як стверджує позивач, присвоєння їй 6-го рангу категорії «Б» у зв`язку зі змінами чинного законодавства з 01.05.2016 року є обов`язком відповідача.
У зв`язку із неявкою позивача (її представника) у підготовче засідання 04.01.2019 року, суд відклав розгляд справи на 10.01.2019 року о 09 год. 00 хв.
09 січня 2019 року за вх. №ЕП/118/19 засобами електронної пошти від представника відповідача до суду надійшли пояснення на заяву про збільшення позовних вимог (т.1 а.с.38-40), в яких, зокрема, зазначено, що на час присвоєння рангів працівникам райдержадміністрації відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №306 від 20.04.2016 року, Великомихайлівська РДА не перебувала у трудових відносинах з ОСОБА_1 , оскільки 17.06.2016 року нею було написано заяву про звільнення у зв`язку із переведенням до департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради. А отже, у відповідача-1 не було підстав для присвоєння їй рангу згідно Закону України «Про державну службу», який набрав чинності 01.05.2016 року.
Також, Великомихайлівська РДА зазначає, що станом на березень 2017 року відповідачем здійснено повний перерахунок заробітної плати ОСОБА_1 відповідно до Закону України «Про державну службу» та постави Кабінету Міністрів України №292 від 06.04.2016 року.
Таким чином, відповідач-1 вважає заяву позивача про збільшення позовних вимог необґрунтованою.
У підготовчому засіданні 10.01.2019 року, ухвалою суду на місці, яка занесена до протоколу судового засідання, судом долучено до матеріалів справи:
- відповідь на відзив на позовну заяву;
- прийнято до провадження заяву ОСОБА_1 про збільшення позовних вимог;
- пояснення відповідача до заяви про збільшення позовних вимог, які надійшли до суду 09.01.2019 року за вх. №ЕП/118/19.
Письмовою ухвалою суду від 10.01.2019 року судом закрито підготовче провадження в адміністративній справі №1540/3347/18 та призначено справу до судового розгляду по суті на 22 січня 2019 року о 12:00 год.
У судовому засіданні 22.01.2019 року судом заслухано вступне слово представника позивача та представника відповідача, і оголошено перерву у судовому засіданні до 06.02.2019 року об 11:30 год., про що постановлено відповідну ухвалу суду на місці, яку занесено до протоколу судового засідання.
У судовому засіданні 06.02.2019 року судом залучено до матеріалів справи докази, які надані з боку представника відповідача на вимогу суду, про що постановлено відповідну ухвалу суду на місці, яку занесено до протоколу судового засідання.
Також, у судовому засіданні 06.02.2019 року, судом відповідно до ст.80 КАС України вирішено витребувати з Великомихайлівської районної державної адміністрації Одеської області додаткову письмову інформацію стосовно здійснених розрахунків Великомихайлівської районної державної адміністрації із позивачем, що містяться в матеріалах справи.
Ухвалою суду від 06.02.2019 року, яка прийнята без виходу до нарадчої кімнати та занесена до протоколу судового засідання, судом оголошено перерву у розгляді справи до 08.02.2019 року о 12:00 год.
08 лютого 2019 року за вх. №4578/19 через канцелярію суду від представника відповідача до суду надійшов лист на виконання вимог ухвали суду разом із додатками, згідно переліку, наведеного у ньому (т.2 а.с.84-90).
Так, у вказаному листі відповідачем зазначено, зокрема, що 12.07.2016 року райдержадміністрацією здійснено розрахунок по заробітній платі ОСОБА_1 за діючим на той час штатним розписом в сумі 2303,30 грн., з урахуванням утримання, сума до видачі становила 1248,07 грн., а саме: 1039,71 грн. - за 8 днів невикористаної відпустки та 208,36 грн. - за 2 робочі дні за липень 2016 року, що підтверджується платіжним дорученням № 112.
Як вказано у листі, на час появи додаткових коштів щодо перерахунку заробітної плати працівникам райдержадміністрації згідно Закону України про державну службу та постанови Кабінету Міністрів України №292, райдержадміністрація провела перерахунок заробітної плати ОСОБА_1 за травень - червень 2016 року в сумі 7044,79 грн., з яких: оклад - 4480,00 грн.; ранг - 60 грн.; стаж - 537,60 грн.; інтенсивність - 2240,00 грн.; премії - 1200,00 грн., з урахуванням утримання, сума до видачі становить 3522,40 грн. за кожний місяць.
Також, як вказано у листі, райдержадміністрацією здійснено перерахунок ОСОБА_1 за 8 днів невикористаної відпустки за новим штатним розписом згідно Закону України «Про державну службу» та постанови Кабінету Міністрів України №292 в сумі 1263,60, що підтверджується платіжним дорученням №147 від 28.07.2017 року.
Отже, як вказує відповідач-1, Великомихайлівська районна державна адміністрація здійснила ОСОБА_1 розрахунок по заробітній платі за невикористану відпустку у повному обсязі.
Окрім цього, у судовому засіданні 08.02.2019 року представником позивача надано до суду банківські виписки по особовому рахунку позивача (т.2 а.с.91-97).
Ухвалою суду від 28.02.2019 року, прийнятою судом на місці без виходу до нарадчої кімнати, оголошено перерву у підготовчому засіданні до 02.04.2019 року о 14:00 год.
Ухвалою суду від 02.04.2019 року судом продовжено шістдесятиденний строк підготовчого провадження у справі №1540/3347/18 на тридцять днів та відкладено підготовче засідання по даній адміністративній справі на 16.04.2019 року об 11:00 год.
У зв`язку із відсутністю 16.04.2019 року з 09.45 год. до 15.30 год. у приміщенні Одеського окружного адміністративного суду електропостачання, підготовче засідання по справі перенесено на 24.04.2019 року на 09.15 год.
У підготовче засідання 24.04.2019 року сторони не з`явились, про дату, час та місце проведення підготовчого судового засідання повідомлені належним чином та своєчасно, що підтверджується доказами, які містяться в матеріалах справи.
При цьому, 24 квітня 2019 року від позивача надійшла телефонограма №10 про те, що позивач просить суд проводити судове засідання, призначене на 24.04.2019 року за її відсутності. Також, позивач зазначила, що не заперечує проти закриття підготовчого провадження по справі та початку розгляду справи по суті одразу після закриття підготовчого провадження.
Разом з цим, 17 квітня 2019 року за вх. №ЕП/2833/19 засобами електронної пошти від представника відповідача-2 - Управління Державної казначейської служби України у Великомихайлівському районі Одеської області до суду надійшло клопотання про розгляд підготовчого судового засідання, призначеного на 24.04.2019 року без участі Управління. У вказаному клопотанні представник Управління Державної казначейської служби України у Великомихайлівському районі Одеської області також зазначає, що не заперечує проти закриття підготовчого провадження у справі та щодо призначення справи до судового розгляду по суті одразу після закриття підготовчого провадження.
Окрім того, 23 квітня 2019 року за вх. №ЕП/3090/19 засобами електронної пошти від представника відповідача-1 - Великомихайлівської районної державної адміністрації Одеської області до суду надійшло клопотання про розгляд підготовчого судового засідання, призначеного на 24.04.2019 року без участі представника відповідача. У вказаному клопотанні представник Великомихайлівської районної державної адміністрації Одеської області також зазначає, що не заперечує проти закриття підготовчого провадження у справі та щодо призначення справи до судового розгляду по суті одразу після закриття підготовчого провадження.
Жодних інших заяв по суті справи, додаткових доказів або інших клопотань від учасників справи до суду станом на 24.04.2019 року не надходило.
Враховуючи положення ст.205 КАС України, суд проводив підготовче провадження за відсутності сторін у справі.
Ухвалою суду від 24.04.2019 року судом закрито підготовче провадження в адміністративній справі №1540/3347/18 та призначено справу до судового розгляду по суті на 24 квітня 2019 року після закриття підготовчого провадження у даній справі.
У судове засідання 24.04.2019 року сторони не з`явились, про дату час та місце розгляду справи повідомлені належним чином та своєчасно, що підтверджується матеріалами справи.
При цьому, як вже зазначено судом, з боку усіх учасників справи до суду надходили клопотання про розгляд справи за їх відсутності.
Відповідно до ч.9 ст.205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи, не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
Згідно з ч.3 ст.194 КАС України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.
Таким чином, зважаючи на клопотання усіх учасників справи про розгляд справи за без їх участі, враховуючи відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, а також відсутність перешкод для розгляду справи за відсутності учасників процесу, судом ухвалено рішення про розгляд даної адміністративної справи в порядку письмового провадження відповідно до ч.9 ст.205 КАС України за наявними у справі матеріалами.
Відповідно до ч.2 ст.193 КАС України суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті.
Згідно з ч.1 ст.120 КАС України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Зважаючи на викладене, враховуючи наведені приписи КАС України, суд розглядав дану справу у межах строку, визначеного для її розгляду ч.2 ст.193 КАС України, з урахуванням приписів ч.1 ст.120 КАС України.
Ухвалою суду від 24.05.2019 року судом залишено без розгляду позовну заяву в частині позовної вимоги про визнання протиправною бездіяльності Великомихайлівської районної державної адміністрації, яка полягає у не вирішенні питання про присвоєння ОСОБА_1 категорії «Б» 6 рангу з 01.05.2016 року, у зв`язку зі змінами законодавства, у зв`язку із пропуском позивачем строку звернення до суду згідно поданої 11.12.2018 року та 12.12.2018 року заяви про збільшення розміру позовних вимог.
В іншій частині позовних вимог суд розглядав справу по суті із прийняттям рішення у справі 24.05.2019 року (на 60-й день з дня початку розгляду справи по суті).
Вивчивши матеріали справи, заслухавши надані під час розгляду справи вступне слово представника позивача та представника відповідача-1 - Великомихайлівської районної державної адміністрації Одеської області, ознайомившись із заявами сторін по суті справи, дослідивши обставини, якими обґрунтовуються заяви по суті справи, та перевіривши їх доказами, суд встановив наступні обставини.
Розпорядженням Великомихайлівської районної державної адміністрації Одеської області від 22.03.2016 року №17/К-2016 ОСОБА_1 випускницю Одеського регіонального інституту державного управління Національної академії державного управління при Президентові України 2016 року, прийнято на посаду начальника служби у справах дітей Великомихайлівської районної державної адміністрації 22.03.2016 року, на постійне місце роботи з посадовим окладом згідно штатного розпису та присвоєно позивачу дванадцятий ранг державного службовця (т.1 а.с.84). У вказаному розпорядженні також зазначено, що стаж державної служби ОСОБА_3 станом на 22.03.2016 року складає 4 роки 6 місяців 17 днів.
Згідно штатного розпису Великомихайлівської районної державної адміністрації Одеської області на 2016 рік, затвердженого 29.03.2016 року, посадовий оклад начальника служби у справах дітей складає 1723 грн. (т.1 а.с.93).
Судом встановлено, що Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради 16 червня 2016 року направив на адресу голови Великомихайлівської районної державної адміністрації Одеської області лист №02-27/1138, в якому просив звільнити ОСОБА_1 з посади начальника служби у справах дітей Великомихайлівської районної державної адміністрації Одеської області за переведенням до департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради (т.1 а.с.85).
17.06.2016 року позивачем на ім`я голови Великомихайлівської районної державної адміністрації надано заяву про звільнення її з займаної посади 02 липня 2016 року у зв`язку з переведенням до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради (т.1 а.с.101).
Розпорядженням Великомихайлівської районної державної адміністрації Одеської області від 17.06.2016 року №28/К-2016 відповідно до п.5 ст.36 КЗпП України звільнено з роботи ОСОБА_1 - начальника служби у справах дітей районної державної адміністрації 02.07.2016 року за переведенням до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради (т.1 а.с.87). Також, у п.2 вказаного розпорядження визначено відділу фінансово-господарського забезпечення апарату районної державної адміністрації виплатити грошову компенсацію за 8 календарних днів невикористаної щорічної основної відпустки за період роботи з 22.03.2016 року по 02.07.2016 року.
Як вбачається з матеріалів справи, на виконання п.2 розпорядження від 17.06.2016 року №28/К-2016, Великомихайлівською РДА здійснено розрахунок грошової компенсації за 8 календарних днів невикористаної щорічної основної відпустки за період роботи з 22.03.2016 року по 02.07.2016 року (з 03.07.2016 року) та розрахунок за 2 робочих дні липня 2016 року, що у загальному розмірі складає до видачі (виплати) 1248,07 грн., з яких розмір компенсації за невикористану відпустку - 1039,71 грн. та виплата за два відпрацьовані дні липня 2016 року - 208,36 грн. (т.1 а.с.67,79,81,92,155,157,199,201).
Як зазначено відповідачем-1 у заявах по суті справи та письмових поясненнях, 12.07.2016 року райдержадміністрацією здійснено відповідний розрахунок по заробітній платі ОСОБА_1 у загальній сумі до видачі у розмірі 1248,07 грн., за діючим на той час штатним розписом на 2016 рік, затвердженим 29.03.2016 року.
При цьому, позивач в заявах по суті справи та представник позивача під час розгляду справи зважали на те, що відповідачем-1 було неправильно обраховано позивачу компенсацію за невикористану відпустку, у зв`язку із застосуванням при обрахунку надбавки за ранг лише у розмірі 60 грн., замість, як вважає позивач, належних 500 грн.
Водночас, суд звертає увагу на те, що стосовно розміру виплати за 2 відпрацьованих дні у липні 2016 року ні позивач, ні її представник жодних заперечень та вимог щодо перерахування цієї суми не зазначали у заявах по суті справи та під час розгляду справи.
Як зазначає позивач, вона та інші колишні працівники Великомихайлівської РДА, не погодившись із розміром даних нарахувань за відповідні місяці 2016 року, з метою вирішення питання щодо перерахунку та виплати належних сум заробітної плати та компенсації за невикористані відпуски, звертались до різних компетентних органів та осіб з цього питання.
В свою чергу, з наданих з боку відповідача-1 до суду доказів, судом встановлено, що в тому числі, за зверненням ОСОБА_1 від 27.12.2016 року та ОСОБА_5 від 16.12.2016 року на урядову гарячу лінію щодо неперерахування її заробітної плати у відповідності до чинного законодавства, та інших колишніх працівників Великомихайлівської районної державної адміністрації (т.1 а.с.144,172,186), Головним управлінням Держпраці в Одеській області на підставі направлення від 16.03.2017 року (т.1 а.с.185) у період з 23.03.2017 року по 27.03.2017 року проведено перевірку Великомихайлівської районної державної адміністрації, за результатами якої складено акт перевірки додержання суб`єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов`язкове державне соціальне страхування №15-15-018/0310 (т.1 а.с.169-140, 188-189).
Також, 27 березня 2017 року Головним управлінням Держпраці в Одеській області складено припис №15-15-018/0310-0185 (т. а.с.99) на ім`я голови Великомихайлівської районної державної адміністрації Одеської області, з якого вбачається, що за результатами проведеної позапланової перевірки додержання законодавства про працю та загальнообов`язкове державне соціальне страхування перевіркою встановлено порушення законодавства про працю згідно акта перевірки від 23-27.03.2017 року№15-15/018/0310, а саме, порушення вимог: ст.116 КЗпП України щодо проведення повного розрахунку із звільненими працівниками в день звільнення та виплати всіх сум, які належать звільненим працівникам від райдержадміністрації та ч.1 ст.94 КЗпП України щодо виплати працівникові за виконану ним роботу заробітної плати.
Зважаючи на вищевикладене, у вказаному приписі відповідачу-1 визначено надати письмову, документально підтверджену інформацію щодо прийняття відповідних заходів по усуненню виявлених порушень законодавства про працю у строк до 27.04.2017 року .
Судом встановлено, що 29 березня 2017 року Великомихайлівською РДА прийнято розпорядження №131/А-2017 «Про проведення розрахунків звільненим працівника Великомихайлівської районної державної адміністрації за травень та червень 2016 року» (т.1 а.с.76), яким відповідно до статті 6 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», Закону України «Про державну службу», постанов Кабінету Міністрів України: від 06 квітня 2016 року №292 «Деякі питання оплати праці державних службовців у 2016 році», від 06 квітня 2016 року №268 «Про умови оплати праці працівникам державних органів, які виконують функції з обслуговування, у 2016 році», від 25 березня 2016 року №229 «Про затвердження Порядку обчислення стажу державної служби», враховуючи результати проведеної перевірки Головним управлінням Держпраці в Одеській області та на виконання припису від 27 березня 2017 року №15-15-018/0310-0185, вирішено здійснити перерахунок заробітної плати звільненим працівникам за травень та червень 2016 року відповідно до штатного розпису, введеного в дію з 01.05.2016 року, зокрема, ОСОБА_1 (п АДРЕСА_1 1 Розпорядження).
Пунктами 2 та 3 вказаного розпорядження від 29.03.2017 року №131/А-2017 визначено встановити ОСОБА_1 надбавку за вислугу років в розмірі 12% посадового окладу за 4-річний стаж державної служби станом на 01.05.2016 року та вказано відділу фінансового забезпечення апарату районної державної адміністрації здійснити виплату всіх сум, які належать зазначеним звільненим працівникам від районної державної адміністрації.
Відповідачем-1 надані до суду документи про перерахунок заробітної плати по апарату за травень та червень 2016 року (т.1 а.с.68,78,81), з яких вбачається, що перерахунок заробітної плати позивача за травень 2016 року складає 3522,40 грн. та за червень 2016 року складає 3522,40 грн., що у загальному розмірі становить 7044,80 грн. (сума, яка підлягає виплаті з урахуванням відрахувань).
Відповідачем-1, в свою чергу, після здійснення відповідних перерахунків заробітної плати позивачу та іншим працівникам, на виконання припису ГУ Держпраці в Одеській області, направлено лист від 27.04.2017 року№01-28/477 щодо здійснення виплати заробітної плати звільненим працівникам за період травень, червень 2016 року із копіями платіжних доручень від 30.03.2017 року (т. 1 а.с.96,171,187).
Як вбачається з матеріалів справи, після проведення відповідних перерахунків, позивач та інші колишні працівники Великомихайлівської РДА 03 липня 2017 року звернулись до заступника керівника місцевої прокуратури із заявою, в якій, зважаючи на те, що Великомихайлівською РДА їм не було проведено перерахунок заробітної плати відповідно до Закону України «Про державну службу» з 01.05.2016 року, просили, зокрема, перевірити факт невиплати заборгованості по заробітній платі колишнім працівникам Великомихайлівської РДА (т. а.с.15,46-47). Копія вказаної заяви також адресована голові районної ради.
Судом встановлено, що розпорядженням Великомихайлівської РДА від 06.07.2017 року №254/А-2017 «Про внесення доповнень до розпорядження голови Великомихайлівської районної державної адміністрації від 29.03.2017 року №131/А-2017» відповідно до ст.ст.6, 39 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» внесено доповнення до розпорядження голови Великомихайлівської районної державної адміністрації від 29.03.2017 року №131/А-2017 «Про проведення розрахунку звільненим працівникам Великомихайлівської державної адміністрації за травень та червень 2016 року», та доповнено пункт 1 підпунктом 1.1. такого змісту: «здійснити перерахунок сум компенсації за невикористані дні щорічної основної та додаткової відпустки звільненим працівникам районної державної адміністрації відповідно до чинного законодавства» (т.1 а.с.75).
На виконання даного розпорядження, з боку відповідача-1 до суду надано розрахунок відповідної компенсації позивача за невикористані 8 днів відпустки, із зазначенням загальної суми, враховуючи здійснений перерахунок, - 2303,30 грн., з яких фактично було виплачено 1039,71 грн. у липні 2016 року та підлягає виплаті згідно здійсненого перерахунку 1263,59 грн. (т.1 а.с.151-152).
28.07.2017 року відповідачем-1 складено зведену відомість сум для зарахування на рахунки, з якої вбачається, що загальна сума, яка підлягає зарахуванню складає 2600,78 грн., з яких на рахунок позивача підлягає зарахуванню 1263,60 грн. (т.1 а.с.150,178), яка прийнята працівником банку 02.08.2017 року, про що свідчить відповідна відмітка на вказаній відомості.
Перерахування та зарахування коштів у вказаній сумі 1263,60 грн. на рахунок позивача підтверджується копією платіжного доручення №147 від 28.07.2017 року на загальну суму 2600,78 грн.(т.1 а.с.153,175,194) та банківськими виписками позивача по рахунку за період з 01.06.2016 року по 06.02.2019 року, з 30.03.2017 року по 31.12.2017 року, з яких вбачається зарахування коштів у розмірі 1263,60 грн. на рахунок позивача 02.08.2017 року (т.1 а.с.57-59, т.2 а.с.91-97).
В свою чергу, позивач, не погоджуючись із здійсненими перерахунками її заробітної плати за травень та червень 2016 року, а також, зі здійсненим перерахунком компенсації за невикористані відпуски, звернулась до суду із даною позовною заявою, враховуючи заяву про збільшення розміру позовних вимог до неї.
Вирішуючи дану справу та надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.
Підставою для звернення позивача до суду із даною позовною заявою слугувало те, що, на думку позивача, відповідачем-1 невірно обраховано позивачу заробітну плату за травень і червень 2016 року та компенсацію за невикористану відпустку, у зв`язку із застосуванням відповідачем-1 при обрахунку надбавки за ранг лише у розмірі 60 грн., замість, як вважає позивач, належних 500 грн. Позивач вважає, що із введенням в дію нового законодавства, зокрема, Закону України «Про державну службу», 13-му рангу державного службовця, який вона мала на час звільнення, відповідає 6 ранг категорії посади державної служби «Б». А тому, посилаючись на те, що посада начальника служби у справах дітей належить до категорії посад держслужби «Б», у межах якої найнижчим є 6-й ранг держслужбовця, вважає, що відповідач-1 мав встановити із 01.05.2016 року позивачу 6-й ранг держслужбовця, розмір надбавки за який становить 500 грн.
Свої доводи та позовні вимоги позивач нормативно обґрунтовує, в тому числі, положеннями: ст.ст.116,221,233,238 КЗпП України, Закону України «Про державну службу», який вступив в дію з 1 травня 2016 року, постанов Кабінету Міністрів України: від 6 квітня 2016 р. №292 «Деякі питання оплати праці державних службовців у 2016 році», від 20 квітня 2016 р. № 306 «Питання присвоєння рангів державних службовців та співвідношення між рангами державних службовців і рангами посадових осіб місцевого самоврядування, військовими званнями, дипломатичними рангами та іншими спеціальними званнями», від 25 березня 2016 р. №229 Про затвердження Порядку обчислення стажу державної служби.
Суд зазначає, що спірні правовідносини, що виникли між сторонами, врегульовані, зокрема, Кодексом законів про працю України, Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015р. №889-VIII, який набрав чинності 01.05.2016 року, постановами Кабінету Міністрів України: від 6 квітня 2016 р. №292 «Деякі питання оплати праці державних службовців у 2016 році», від 20 квітня 2016 р. № 306 «Питання присвоєння рангів державних службовців та співвідношення між рангами державних службовців і рангами посадових осіб місцевого самоврядування, військовими званнями, дипломатичними рангами та іншими спеціальними званнями», а також іншими нормативно-правовими актами.
Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначені Законом України Про державну службу від 10.12.2015р. №889-VIII, який набрав чинності 01.05.2016 року (далі Закон №889).
Відповідно до п.4 ч.1 ст.2 Закону України Про державну службу №889 посада державної служби - визначена структурою і штатним розписом первинна структурна одиниця державного органу з установленими відповідно до законодавства посадовими обов`язками у межах повноважень, визначених частиною першою статті 1 цього Закону.
Згідно з ч.1 ст.3 Закону №889 цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця.
Частинами,1,2,3 статті 5 Закону України Про державну службу №889 визначено, що правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби. Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом. Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.
Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.6 Закону №889 посади державної служби в державних органах поділяються на категорії залежно від порядку призначення, характеру та обсягу повноважень і необхідних для їх виконання кваліфікації та професійної компетентності державних службовців, та встановлені 3 категорії посад - категорія «А» (вищий корпус державної служби), категорія «Б», категорія «В» (інші посади державної служби, не віднесені до категорій "А" і "Б").
Згідно зі ст.38 Закону №889 прийняття на державну службу, просування по службі державних службовців, вирішення інших питань, пов`язаних із службою, здійснюються з урахуванням категорій посад державної служби та рангів державних службовців як виду спеціальних звань, що їм присвоюються.
Частинами 1,2,3,4,11 статті 39 Закону України Про державну службу №889 визначено, що ранги державних службовців є видом спеціальних звань. Встановлюється дев`ять рангів державних службовців. Присвоюються такі ранги:
- державним службовцям, які займають посади державної служби категорії "А", - 1, 2, 3 ранг;
- державним службовцям, які займають посади державної служби категорії "Б", - 3, 4, 5, 6 ранг;
- державним службовцям, які займають посади державної служби категорії "В", - 6, 7, 8, 9 ранг.
Ранги державним службовцям присвоює суб`єкт призначення, крім випадків, передбачених законом. Порядок присвоєння рангів державних службовців та співвідношення між рангами державних службовців і рангами посадових осіб місцевого самоврядування, військовими званнями, дипломатичними рангами та іншими спеціальними званнями визначаються Кабінетом Міністрів України. В особовій справі та трудовій книжці державного службовця робиться запис про присвоєння, зміну та позбавлення рангу державного службовця.
Так, відповідно до частини 2 статті 39 Закону України Про державну службу Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 20.04.2016 року №306 «Питання присвоєння рангів державних службовців та співвідношення між рангами державних службовців і рангами посадових осіб місцевого самоврядування, військовими званнями, дипломатичними рангами та іншими спеціальними званнями», якою затверджено, зокрема, Порядок присвоєння рангів державних службовців (далі Порядок №306).
Згідно з частиною 5 Постанови Кабінету Міністрів України №306 від 20.04.2016 року, ця постанова набирала чинності одночасно із Законом України від 10 грудня 2015 р. № 889-VIII Про державну службу.
Відповідно до частини 2 вказаної постанови, установлено, що надбавка за ранг встановлюється з дня його присвоєння.
Пунктом 1 Порядку №306 визначено, що цей Порядок визначає механізм присвоєння державним службовцям рангів під час прийняття на державну службу та її проходження.
Так, згідно з п.5 Порядку №306 підставою для прийняття рішення про присвоєння державним службовцям, які займають посади державної служби категорії Б та В, чергового рангу є подання служби управління персоналом суб`єктові призначення, погоджене безпосереднім керівником, якщо такий керівник не є суб`єктом призначення.
Відповідно до п.7 Порядку №306 у поданні щодо присвоєння рангу державного службовця обов`язково зазначаються:
- дата присвоєння попереднього рангу, номер і дата відповідного рішення - у разі присвоєння державному службовцю чергового рангу в межах відповідної категорії посад державної служби;
- завдання, виконані державним службовцем, що мають важливе значення для розвитку держави або регіону чи особливі досягнення - у разі присвоєння державному службовцю достроково чергового рангу в межах відповідної категорії за особливі досягнення або за виконання особливо відповідальних завдань.
Відповідно до п.10 Порядку №306 державним службовцям, яким присвоєно ранг відповідно до Закону України від 16 грудня 1993 р. № 3723-XII Про державну службу, присвоюється найнижчий ранг у межах категорії посад, до якої належить посада державної служби. При цьому строк відпрацювання для присвоєння чергового рангу включає попередній період роботи державного службовця на займаній посаді.
У разі належності посади державного службовця до категорії посад, в межах якої передбачено присвоєння рангу нижчого, ніж присвоєний державному службовцю згідно із зазначеним Законом, за ним зберігається раніше присвоєний ранг.
Відповідно до пункту 3 частини третьої статті 13 Закону України «Про державну службу», центральний орган влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби, яким відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2015 року № 500 є Національне агентство України з питань державної служби, видає у випадках, встановлених законом, нормативно правові акти з питань державної служби, надає роз`яснення з питань застосування цього закону та інших нормативно - правових актів у сфері державної служби.
Згідно з офіційним роз`ясненням Національного агентства України з питань державної служби від 04 травня 2016 року № 4-р/з щодо порядку присвоєння рангів державним службовцям, державним службовцям, яким присвоєно ранг відповідно до Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ, присвоюється найнижчий ранг у межах категорії посад, до якої належить посада державної служби. При цьому строк відпрацювання для присвоєння чергового рангу включає попередній період роботи державного службовця на займаній посаді. Тобто державному службовцю категорії «Б» присвоюється 6 ранг. Для присвоєння чергового рангу (5) враховується час, відпрацьований та займаній посаді державного службовця до набрання чинності Законом України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII«Про державну службу». У разі належності посади державного службовця до категорії посад, в межах якої передбачено присвоєння рангу нижчого, ніж присвоєний державному службовцю згідно Законом України від 16 грудня 1993 року №3723-ХП «Про державну службу», за ним зберігається раніше присвоєний ранг.
Водночас, 04.05.2016 року Національне агентство України з питань державної служби відповідно до п.3 ч.3 ст.13 Закону України «Про державну службу» надано роз`яснення №1-р/з про те, що для впровадження Закону України від 10 грудня 2015 року 889-VIII «Про державну службу» керівникам державних органів необхідно вжити таких заходів:
1) затвердити структуру і сформувати штатний розпис з урахуванням вимог щодо дотримання співвідношення в державному органі посад категорії «А» і «Б» до його штатної чисельності не більше ніж 1 до 3;
2) у місячний строк розробити перелік посад працівників державних органів, які виконують функції з обслуговування, та подати його на затвердження до Нацдержслужби та її територіальних органів відповідно;
3) затвердити штатний розпис з урахуванням затвердженого Нацдержслужбою та її територіальними органами передку посад;
4) повідомити працівників, на яких не поширюється дія Закону, про зміну істотних умов праці (у порядку статті 32 Кодексу законі» про працю України);
5) після затвердження штатного розпису забезпечити присвоєння державним службовцям рангів з дня набрання чинності Законом.
В свою чергу, схема посадових окладів на посадах державної служби за групами оплати праці з урахуванням юрисдикції державних органів згідно з додатком 1; розмір надбавок до посадових окладів за ранги державних службовців згідно з додатком 2; перелік посад державної служби, що прирівнюються до відповідних груп оплати праці, згідно з додатком 3, затверджені постановою Кабінету Міністрів України Деякі питання оплати праці державних службовців у 2016 році від 06.04.2016р. №292, яка набрала чинності одночасно із Законом України від 10.12.2015р. №889-VIII Про державну службу.
Таким чином, як вбачається з викладеного, на виконання Закону України «Про державну службу» №889, згідно із офіційним роз`ясненням Національного агентства України з питань державної служби від 04 травня 2016 року № 1-р/з щодо вжиття заходів на виконання цього Закону, відповідачу-1 необхідно було спочатку затвердити структуру і сформувати штатний розпис з урахуванням вимог щодо дотримання співвідношення в державному органі посад категорії «А» і «Б» до його штатної чисельності, затвердити такий штатний розпис, а вже після цього, забезпечити присвоєння державним службовцям рангів з дня набрання чинності Законом.
Судом встановлено, що на виконання вищевказаних положень, Великомихайлівською районною державною адміністрацією затверджено структуру і сформовано штатний розпис з 01 травня 2016 року, який затверджено 14.07.2016 року уповноваженими особами Одеської обласної державної адміністрації (т.1 а.с.94).
Водночас, судом встановлено, що відповідно до ст.39 Закону України «Про державну службу» та постанови Кабінету Міністрів України від 20.04.2016 року №306 «Питання присвоєння рангів державних службовців та співвідношення між рангами державних службовців і рангами посадових осіб місцевого самоврядування, військовими званнями, дипломатичними рангами та іншими спеціальними званнями» Великомихайлівською районної державною адміністрацією прийнято розпорядження №33/К-2016 від 14.07.2016 року «Про присвоєння рангів працівникам районної державної адміністрації» (т.2 а.с.86-87). У переліку осіб, яким присвоєно ранг відповідно до ст.39 Закону України «Про державну службу» та постанови Кабінету Міністрів України від 20.04.2016 року №306, згідно вказаного розпорядження, - позивач відсутня.
Відповідно до п.3 даного розпорядження воно набирає чинності з 01.05.2016 року.
Таким чином, як вбачається з викладеного у відповідача-1 виникли визначені законодавством підстави для присвоєння рангів його працівникам відповідно до ст.39 Закону України «Про державну службу» №889 та постанови Кабінету Міністрів України від 20.04.2016 року №306,з дня набрання чинності Законом з 01.05.2016 року лише після затвердження штатного розпису, тобто з 14.07.2016 року.
Як зазначив відповідач-2, позивачу не було присвоєно ранг відповідно до ст.39 Закону України «Про державну службу» №889 та постанови Кабінету Міністрів України від 20.04.2016 року №306, оскільки на момент затвердження штатного розпису та видання даного розпорядження 14.07.2016 року, позивач вже не перебувала у трудових відносинах із райдержадміністрацією, оскільки 02.07.2016 року вона вже була звільнена з роботи.
Як вбачається з трудової книжки ОСОБА_1 НОМЕР_2 від 05.09.2011 року, на момент звільнення позивача з державної служби в Великомихайлівській РДА, вона мала 12 ранг державного службовця (т.1 а.с.16-22,50-53), про що також зазначалось і відповідачем-1 у справі.
В свою чергу, позивач зазначала у заявах по суті справи, що на момент звільнення вона мала 13 ранг державного службовця, що, в свою чергу, не відповідає дійсності, однак не впливає на встановлені судом обставини справи та зроблені висновки.
Таким чином, як вбачається з викладеного, станом на момент звільнення позивача рішення щодо присвоєння рангу державного службовця відповідно до Закону України «Про державну службу» № 889-VIII як працівнику районної державної адміністрації Безребрій І.В., яке було б підставою для нарахування відповідної надбавки до посадового окладу згідно з постановою Кабінету Міністрів України №292 від 06.04.2016р. Деякі питання оплати праці державних службовців у 2016 році, відповідачем-1 не приймалось, оскільки новий штатний розпис на час звільнення позивача не був затверджений. Також, таке рішення не приймалось у подальшому, оскільки станом на 14.07.2016 року позивач вже була звільнена.
Таким чином, з огляду на викладене, доводи позивача, що відповідач-1 мав встановити їй з 01.05.2016 року 6-й ранг держслужбовця, розмір надбавки за який становить 500 грн. є недоведеними та безпідставними, оскільки відповідач мав на це право лише після 14.07.2016 року, після затвердження штатного розпису працюючим станом на вказану дату працівникам.
Конституційний Суд України у своєму рішенні від 07.05.2002 №8-рп/2002 (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) дійшов висновку, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, встановивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми Кодексу законів про працю України, у якому визначені основні трудові права працівників.
Суд зазначає, що відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
Частиною 1 статті 83 КЗпП України визначено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки.
Відповідно до ч.2 ст.233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Згідно з ч.2 ст.50 Закону України «Про державну службу» заробітна плата державного службовця складається з: 1) посадового окладу; 2) надбавки за вислугу років; 3) надбавки за ранг державного службовця; 4) виплати за додаткове навантаження у зв`язку з виконанням обов`язків тимчасово відсутнього державного службовця у розмірі 50 відсотків посадового окладу тимчасово відсутнього державного службовця; 5) виплати за додаткове навантаження у зв`язку з виконанням обов`язків за вакантною посадою державної служби за рахунок економії фонду посадового окладу за відповідною посадою; 6) премії (у разі встановлення).
Як вже встановлено судом, відповідачем-1 у відповідності до вимог Закону України «Про державну службу» № 889-VIII та вищевказаних постанов Кабінету Міністрів України здійснено позивачу перерахунок її заробітної плати за травень-червень 2016 року та за 8 днів основної невикористаної відпуски, що підтверджується матеріалами справи.
При цьому, незгода позивача із розміром таких здійснених перерахунків обумовлена лише тим, що відповідачем взято для розрахунку суму у розмірі 60 грн. за ранг, а не 500 грн. який має бути, на думку позивача.
Всі інші дані, які взяті для здійснення перерахунку відповідачем-1, також наводяться й позивачем та співпадають із даними, зазначеними відповідачем-1 у його розрахунках.
Однак, як вже встановлено судом, надбавка у розмірі 500 грн. могла бути застосована лише після присвоєння позивачу рангу відповідно до ст.39 Закону України «Про державну службу» №889 та постанови Кабінету Міністрів України від 20.04.2016 року №306, однак, відповідачем такого рішення станом на момент звільнення позивача не приймалось, за відсутності визначених законодавством підстав для його прийняття станом на 02.07.2016 року.
Таким чином, як вбачається з викладеного, відповідачем належним чином (у відповідних розмірах) здійснено розрахунки позивачу її заробітної плати за травень-червень 2016 року та за 8 днів основної невикористаної відпустки, які були у повному обсязі їй виплачені шляхом зарахування цих коштів на її картковий рахунок.
При цьому, як вбачається з матеріалів справи, такі кошти виплачені за здійсненими після звільнення позивача перерахунками.
З цього приводу суд зазначає, що згідно зі статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.
Таким чином, оскільки у даній справі існує спір про розмір належних, на думку позивача, їй сум заробітної плати за травень-червень 2016 року та за 8 днів основної невикористаної відпустки, які відповідачем-1 не виплачені, враховуючи, що суд дійшов висновку про їх виплату у належному розмірі, в даних спірних правовідносинах відсутні підстави для застосування положень ст.117 КЗпП України для виплати позивачу середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, а також, для виплати грошової компенсації за всі не використані позивачем дні щорічної відпустки.
З огляду на вищевикладене у сукупності, суд доходить висновку, що відсутні підстави для визнання протиправною бездіяльності Великомихайлівської районної державної адміністрації, яка полягає у несвоєчасному перерахунку та виплаті ОСОБА_1 заробітної плати, непогашеній заборгованості з компенсації при звільненні за невикористані відпустки, у зв`язку зі змінами законодавства та, відповідно, відсутні підстави для стягнення з Великомихайлівської районної державної адміністрації на користь ОСОБА_1 заборгованості по заробітній платі та компенсації за невикористані відпустки при звільнені в сумі 1007,88 грн., середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з роботи у розмірі 277165,92 грн., у зв`язку із чим вказані вимоги позивача не підлягають задоволенню.
В той же час, щодо вимоги позивача про стягнення суми моральної шкоди у розмірі 100000 грн., суд зазначає наступне.
Згідно зі ст.237 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Згідно ч.1 та ч.2 ст.23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Відповідно до п.3 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.
Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (абз.2 п.5 постанови).
Як вже зазначено судом в межах заявлених позовних вимог, оскільки у даній справі існує спір про розмір належних, на думку позивача, їй сум заробітної плати за травень-червень 2016 року та за 8 днів основної невикористаної відпустки, які відповідачем-1, на її думку, не виплачені, враховуючи, що суд дійшов висновку про їх виплату у належному розмірі, в даних спірних правовідносинах відсутні підстави для застосування положень ст.117 КЗпП України для виплати позивачу середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, а також, для виплати грошової компенсації за всі не використані позивачем дні щорічної відпустки.
При цьому, суд зазначає, що з матеріалів справи вбачається, що відповідачем проведені належні розрахунки із позивачем у повному обсязі вже після звільнення позивача, та після здійснення відповідних перерахунків, а саме, у березні та липні 2017 року.
Суд, з цього приводу, вирішуючи питання щодо наявності підстав для стягнення моральної шкоди, зауважує на тому, що позивачем не надано жодних належних доказів та не наведено ніяких переконливих обставин, які підтвердили б спричинення бездіяльністю відповідача щодо несвоєчасного перерахування належних позивачу сум, - моральних страждань, окрім як вказівкою на те, що позивач повинна була позичати гроші для оплати за комунальні послуги, втратила нормальні життєві зв`язків, та втратила можливість вчасно пройти довготривале, коштовне медикаментозне лікування, згідно довідки, виданою КУ «МІСЬКА ЛІКАРНЯ №5» м. Одеси від 21.02.2018 року.
Таким чином, з огляду на вищенаведене у сукупності, суд вважає, що вимога позивача про стягнення на її користь з відповідача 100000 грн. моральної шкоди також не підлягає задоволенню.
Решта доводів позивача та її представника висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.
Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.
Відповідно до ч. 1. ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Частиною 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Частиною 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідач-1 як суб`єкт владних повноважень надав до суду достатні та належні докази, та навів обґрунтовані доводи, що підтверджують правомірність його дій у спірних правовідносинах, та свідчать про відсутність з боку відповідача-1 порушень прав позивача.
Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі, у зв`язку із чим відсутні підстави для розподілу судових витрат відповідно до ст. 139 КАС України.
Керуючись ст.ст. 2, 9, 72, 77, 90, 120, 139, 241-246, 258, 262 КАС України, суд, -
ВИРІШИВ:
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Одеський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О.М. Соколенко

.