Справа № 520/4105/19
Суддя: Панченко О.В.
Дата ухвалення: 2019-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

21 травня 2019 р. № 520/4105/19

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Панченко О.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Індустріального об`єднаного управління Пенсійного фонду України м.Харкова (61082, м.Харків, пр. Московський, 198/3, ) про визнання неправомірним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач - ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати рішення Індустріального об`єднаного Управління Пенсійного Фонду України м.Харкова №305 від 08.08.2018 року про відмову у нарахуванні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах - неправомірним та скасувати його;

- зобов`язати Індустріальне об`єднане Управління Пенсійного Фонду України м.Харкова призначити та виплачувати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), пенсію за віком на пільгових умовах з 08.08.2018 року, зарахувавши у пільговий стаж періоди роботи, як працівника, зайнятого повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці - за Списком № 1 - з 20.05.1983 р. по 31.12.1983 р.; з 26.03.1984 р. по 30.04.1984 р.; з 07.09.1987 р. по 19.05.1988 р.; з 19.05.1988 р. по 21.09.1993 р.; з 15.08.1984 р. по 11.09.1985 р.; період навчання ОСОБА_1 в Єнакієвському гірничому технікумі з 01.09.1980 р. по 22.06.1984 р. та період служби ОСОБА_1 після закінчення технікуму в лавах армії з 12.05.1985 р. по 30.06.1987 р.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що рішенням відповідача №305 від 08.08.2018 року ОСОБА_1 протиправно відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах по списку №1 на підставі пункту "а" статті 13 ЗУ "Про пенсійне забезпечення" та зарахування стажу до пільгового, чим порушено його соціальні права.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 26.04.2019 відкрито провадження у справі.

Ухвалою суду від 21.05.2019 закрито підготовче провадження та розпочато розгляд справи по суті.

Позивач прибув у судове засідання, підтримав заявлені позовні вимоги, просив суд їх задовольнити, не заперечував проти розгляду справи в порядку письмового провадження.

Представник відповідача - Індустріального об`єднаного управління Пенсійного фонду України м.Харкова, прибув у судове засідання, заперечував проти задоволення позову у повному обсязі.

Згідно наданого відзиву на позовну заяву відповідач зазначив, що ОСОБА_1 звернувся до управління із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах. Рішенням управління від 08.08.2018 року №305 позивачу було відмовлено в призначенні пенсії. До пільгового стажу не були зараховані періоди роботи позивача з 20.05.1983 р. по 31.12.1983 р.; з 26.03.1984 р. по 30.04.1984 р.; з 07.09.1987 р. по 19.05.1988 р.; з 19.05.1988 р. по 21.09.1993 р.; з 15.08.1984 р. по 11.09.1985 р. в якості електрослюсаря підземного та підземного гірничого робітника шахтоуправління "Зуєвське" Жовтневого виробничого об`єднання по видобутку вугілля "Октябрьуголь" м.Макіївка Донецької області, з 12.05.1985 р. по 30.06.1987 року служба в Радянській армії, період навчання ОСОБА_1 в Єнакієвському гірничому технікумі з 01.09.1980 р. по 22.06.1984 р., оскільки заявником не надані довідки, підтверджуючі пільговий характер роботи. Відповідно довідок наданих позивачем до позову на печатці та штампі яких зазначено "Донецька народна республіка", відповідач зазначив, що документи видані установами, організаціями розташованими не на території України, не можуть бути належними доказами.

Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив.

08.08.2018 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) звернувся до відповідача про призначення пенсії згідно п."а" ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" .

Для призначення пенсії позивач надав наступні документи:

- заява про призначення пенсії від 08.08.2018 року;

- трудову книжку серії НОМЕР_2 видану 25.05.1983 року , в якій зазначено, що з 20.05.1983 по 21.09.1993 ОСОБА_1 працював підземним електрослюсарем та підземним гірничим робітником;

- довідку №13/8/2.3 від 02.03.2018 обособленого підрозділу "Управління ремонтно-будівельних та природоохоронних робіт" Донецької Народної Республіки про те, що ОСОБА_1 дійсно працював повний робочий день на ДП "Шахтоуправління "Зуєвське" за період з 20.05.1983 по 31.12.1983, з 26.03.1984 по 30.04.1984, з 07.09.1987 по 19.05.1988, з 19.05.1988 по 21.09.1993;

- довідку №13/8/2.3-59/5 від 30.03.2018 Обособленого підрозділу "Управління ремонтно-будівельних природоохоронних робіт" Донецької Народної Республіки про те, що ОСОБА_1 дійсно працював повний робочий день да ДП "Шахтоуправління "Зуєвське" з 15.08.1984 по 11.09.1985 під землею електрослюсарем підземної дільниці №1;

- довідку від 24.01.2018 №33/01-05 Єнакіївського гірничого технікуму про те, що з 01.09.1980 по 22.06.1984 дійсно навчався в технікумі на денному відділенні спеціальності "Гірська електромеханіка";

- довідку взамін війського квитка серії ДС №000024 про проходження військової служби, видану 12.03.2018 відділом КВ ДНР по Радянському району м.Макіївка, про те, що з 12.05.1983 по 31.06.1985 проходив військову службу;

- довідки Обособленого підрозділу "Управління ремонтно-будівельних природоохоронних робіт" Донецької Народної Республіки про нарахування заробітної плати: № 13 / 8 /2.3-59-1, №13/8/2.3-59/2, №13 / 8/2.3-59/3, №13/8/2.3-59/4 від 02.03.2018 та №13/8/2.3-59/6 від 30.03.2018;

- наказ №902-к від 26.09.1994 Жовтневого виробничого об`єднання по видобутку вугілля "Октябрьуголь" Шахтоуправління "Заєувське" з переліком робочих місць за списком №1;

- сторичну довідку ДП "Шахтоуправління "Зуєвське" з 1955 по 2007 роки;

- копію рішення Фрунзенського районного суду м.Харкова від 17.01.2019 по справі №645/6742/19 про встановлення факту належності ОСОБА_1 трудової книжки серії НОМЕР_2 від 25.05.1983 року.

Рішенням Індустріального об`єднаного управління Пенсійного фонду України м.Харкова №305 від 08.08.2018 року позивачу відмовлено в призначенні пенсії у зв`язку з тим, що позивачем не було надано довідки, підтверджуючі пільговий характер роботи передбачений п. 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу (а.с.11-12).

Згідно оскаржуваного рішення до пільгового стажу роботи позивача за Списком №1-Шахтар не зараховано наступні періоди: з 20.05.1983 р. по 31.12.1983 р.; з 26.03.1984 р. по 30.04.1984 р.; з 07.09.1987 р. по 19.05.1988 р.; з 19.05.1988 р. по 21.09.1993 р.; з 15.08.1984 р. по 11.09.1985 р.; період навчання ОСОБА_1 в Єнакієвському гірничому технікумі з 01.09.1980 р. по 22.06.1984 р. та період служби ОСОБА_1 в лавах Радянської армії з 12.05.1985 р. по 30.06.1987 р.

Позивач не погоджуючись з протиправною відмовою відповідача в призначенні йому пенсії на пільгових умовах, звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень частини першої статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у старості.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Відповідно до ст.58 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 9 липня 2003 року №1058-IV, пенсійний фонд є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання, пов`язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом та інші функції, передбачені цим Законом і статутом Пенсійного фонду.

Відповідно до п.2 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 9 липня 2003 року №1058-IV (далі Закон №1058-IV), пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком N1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком N2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

Право на призначення пенсії на пільгових умовах обґрунтовується посиланням на Закон України "Про пенсійне забезпечення"5 листопада 1991 року №1788-XII (далі - Закон №1788-XII), норми якого з урахуванням відомостей про місце та час його роботи зі шкідливими та важкими умовами за Списком N 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, дають право на призначення такої пенсії. Працівникам, зайнятим повний робочий на роботах, передбачених Списком N 1, що чинні на час їх роботи за наявності необхідної кількості пільгового та загального стажу пенсія призначається зі зниженням пенсійного віку. При цьому необхідною умовою для зарахування стажу до пільгового є наявність атестація робочого місця після 22.08.92.

Згідно зі статтею 100 Закону №1788-XII, особам, які працювали до введення в дію цього Закону на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, передбачених раніше діючим законодавством, пенсії за віком призначаються на таких умовах: а) особам, які мають на день введення в дію цього Закону повний стаж на зазначених роботах, що давав право на пенсію на пільгових умовах, пенсії в розмірах, передбачених цим Законом, призначаються відповідно до вимог за віком і стажем, встановлених раніше діючим законодавством; б) особам, які не мають повного стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, вік, необхідний для призначення пенсії відповідно до статті 12, знижується пропорційно наявному стажу в порядку, передбаченому статтями 13-14 цього Закону, виходячи з вимог цього стажу, встановлених раніше діючим законодавством.

Відповідно до пункту "а" частини 1 статті 13 Закону №1788-ХІІ, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Комплексний аналіз норми дає підстави дійти висновку, що необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до пункту «а» статті 13 Закону №1788-ХІІ є перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у Списку № 1, з урахуванням проведеної атестації робочих місць за час виконання роботи після 21 серпня 1992 року, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці, яке полягає у наявності результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці після 21 серпня 1992 року. Право на передбачену статтею 14 Закону №1788-XII пенсію незалежно від віку мають працівники, професії яких містяться у Списку, за умови безпосередньої зайнятості на цих роботах повний робочий день та не менше передбаченого стажу роботи.

Професія позивача (електрослюсар підземний та підземний гірничий робітник), відповідно до яких він працював у спірні періоди, відносяться до Списку №1 чинному на період роботи позивача та Списку затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 1994 р. №202 (далі Список №202) , що не заперечується відповідачем.

Нормами статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Відповідно до п. 4, 5 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1, звернення особою за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію, але не раніше, ніж за місяць до досягнення пенсійного віку. Днем звернення за пенсією вважається день приймання органом, що призначає пенсію, заяви про призначення, перерахунок, відновлення або переведення з одного виду пенсії на інший.

Пунктом 7 цього Порядку визначений вичерпний перелік документів, що мають бути подані особою, яка звертається за призначенням пенсії. Відповідно до п. 7 параграф "б" цього Порядку до заяви про призначення пенсії за віком за відсутності трудової книжки мають бути додані у тому числі документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637.

Пункт 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637встановлює, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу органами Пенсійного фонду на місцях приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до пункту 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. N637 (надалі - Порядок), у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток №5).

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

З аналізу зазначеного суд доходить висновку, що використання норм постанови №637 шляхом надання уточнюючих довідок про підтвердження спеціального стажу має місце лише у разі відсутності в трудовій книжці/або відповідних записах до неї відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, або за вислугу років, встановлених для окремих категорій працівників.

Водночас, як встановлено судом, у трудовій книжці позивача наявні записи про роботу за періоди роботи з 20.05.1983 р. по 31.12.1983 р.; з 26.03.1984 р. по 30.04.1984 р.; з 07.09.1987 р. по 19.05.1988 р.; з 19.05.1988 р. по 21.09.1993 р.; з 15.08.1984 р. по 11.09.1985 років та зазначено посаду на якій працював позивач із зазначенням, що він виконував зазначені роботи повний робочий день під землею/в шахті.

Окрім того, судом встановлено, що на підтвердження факту роботи на посадах, що дають право на пільгове призначення пенсії, позивачем надавались додаткові докази (довідки про підтвердження наявного трудового стажу).

Щодо не врахування зазначених документів при призначенні пенсії на пільгових умовах суд вважає за необхідне зазначити про наступне.

Відповідно до Додатку 1 Переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 1085-р місто Донецьк відноситься до території, на якій органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Абзац 7 пункту 20 Порядку № 637 доповнено постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 року №1028 наступного змісту: в разі розміщення підприємств, установ, організацій на тимчасово окупованій території України або в районах проведення АТО можливе підтвердження спеціального стажу за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Суд погоджується, що відповідно до частини третьої статті 44 Закону №1058-ІVоргани Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. Однак, як зазначив відповідач, провести перевірку достовірності документів не має можливості тому, що підприємства знаходяться на непідконтрольній українській владі території і не здійснили перереєстрацію юридичної адреси на підконтрольну України територію.

На підставі пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25 листопада 2005 року, в редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року №13-1 (надалі Порядок № 22-1) при прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Згідно норм пункту 4.7 Порядку № 22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Проте, суд зауважує, що відсутність можливості проведення перевірки не може позбавляти позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсій за віком на пільгових умовах.

Як встановлено раніше, позивачем при зверненні до пенсійного органу для призначення пенсії були надані документи, необхідні для призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Щодо висновку відповідача, викладеній у його рішенні, про визнання наданих позивачем довідок недійсними та такими, що не створюють правових наслідків, суд вважає за необхідне зазначити про наступне.

У практиці Міжнародного суду ООН сформувались так звані "Намібійські винятки", Згідно ним, документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.

Європейський суд з прав людини розвиває цей принцип у своїй практиці, наприклад, у справах "Лоізіду проти Туречиини" (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45), "Кіпр проти Туреччини" (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та "Мозер проти Республіки Молдови та Росії" (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016). "Зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать". При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.

Отже, з огляду на зазначену практику Європейського суду з прав людини суд доходить висновку, що зазначені довідки, як виняток, можуть братись до уваги та оцінюватись разом з іншими документами в їх сукупності та взаємозв`язку при призначенні пенсії на пільгових умовах.

Таким чином суд погоджується з доводами позивача, що відповідач діяв без дотримання пропорційності та дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для його прав, свобод та інтересів і цілями, на досягнення яких спрямовано рішення відповідача та зауважує наступне.

Нормами статті 2 КАС України встановлено, що адміністративні суди при оскарженні рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, серед іншого, перевіряють чи прийняті (вчинені) вони пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) та з урахуванням принципу верховенства права.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд зауважує, що відповідач користуючись наданими широкими межами розсуду та можливістю вибору різними способами та засобами для дотримання своїх зобов`язань, взагалі не врахував ступінь втрати однієї сторони, в нашому випадку позивача, його конституційного права на пенсійне забезпечення.

Згідно положень статті 3 Конституції України, як Основного Закону України - людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Отже, враховуючи те, що майновий інтерес позивача ґрунтується на положеннях чинного законодавства, зокрема, статті 114 Закону №1058, стандарти ЄСПЛ можуть і повинні бути застосовані до цього випадку.

Європейський Суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п.53 рішення у справі "Ковач проти України", п.59 рішення у справі "Мельниченко проти України", п.50 рішення у справі "Чуйкіна проти України" тощо). Це, звичайно, не означає, що суд має приймати рішення на користь людини кожного разу, коли вона про це просить, але суд повинен оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними, тобто людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав навіть теоретично. Більше того, відповідно до статті 14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою.

Відповідно до положень частини першої, третьої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. The United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява N 38722/02).

Таким чином, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

За таких обставин, суд доходить висновку, що не зараховуючи позивачеві пільговий стаж згідно наданих довідок, відповідач діяв необґрунтовано, отже, порушені права позивача підлягають захисту, шляхом зарахування відповідних періодів його роботи до страхового та пільгового стажу.

При цьому, суд не обраховує дійсний пільговий стаж роботи позивача, що виключає можливість зобов`язання відповідача призначити позивачеві пільгову пенсію.

Нормами абзацу 2 частин четвертої статті 245 КАС України передбачено, що у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

За таких обставин, позов підлягає частковому задоволенню, шляхом визнання протиправним та скасування рішення пенсійного органу про відмову в призначенні пенсії, зарахування відповідного пільгового стажу позивача та зобов`язання повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії на пільгових умова, з урахуванням зарахованого стажу та правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 263, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Індустріального об`єднаного управління Пенсійного фонду України м.Харкова про визнання неправомірним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Індустріального об`єднаного Управління Пенсійного Фонду України м.Харкова №305 від 08.08.2018 року про відмову у нарахуванні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах.

Зобов`язати Індустріальне об`єднане Управління Пенсійного Фонду України м.Харкова повторно розглянути питання щодо призначення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) пенсії за віком на пільгових умовах з 08.08.2018 року, зарахувавши у пільговий стаж періоди роботи, як працівника, зайнятого повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці - за Списком № 1 - з 20.05.1983 р. по 31.12.1983 р.; з 26.03.1984 р. по 30.04.1984 р.; з 07.09.1987 р. по 19.05.1988 р.; з 19.05.1988 р. по 21.09.1993 р.; з 15.08.1984 р. по 11.09.1985 р.; період навчання ОСОБА_1 в Єнакієвському гірничому технікумі з 01.09.1980 р. по 22.06.1984 р. та період служби ОСОБА_1 після закінчення технікуму в лавах армії з 12.05.1985 р. по 30.06.1987 р.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати в загальному розмірі 512 (п`ятсот дванадцять) грн. 26 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Індустріального об`єднаного управління Пенсійного фонду України м.Харкова (61082, м.Харків, пр. Московський, 198/3, ).

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення у відповідності до ст. 295 цього Кодексу. Або в порядку, передбаченому п.15.5 Розділу VII КАС України, а саме: до Другого апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Панченко