Справа № 320/239/19
Суддя: Панова Г. В.
Дата ухвалення: 2019-05-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 травня 2019 року м. Київ № 320/239/19

Київський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Панової Г.В., при секретарі судового засідання Черниш А.І., за участю:

представників сторін:

від позивача - Татунець В.В.,

від відповідача - не з`явилися,

розглянувши у порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Гнідинської сільської ради Бориспільського району Київської області

про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) з позовом до Гнідинської сільської ради Бориспільського району Київської області (далі по тексту - відповідач, Гнідинська сільська рада), в якому просить суд:

- скасувати рішення № 428-31-VІІ від 02.08.2018 Гнідинської сільської ради Бориспільського району Київської області в частині відмови ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) орієнтованим розміром 0,1200 га, яка розташована на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району Київської області;

- зобов`язати Гнідинську сільську раду Бориспільського району Київської області на черговій (позачерговій) сесії повторно розглянути клопотання розгляду клопотання ОСОБА_1 від 26.07.2018 про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) орієнтованим розміром 0,1200 га, яка розташована на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району Київської області;

- зобов`язати та визначити строк Гнідинській сільській раді Бориспільського району Київської області подати звіт щодо розгляду клопотання ОСОБА_1 від 26.07.2018 про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) орієнтованим розміром 0,1200 га, яка розташована на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району Київської області.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 26 липня 2018 року він листом звернувся до Гнідинської сільської ради Бориспільського району Київської області з клопотанням про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, орієнтовним розміром 0,120 га, яка розташована на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району Київської області. Вказаний лист був отриманий відповідачем 31.07.2018, що підтверджується рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення, проте рішення за вказаним клопотанням позивачем отримано не було.

Також позивач зазначив, що у подальшому на адвокатський запит його представника, на їх адресу надійшов лист Гнідинської сільської ради Бориспільського району Київської області з відповіддю № 02-18/655 від 17.09.2018, та в додатках було рішення № 428-38-VІІ від 02.08.2018. Так, як вбачається вказаного рішення, зазначив позивач, 02.08.2018 відповідачем було прийняте рішення № 428-31-VІІ, в якому вказано «… відмовити гр. ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування жилого будинку, у зв`язку з тим, що вказана у графічному матеріалі земельна ділянка на виділення якої він претендує, знаходиться у власності іншого громадянина…».

Водночас, позивач вказав, що на запит його представника від 01.10.2018, Гнідинською сільською радо Бориспільського району 05.10.2018 було надано відповідь про те, що земельна ділянка яка повністю або частково співпадає з бажаною земельною ділянкою за зверненням ОСОБА_1 знаходиться у власності ТОВ «Корс-Оіл».

Враховуючи викладене, позивач вважає, що відмова відповідача не відповідає вимогам чинного законодавства України, є необґрунтованою у зв`язку з чим є протиправною та підлягає скасуванню.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 21.01.2019 було відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

Підготовче судове засідання, призначене у справі № 320/239/19 протокольною ухвалою відкладено на 11.03.2019, на підставі статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України.

11.03.2019 засобами поштового зв`язку до суду надійшов відзив на позовну заяву у якому відповідач заперечував проти задоволення позовних та зазначив, що твердження представника позивача про те, що Гнідинською сільською радою не були з`ясовані факти та обставини щодо співпадіння бажаної земельної ділянки ОСОБА_1 та земельної ділянки, що за інформацією якою володіє сільська рада належить ТОВ «Корс Оіл» не відповідають дійсності, оскільки згідно наявної у матеріалах 17 сессії Гнідинської сільської ради, яка відбулась 06.09.2012, копії Державного акта на право власності серія НОМЕР_1 виданого на підставі договору купівлі-продажу земельних ділянок від 22.07.2018 №1535 та заяви власника № 1322 від 16.05.2012 зареєстрованого в книзі записів державних актів на право власності на землю за № 00181 09.07.2012 земельна ділянка площею 8,9469 га кадастровий номер НОМЕР_2 , на яку претендує позивач належить на праві власності ТОВ «КОРС ОІЛ».

Крім того, відповідач вказав, що загальновідомим є той факт, що під час створення сучасного державного земельного кадастру, який запрацював у новому форматі з 01 січня 2013, було допущено ряд помилок. Процес виправлення помилок у кадастровій системі - досить складний і тривалий, який потребує зусиль і уважності відповідних фахівців і громадян та розроблення відповідної технічної документації. В результаті такої помилки ділянка з кадастровим номером НОМЕР_2 , що належить ТОВ «КОРС ОІЛ» не відображається на публічній кадастровій карті.

Також відповідач повідомив, що за інформацією якою володіє Гнідинська сільська рада, на даний час цільове призначення земельної ділянки, яка знаходиться у власності ТОВ «КОРС ОІЛ» змінено та ТОВ «КОРС ОІЛ» проведено поділ земельної ділянки площею 8,9469 га кадастровий номер НОМЕР_2 .

22.02.2019 до суду надійшла відповідь на відзив у якій позивач не погоджується з доводами наведеними у відзиві на позов та на спростування яких зазначає, що відповідно до відомостей та витягів про земельні ділянки на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району Київської області, а саме у збільшеному розмірі земельного масиву, що включає в себе бажану земельну ділянку ОСОБА_1 та архівну земельну ділянку площею 8,9469 га кадастровий номер НОМЕР_2 можна встановити, що вказані земельні ділянки є суміжними, тобто вони не співпадають одна з одною, а бажана земельна ділянка ОСОБА_1 орієнтовним розміром 0,1200 га розташована в північно-східному напрямі відносно архівної земельної ділянки площею 8,9469 га кадастровий номер НОМЕР_2 .

Представник позивача додатково повідомив, що на стадії надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність позивачем вказувалось орієнтовні розміри бажаної земельної ділянки, та графічні матеріали на яких зображено бажане місце розташування земельної ділянки без чітких меж, координат, точок поворотів кутів, а отже неможливо стверджувати, що бажана земельна ділянка дійсно співпадає або перебуває у власності третіх осіб.

Протокольною ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 11.03.2019, у зв`язку з відсутність доказів належного повідомлення відповідача про дату, час та місце судового засідання, судом відкладено розгляд справи на підставі статті 181 КАС України на 10.04.2019. Крім того, судом продовжено процесуальні строки проведення підготовчого судового засідання.

Протокольною ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 10.04.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 10.05.2019.

У судове засідання, призначене у справі на 10.05.2019 з`явився представник позивача, який підтримав позов, просив задовольнити його у повному обсязі та вказав, що твердження відповідача про те, що обрана позивачем земельна ділянка перебуває у власності іншої особи ґрунтуються лише на власних переконаннях відповідача та жодним чином не підтверджено Гнідинською сільською радою.

Водночас, судом встановлено, що 10.05.2019 до суду надійшло клопотання відповідача про проведення розгляду справи без представника Гнідинської сільської ради,в якому відповідач також вказав, що проти позову заперечують.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 26.07.2018 представником позивача ОСОБА_2 було направлено на адресу Гнідинської сільської ради Бориспільського району Київської області клопотання про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) орієнтовною площею 0,120 га., яка розташована на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району Київської області (а.с.13). До вказаного клопотання позивачем було додано копію паспорта, копію ІПН, копію посвідчення, копію довіреності та копію графічних матеріалів із зазначенням бажаного місця розташування.

Зазначене клопотання отримано відповідачем 31.07.2018, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення зі штриховим ідентифікатором №42 (а.с.14).

07.09.2018 представник позивача звернувся до відповідача із адвокатським запитом стосовно надання інформації: - належним чином завіреної копії відповіді (наказу) щодо розгляду клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність індивідуального садівництва орієнтованою площею 0,1200 га, яка розташована на Гнідинської сільської ради Бориспільського району Київської області (а.с.17).

17.09.2018 Гнідинська сільська рада листом № 02-18/655 на адвокатський запит представника позивача повідомила про те, що клопотання від 31.07.2018 вх. №478/02-27, подане від імені ОСОБА_1 розглядалось на черговій сесії Гнідинської сільської ради 02.08.2018, про що було повідомлено позивача. Рішення по даному питанню із супровідним листом від 09.08.2018 вих. №02-18/559.

Крім того, відповідач додатково повідомив, що у клопотання було вказане цільове призначення земельної ділянки, на виділення якої заявник претендує - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, а представник позивача у адвокатському запиті вказує інше цільове призначення - індивідуальне садівництво (а.с.18).

Як вбачається з матеріалів справи, супровідним листом від 09.08.2018 вих. № 02-18/559 Гнідинської сільської ради позивачу було направлено рішення сесії сільської ради (а.с. 19).

Так, відповідно до копії витягу рішення Гнідинської сільської ради від 02.08.2018 №428-31-VІІ, розглянувши заяви громадян із земельних питань та пропозиції постійної комісії сільської ради з питань агропромислового комплексу, земельних відносин та екології, керуючись Земельним Кодексом України та Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» Гнідинська сільська рада вирішила відмовити гр. ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, в зв`язку з тим, що вказана у графічному матеріалі земельна ділянка на виділення якої він претендує, знаходиться у власності іншого громадянина (а.с.20).

01.10.2018 адвокат позивача звернувся до відповідача з адвокатським запитом про надання належним чином завірених правовстановлюючих документів на право власності на земельну ділянку третьої особи, яка повністю або частково співпадає з бажаною земельною ділянкою гр. ОСОБА_1 орієнтованою площею 0,1200 га, яка розташована на Гнідинської сільської ради Бориспільського району Київської області. (а.с.23).

Листом від 05.10.2018 № 02-18/719 Гнідинська сільська рада надала відповідь на адвокатський запит представника позивача, в якому зазначила, що «… З 2004 року сільська рада не реєструє та не видає Державні акти, тому другі екземпляри чи копії в сільській раді не зберігаються та не можуть бути надані. Земельна ділянка, яка повністю або частково співпадає з бажаною земельною ділянко за зверненням гр. ОСОБА_1 знаходиться у власності ТОВ «Корс-Оіл» (а.с.24).

Позивач, вважаючи вказане рішення Гнідинської сільської ради в частині відмови у наданні йому дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового протиправним, звернувся до суду за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 3 Земельного кодексу України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Згідно з положеннями статті 5 Земельного кодексу України земельне законодавство базується на таких принципах: а) поєднання особливостей використання землі як територіального базису, природного ресурсу і основного засобу виробництва; б) забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави; в) невтручання держави в здійснення громадянами, юридичними особами та територіальними громадами своїх прав щодо володіння, користування і розпорядження землею, крім випадків, передбачених законом; г) забезпечення раціонального використання та охорони земель; ґ) забезпечення гарантій прав на землю; д) пріоритету вимог екологічної безпеки.

Статтею 12 Земельного кодексу України встановлено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: а) розпорядження землями територіальних громад; б) передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; в) надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; г) вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; ґ) викуп земельних ділянок для суспільних потреб відповідних територіальних громад сіл, селищ, міст; д) організація землеустрою; е) координація діяльності місцевих органів земельних ресурсів; є) здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства; ж) обмеження, тимчасова заборона (зупинення) використання земель громадянами і юридичними особами у разі порушення ними вимог земельного законодавства; з) підготовка висновків щодо вилучення (викупу) та надання земельних ділянок відповідно до цього Кодексу; и) встановлення та зміна меж районів у містах з районним поділом; і) інформування населення щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок; ї) внесення пропозицій до районної ради щодо встановлення і зміни меж сіл, селищ, міст; й) вирішення земельних спорів; к) вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

До повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належать: 1) надання відомостей з Державного земельного кадастру відповідно до закону; 2) вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Відповідно до статті 116 Земельного Кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування (частина 2 вказаної статті).

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом (частина 3 вказаної статті).

Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання (частина 4 вказаної статті).

У статті 121 Земельного кодексу України передбачено норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам. Зокрема, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара.

Отже, громадянин України вправі на підставі закону отримати безоплатно земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку у селищі площею не більше 0,15 га із земель комунальної власності.

Згідно із частиною 6 статті 118 Земельного Кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні (частина 7 статті 118).

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Згідно із змістом преамбули Закону України «Про землеустрій» цей Закон визначає правові та організаційні основи діяльності у сфері землеустрою і спрямований на регулювання відносин, які виникають між органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами із забезпечення сталого розвитку землекористування.

В статті 1 Закону України «Про землеустрій» надається визначення поняттю проект землеустрою, відповідно до якого це сукупність економічних, проектних і технічних документів щодо обґрунтування заходів з використання та охорони земель, які передбачається здійснити за таким проектом;

Відповідно до статті 50 Закону України «Про землеустрій» проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються у разі зміни цільового призначення земельних ділянок або формування нових земельних ділянок.

Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються та затверджуються в порядку, встановленому Земельним кодексом України.

Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок включають: завдання на розроблення проекту землеустрою; пояснювальну записку; копію клопотання (заяви) про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (у разі формування та/або зміни цільового призначення земельної ділянки за рахунок земель державної чи комунальної власності); рішення Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (у випадках, передбачених законом); письмову згоду землевласника (землекористувача), засвідчену нотаріально (у разі викупу (вилучення) земельної ділянки в порядку, встановленому законодавством), або рішення суду; довідку з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями; матеріали геодезичних вишукувань та землевпорядного проектування (у разі формування земельної ділянки); відомості про обчислення площі земельної ділянки (у разі формування земельної ділянки); копії правовстановлюючих документів на об`єкти нерухомого майна для об`єктів будівництва, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з середніми та значними наслідками, які розташовані на земельній ділянці; розрахунок розміру втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва (у випадках, передбачених законом); розрахунок розміру збитків власників землі та землекористувачів (у випадках, передбачених законом); акт приймання-передачі межових знаків на зберігання (у разі формування земельної ділянки); акт перенесення в натуру (на місцевість) меж охоронних зон, зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон і зон особливого режиму використання земель за їх наявності (у разі формування земельної ділянки); перелік обмежень у використанні земельних ділянок; викопіювання з кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки (у разі формування земельної ділянки); кадастровий план земельної ділянки; матеріали перенесення меж земельної ділянки в натуру (на місцевість) (у разі формування земельної ділянки); матеріали погодження проекту землеустрою.

Згідно із частиною 8 статті 118 Земельного Кодексу України проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

Відповідно до положень статті 186-1 Земельного Кодексу України проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності (крім земельних ділянок зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи) підлягає обов`язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин (частина 1 вказаної статті).

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у межах населеного пункту або земельної ділянки за межами населеного пункту, на якій розташовано об`єкт будівництва або планується розташування такого об`єкта (крім проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки зони відчуження або зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи), подається також на погодження до структурних підрозділів районних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій у сфері містобудування та архітектури, а якщо місто не входить до території певного району, - до виконавчого органу міської ради у сфері містобудування та архітектури, а в разі, якщо такий орган не утворений, - до органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань містобудування та архітектури чи структурного підрозділу обласної державної адміністрації з питань містобудування та архітектури (частина 2 вказаної статті).

Розробник подає на погодження до органу, визначеного в частині першій цієї статті, за місцем розташування земельної ділянки оригінал проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а до органів, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, - завірені ним копії проекту, а щодо земельної ділянки зони відчуження або зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, розробник подає оригінал проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на погодження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, а до органів, зазначених у частині третій цієї статті, - завірені ним копії проекту (частина 3 вказаної статті).

Органи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, зобов`язані протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов`язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері (частина 5 відповідної статті).

Згідно із частиною 9 статті 118 Земельного Кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

З аналізу зазначених норм діючого законодавства яке регулює земельні відносини вбачається, що надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок не означає, що земельна ділянка виділяється конкретній особі, та не є тотожним поняттю передачі земельної ділянки у власність, а є лише початковою стадією процедури безоплатного одержання у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності.

Відповідно до положень частини 7 статті 118 Земельного Кодексу України підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку

Як вбачається з рішення (відмови) відповідача, підставою для відмови відповідачем вказано що, вказана у графічному матеріалі земельна ділянка на виділення якої претендує ОСОБА_1 , знаходиться у власності іншого громадянина.

У подальшому відповідач повідомив позивача, що «…земельна ділянка, яка повністю або частково співпадає з бажаною земельною ділянко за зверненням гр. ОСОБА_1 знаходиться у власності ТОВ «Корс-Оіл»…».

З даного приводу суд зазначає, що громадяни та юридичні особи набувають права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування (частина 1, 2 статті 116 Земельного Кодексу України).

Сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб (частина 1 статті 122 Земельного Кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 123 Земельного кодексу України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.

Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нової земельної ділянки (крім поділу та об`єднання).

Водночас, відповідачем як до відзиву на адміністративний позов, так і в ході судового розгляду даної справи жодних доказів на підтвердження тієї обставини, що земельна ділянка саме відносно якої позивач звернувся до відповідача із клопотанням про надання дозволу на розробку документації із землеустрою, належить на праві власності ТОВ «Корс-Оіл», надано не було.

На підтвердження таких обставин відповідач лише посилається на те, що визначення місце розташування земельної ділянки сільською радою використовуються створений реєстр земельних ділянок та система адресації земельних ділянок для встановлення місце розташування земельної ділянки. Водночас, будь-яких доказів на підтвердження даної обставини суду надано не було.

Перевіряючи факт перебування обраної позивачем для розроблення технічної документації земельної ділянки у власності інших осіб судом з наданої позивачем публічної кадастрової карти України було здійснено пошук обраної позивачем земельної ділянки, за наслідками чого з`ясовано, що обрана позивачем ділянка знаходяться за адресою : Київська область, Бориспільський район, с. Гнідин є суміжною із земельною ділянкою розміром 8,9469 га, що на праві власності належить ТОВ «Корс-Оіл», якій присвоєно кадастровий номер НОМЕР_2.

Тобто, в ході судового розгляду справи судом в результаті огляду кадастрової карти с. Гнідин Бориспільського району Київської області було встановлено, що земельна ділянка обрана позивачем не співпадає із землями ТОВ «Корс-Оіл», жодних доказів протилежного відповідачем як суб`єктом владних повноважень надано не було. Різняться також і кадастрові номери земельної ділянки щодо якої позивач звернувся до відповідача і земельної ділянки, яка, як стверджує відповідач, знаходиться у власності юридичної особи.

При цьому, доводи відповідача про те, що загальновідомим є той факт, що під час створення сучасного державного земельного кадастру, який запрацював у новому форматі з 01 січня 2013, було допущено ряд помилок, а також відносно того, що в результаті такої помилки ділянка з кадастровим номером НОМЕР_2 , що належить ТОВ «КОРС ОІЛ» не відображається на публічній кадастровій карті, не примаються судом до увагу, оскільки вказане не підтверджено відповідачем жодними доказами, ані відповідними схемами ситуаційних планів з врахуванням кадастрового плану, ані даними інформаційних ресурсів Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, тощо.

Таким чином, враховуючи викладені обставини, з урахуванням того, що відповідач не довів суду протилежного, твердження відповідача, що земельна ділянка обрана позивачем частково або повністю співпадає з земельною ділянко ТОВ «Корс-Оіл» є необгрунтованими.

Крім того, суд звертає увагу, що у спірному рішенні відповідача зазначена мотивація щодо підстав для відмови у наданні дозволу позивачу - знаходження бажаної земельної ділянки у власності іншого громадянина. Водночас, у відзиві на позов відповідач вже вказує на належність даної земельної ділянки не фізичній особі, а юридичній особі: ТОВ «Корс-Оіл». Отже, відповідач поклав в основу своїх заперечень інші доводи, які не були підставою для відмови позивачу у наданні дозволу на розробку технічної документації.

З огляду на наведені обставини та норми діючого законодавства, суд дійшов висновку, що відповідач приймаючи рішення від 02.08.2018 № 428-31-VII «Про розгляд заяви громадян» в частині відмови у наданні дозволу ОСОБА_1 на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку не дотримався вимог Земельного Кодексу України та безпідставно відмовив позивачу у наданні дозволу на розробку документації із землеустрою посилаючись на перебування обраної позивачем земельної ділянки у власності іншого громадянина за фактичної відсутності доказів на підтвердження таких обставин, у зв`язку з чим спірне рішення в частині ненадання дозволу ОСОБА_1 на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку не відповідає вимогам частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства та є немотивованим.

Враховуючи наведені обставини суд вирішив, що позовна вимога позивача про визнання протиправним та скасування рішення № 428-31-VІІ від 02.08.2018 Гнідинської сільської ради Бориспільського району Київської області в частині відмови ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) орієнтованим розміром 0,1200 га, яка розташована на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району Київської області, підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Рисовський проти України» (№29979/04) визнав низку порушення пункту 1 статті 6 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції та статті 13 Конвенції у справі, пов`язаній із земельними правовідносинами; в ній також викладено окремі стандарти діяльності суб`єктів владних повноважень, зокрема, розкрито елементи змісту принципу «доброго врядування». Цей принцип, зокрема, передбачає, що у разі якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і послідовний спосіб (рішення у справах «Beyeler v. Italy» №33202/96, «Oneryildiz v. Turkey» № 48939/99, «Moskal v. Poland» № 10373/05).

Крім того, в рішеннях Європейського суду з прав людини склалася практика, яка підтверджує, що дискреційні повноваження не повинні використовуватися свавільно, а суд повинен контролювати рішення, прийняті на підставі реалізації дискреційних повноважень, максимально ефективно (рішення у справі «Hasan and Chaush v. Bulgaria» № 30985/96).

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Підсумовуючи викладене суд дійшов висновку, що рішення Гнідинської сільської ради за №428-31-VII від 02.08.2018 в частині відмови ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку (з огляду на його зміст) є необґрунтованим, а також не відповідає критеріям розсудливості, добросовісності, а тому підлягає скасуванню.

Суд, з урахуванням дискреційних повноважень відповідача, вважає, що позовна вимога про зобов`язання Гнідинської сільської ради Бориспільського району Київської області на черговій (позачерговій) сесії повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 26.07.2018 про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) орієнтованим розміром 0,1200 га, яка розташована на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району Київської області, підлягає задоволенню.

Гнідинська сільська рада повинна повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 26.07.2018 з доданими до цього клопотання документами. При повторному розгляді звернення ОСОБА_1 відповідачеві слід зважати на принцип «належного урядування» та прийняти обґрунтоване рішення, що буде відповідати критеріям правомірного рішення суб`єкта владних повноважень (частина друга ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства) та приписам ст. 118 Земельного кодексу України та з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Вимогами статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

На думку суду, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, покладений на нього обов`язок доказування з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, не виконано та не доведено правомірність та законність своїх дій та рішень при розгляді клопотання позивача, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 13 частини першої статті 5 Закону України від 08.11.2011 «Про судовий збір» та не сплачував його при зверненні до суду, судовий збір на користь позивача стягненню не підлягає.

Окрім того, позивач у прохальній частині позову просить суд зобов`язати та визначити строк Гнідинській сільській раді Бориспільського району Київської області подати звіт щодо розгляду клопотання ОСОБА_1 від 26.07.2018 про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) орієнтованим розміром 0,1200 га, яка розташована на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району Київської області.

Відповідно до частини першої статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Отже, зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом, а не обов`язком суду, та має застосовуватися у виключних випадках.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позивачем не було надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про можливість ухилення відповідачем від виконання даного судового рішення, а тому підстави для встановлення судового контролю відсутні.

Керуючись статтями 9, 14, 69, 73 - 77, 90, 139, 143, 242 - 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення № 428-31-VІІ від 02.08.2018 Гнідинської сільської ради Бориспільського району Київської області в частині відмови ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) орієнтованим розміром 0,1200 га, яка розташована на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району Київської області.

3. Зобов`язати Гнідинську сільську раду Бориспільського району Київської області на черговій (позачерговій) сесії повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 26.07.2018 про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) орієнтованим розміром 0,1200 га, яка розташована на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району Київської області.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Панова Г. В.

Дата виготовлення і підписання повного тексту рішення - 20 травня 2019 р.