Справа № 569/2333/19
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2019-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2019 рокуЛьвів№ 857/4710/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Іщук Л. П.,

суддів - Обрізка І. М., Онишкевича Т. В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу інспектора патрульної поліції роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції Мазяра Андрія Анатолійовича на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 26 березня 2019 року, ухвалене головуючим суддею Гордійчук І. О. у м. Рівне, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора патрульної поліції роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції Мазяра Андрія Анатолійовича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

05 лютого 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до інспектора патрульної поліції роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції Мазяра А. А., в якому просив скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення від 03 лютого 2019 року серії ЕАВ № 890758, якою на нього накладено адміністративне стягнення, та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 26 березня 2019 року позов задоволено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, підтверджується зібраними матеріалами у справі про адміністративне правопорушення, зокрема, показаннями технічного приладу, що має функцію кінозйомки. Крім цього, наголошує, що при розгляді справ про адміністративне правопорушення працівники органів Національної поліції діють від імені відповідних органів, а тому належним відповідачем у даній справі є саме Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції.

Позивач подав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечує щодо її змісту і вимог, посилається на законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просить залишити його без змін.

Учасники справи в судове засідання не прибули, були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання. Суд відповідно до пункту 2 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України ухвалив здійснювати розгляд справи в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь головуючого судді, проаналізувавши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення з таких підстав.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 03 лютого 2019 року інспектором патрульної поліції роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції Мазяром А. А. винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАВ № 890758, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме: проїзд регульованого пішохідного переходу на жовтий сигнал світлофора, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн.

Відповідно до вказаної постанови, ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки BMW X6, державний номерний знак НОМЕР_1 , здійснив проїзд регульованого пішохідного переходу на заборонений жовтий сигнал світлофора, чим порушив вимоги підпункту «ґ» пункту 8.7.3 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі - ПДР).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції керувався тим, що позивача незаконно притягнуто до адміністративної відповідальності, оскільки факт вчинення ним адміністративного правопорушення не підтверджено жодними доказами.

Суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з підпунктом «ґ» пункту 8.7.3 ПДР жовтий сигнал світлофора забороняє рух і попереджає про наступну зміну сигналів.

Згідно з частиною другою статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Статтею 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено, що справи про адміністративні правопорушення, зокрема передбачені статтею 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, розглядають органи Національної поліції.

Згідно з частиною другою статті 258 Кодексу України про адміністративні правопорушення протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, а також порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису).

Відповідно до статті 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Частиною першою статті 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Згідно з частинами другою-четвертою статті 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Як вcтановлено з матеріалів справи, оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за проїзд на заборонний сигнал світлофора не містить інформації про здійснення будь-якої фіксації правопорушення.

Отже, у разі відсутності в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення зазначення інформації про технічний засіб, яким здійснювалась фіксація правопорушення, надане відповідачем відео з нагрудної камери, на яке відповідач покликався як на доказ вчинення позивачем порушення ПДР, не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Зазначена правова позиція узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним в постанові від 24 лютого 2019 року у справі № 592/5576/17.

Більше того, судом першої інстанції встановлено, і таке не спростовано відповідачем, що наданим відеозаписом не зафіксовано порушення позивачем ПДР, а тільки процес складення працівником поліції постанови про адміністративне правопорушення.

Інших доказів, які б свідчили про наявність у діях позивача складу адміністративного правопорушення судом у цій справі не встановлено, а позивач заперечує вчинення ним адміністративного правопорушення.

Таким чином, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність підстав для скасування оскаржуваної постанови про накладення на позивача адміністративного стягнення, з огляду на відсутність доказів, які підтверджують вину позивача у вчиненні адміністративного правопорушення.

Покликання відповідача на те, що він є неналежним відповідачем у даній справі апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності визначені статтею 286 Кодексу адміністративного судочинства України, за змістом якої відповідачем у даній категорії справ є відповідний суб`єкт владних повноважень, визначення якого міститься в пункті 7 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі, на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг. Відтак, інспектор патрульної поліції роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції Мазяр А. А. як посадова особа органу Національної поліції, яка винесла постанову у справі про адміністративне правопорушення, яка оскаржується, може бути відповідачем у даній справі.

За наведених обставин, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, що відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись статтями 272, 286, 310, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу інспектора патрульної поліції роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції Мазяра Андрія Анатолійовича залишити без задоволення, а рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 26 березня 2019 року у справі № 569/2333/19 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Л. П. Іщук
судді І. М. Обрізко
Т. В. Онишкевич