Справа № 810/2784/18
Суддя: Аліменко Володимир Олександрович
Дата ухвалення: 2019-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 810/2784/18 Суддя (судді) першої інстанції: Кушнова А.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Аліменка В.О.,

суддів: Безименної Н.В., Кучми А.Ю.

за участю:

секретаря судового засідання Лебедєвої Ю.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні,без фіксування технічними засобами, в порядку ч. 4 ст. 229 КАС України, апеляційну скаргу Київської міської митниці ДФС на рішення Київського окружного адміністративного суду від 28 січня 2019 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ліга Імпекс» до Київської митниці ДФС про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості,

В С Т А Н О В И В

Позивач звернувся до суду з позовом до Київської митниці ДФС про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості №UA125000/2018/000022/2 від 14.03.2018.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 28 січня 2019 року позов задоволено.

Не погодившись із таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, ставить питання про скасування зазначеної постанови місцевого адміністративного суду та прийняття нової постанови - про відмову у задоволенні позову.

Свої доводи обґрунтовує тим, що ним прийнято законне рішення про коригування митної вартості товарів.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, у судове засідання не з`явилися. Про причини своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що у матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов`язкова, колегія суддів на місці ухвалила проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін.

Згідно ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, зміст апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

До Шостого апеляційного адміністративного суду 25.04.2019 від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому він зазначає, що судом першої інстанції винесено обґрунтоване рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин по справі та з врахуванням норм чинного законодавства та просить суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу Київської митниці ДФС залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 28 січня 2019 року - без змін.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції встановив наступні обставини, які учасниками процесу не оскаржуються.

29 січня 2018 року між ТОВ «Ліга Імпекс» (покупець) та компанією Toray Textiles Central Europe, s.r.o. (резидент Чехії) (продавець) був укладений контракт №ТТСЕ-2901/1, на умовах якого продавець продає, а покупець купує товари у відповідності з інвойсами, вантажними митними деклараціями або товарно-транспортними документами на кожну поставку окремо, які є невідємною частиною договору, і складаються відповідно до вимог контракту.

09 березня 2018 року ТОВ «Ліга Імпекс» на підставі зовнішньоекономічного контракту від 29.01.2018 №ТТСЕ-2901/1 та інвойсу від 06.03.2018 увезено на територію України товари, а саме, поліестрові тканини у кількості 1778 рулонів.

14 березня 2018 року позивач подав до Київської митниці ДФС електронну митну декларацію (далі також ЕМД) за №UA125200/2018/683164, у якій для митного оформлення задекларовані товари, а саме, тканини з синтетичних комплексних ниток, з вмістом не текстурованих ниток з поліефіру, пофарбовані (тканина зі 100% поліестру типу «С») в асортименті.

Митна вартість товару відповідно до графи 42 митної декларації від 14.03.2018 №UA125200/2018/683164 становить 14455,76 євро (463721,77 грн.) на умовах поставки FCA CZ Prostejov.

Митна вартість товару відповідно до графи 43 ЕМД визначена позивачем із застосуванням основного методу - за ціною договору (контракту).

Відповідно до графи 44 EМД від 14.03.2018 №UA125200/2018/683164, на підтвердження заявленої митної вартості товару позивачем митному органу були подані:

- зовнішньоекономічний контракт від 29.01.2018 №ТТСЕ-2901/1 (т.1, а.с. 104-107);

- інвойс від 06.03.2018 №20170458 на суму 14455,76 EUR (т.1, а.с. 109);

- сертифікат походження товару від 06.03.2018 №770247 (т.1, а.с. 101);

- міжнародну товарно-транспортну накладну (CMR), складену 06.03.2018 (т.1, а.с 100).

- довідку про транспортні витрати від 09.03.2018 №1 (т.1, а.с. 113);

- договір про надання послуг митного брокера від 31.01.2018 №МБ-ТЛБГ-31/01-18.

За наслідками обробки ЕМД від 14.03.2018 №UA125200/2018/683164 програмним забезпеченням митного органу спрацювала автоматизована система аналізу та управління ризиками за профілем ризику «контроль правильності визначення митної вартості».

Розглянувши подані позивачем документи для підтвердження заявленої у ЕМД митної вартості, митний орган направив позивачеві електронне повідомлення, у якому зазначив, що під час контролю правильності визначення митної вартості було встановлено відсутність у документах, приєднаних до ЕМД, всіх відомостей, які б підтверджували числові значення складових митної вартості, а також виявлені у них розбіжності та запропонував надати додаткові документи для підтвердження митної вартості імпортованих товарів, а саме: виписку з бухгалтерської документації; банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; договір з третіми особами, пов`язаний з договором на поставку; прайс-лист виробника; митну декларацію країни відправлення, де зазначена ціна товару та її переклад; біржові котирування вартості сировини для виготовлення заявленого товару; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та інформацію біржових організацій про вартість товару або сировини.

На вказаний запит декларант позивача повідомив митний орган про відсутність на момент митного оформлення товарів додаткових документів та просив митний орган достроково прийняти рішення про визначення митної вартості імпортованих товарів.

14 березня 2018 року Київською митницею ДФС було прийняте рішення про коригування митної вартості за №UA125000/2018/000022/2, згідно з яким відповідач, застосувавши резервний метод визначення митної вартості товарів (метод 2ґ), заявлену позивачем митну вартість товару у митній декларації від 14.03.2018 №UA125200/2018/683164 (14455,76 євро/463721,77 грн.) скоригував до рівня 27799,12 євро.

Обґрунтовуючи підстави не прийняття заявленої позивачем митної вартості товару, митний орган у графі 33 спірного рішення зазначив, що надані позивачем документи не містять достовірних та об`єктивних відомостей, які б підтверджували числові значення складових митної вартості, оскільки до митного оформлення позивачем не було надано банківських платіжних документів, які б свідчили про оплату задекларованого товару; а також не надано документів, які б підтверджували вартість перевезення.

Скоригована відповідачем митна вартість товару ґрунтується на інформації про вартість товару, що була раніше визнана (визначена) митним органом за митними деклараціями від 02.02.2018 № UA100010/2018/122702, від 06.06.2017 № UA100010/2017/266740, від 18.02.2018 № UA305200/2018/4582 та від 24.01.2018 № UA100120/2018/376209.

При цьому митний орган у спірному рішенні повідомив позивача, що митна вартість, відображена у ЕМД від 14.03.2018 №UA125200/2018/683164, може бути визнана за умови надання ним банківських платіжних документів, що стосуються оцінюваного товару та містять реквізити, достатні для ідентифікації товару; транспортних (перевізних документів), а також документів, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів (договір транспортування, заявки на перевезення, рахунку тощо); прайс-листа виробника; копії митної декларації країни відправлення; висновку про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями.

На підставі прийнятого рішення про коригування митної вартості товару, Київська митниця ДФС видала позивачу картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA125200/2018/00014.

Після здійснення коригування митної вартості, товари випущені у вільний обіг шляхом подання нової ЕМД від 14.03.2018 № UA125200/2018/683205 та надання гарантій відповідно до частини сьомої статті 55 Митного кодексу України.

26 березня 2018 позивач у порядку, визначеному частиною 8 статті 55 Митного кодексу України, звернувся до митного органу із заявою, в якій просив визнати митну вартість товару, що була зазначена позивачем. До вказаної заяви позивач приєднав додаткові документи для підтвердження заявленої ним митної вартості товарів, а саме:

- копію інвойсу від 08.03.2018 №20170458;

- копію договору міжнародного перевезення вантажів автомобільним транспортом від 06.03.2018 №06032018;

- копію прайс-листа;

- копію банківської виписки від 05.03.2018;

- копію рахунку на оплату послуг з оцінки майна від 12.03.2018 №СФ-025;

- копію акту надання послуг з оцінки майна від 12.03.2018 №5221;

- копії пакувальних листів від 08.03.2018.

Розглянувши додатково подані документи, митний орган дійшов висновку про відсутність підстав для визнання митної вартості, задекларованої позивачем, оскільки подані ним документи містять розбіжності і не дозволяють встановити числові значення складових митної вартості товарів.

Залишаючи без змін скориговану митну вартість товарів, митний орган в листі від 30.03.2018 №2356/2/10-70-19-47 виходив з того, що:

- декларантом не було надано документів, що підтверджують факт надання послуг з перевезення та їх вартість: актів прийому-передачі, заявок, рахунків, складання яких передбачено умовами договору міжнародного перевезення від 06.03.2018 №06032018;

- прайс-лист виробника товару не містить інформації щодо артикулів тканин, що імпортуються за інвойсом, наданим позивачем до митного оформлення;

- подані декларантом документи, що свідчать про оплату товару, містять численні розбіжності: інвойс виставлений після відвантаження товару, що суперечить умовам контракту; датою оплати у ньому значиться дата, що передує його складанню та отриманню декларантом; оплата декларантом вартості товару була здійснена до моменту отримання інвойсу та після зазначеної у ньому дати оплати (due date); інвойс та платіжне доручення не містять інформації, які б давали можливість ідентифікувати партію товару, яких вони стосуються;

- звіт про оцінку майна складений з порушенням вимог пунктів 47, 49, 54 Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2003 №1440.

Вважаючи рішення про коригування митної вартості товарів №UA125000/2018/000022/2 від 14.03.2018 протиправним, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції дійшов до висновку про задоволення позову, виходячи з того, що відмова Митниці у митному оформленні товару та подальше коригування його вартості за допомогою другорядного методу носять протиправний характер, оскільки позивачем було надано всі необхідні документи для визначення ціни за основним методом.

Колегія суддів апеляційної інстанції, перевіряючи у межах доводів апеляційної скарги законність та обґрунтованість рішення місцевого адміністративного суду, зазначає наступне.

Так, частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 53 Митного Кодексу України (далі - МК України) у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

У частині другій цієї статті наведений перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів.

Частиною третьою статті 53 МК України встановлено обов`язок декларанта або уповноваженої ним особи на письмову вимогу митного органу протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з положенням частини четвертої вказаної статті, у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, подає (за наявності) визначені в ній документи.

Відповідно до частини першої статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості дає можливість витребовувати додаткові документи у декларанта, та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Водночас, навіть у разі витребування додаткових документів, митний орган має враховувати, що ненадання їх повного пакету може бути підставою для коригування митної вартості лише тоді, коли подані документи є недостатніми або такими, що в сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації про заявлену митну вартість.

Аналогічний правовий висновок викладений в постановах Верховного Суду від 20.02.2018 по справі № 809/1884/16, від 03.04.2018 по справі № 826/8797/16.

Згідно з положеннями статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 МК України за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Як установлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, Товариство надало всі необхідні документи для визначення митної вартості імпортованого товару, які не містять розбіжностей та піддаються обчисленню і підтверджують ціну товару.

Разом з тим, відповідач посилається на те, що під час проведення контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, зазначених до митного оформлення за ЕМД від 14.03.2018 №UA125200/2018/683164 встановлено, що обставини оплати позивачем оцінюваного товару суттєво відрізняються від умов зовнішньоекономічного контракту. Крім того, подані позивачем платіжні документи не дають змоги встановити товар та відповідну поставку, що був оплачений.

Митний орган зауважує, що умовами контракту від 29.01.2018 №ТТСЕ-2901/1 передбачено, що товар оплачується на умовах повної передоплати після виставлення рахунку та до моменту відправлення вантажу. У той же час подані позивачем документи свідчать, що товар ТОВ «Ліга Імпекс» був оплачений напередодні отримання інвойсу. При цьому платіжне доручення в іноземній валюті не містить посилання на інвойс, що унеможливлює ідентифікацію платежу та товару, за який його здійснено.

Так, відповідно до пунктів 3.1, 4.2 контракту від 29.01.2018 №ТТСЕ-2901/1 оплата за товар здійснюється шляхом повної передоплати після виставлення рахунку та до відправки товару. Датою відправки товару вважається дата товарно-транспортної накладної.

Як вбачається з матеріалів справи, 05.03.2018 позивач перерахував Toray Textiles Central Europe, s.r.o. кошти у розмірі 14455,76 євро, що підтверджується банківською випискою.

06 березня 2018 року компанією Toray Textiles Central Europe, s.r.o. був виставлений інвойс за №20170458 на суму 14455,76 євро.

Цього ж дня, 06.03.2018, Toray Textiles Central Europe, s.r.o. був відвантажений оцінюваний товар, що підтверджується CMR №б/н від 06.03.2018.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, вказаний інвойс містить найменування та реквізити продавця Toray Textiles Central Europe, s.r.o. і покупця ТОВ «Ліга Імпекс», умови поставки (FCA CZ Prostejov), найменування товарних позицій (C-grade linings in various types), їх кількість (1778 рулонів 90348,50 метрів), одиницю виміру, ціну (0,160 євро/метр), загальну вартість рахунку (14455,76 євро), валюту, в якій визначено грошове зобов`язання.

Крім того, як вбачається з банківської виписки, банківські платіжні документи в іноземній валюті містили відомості про призначення платежу, а саме: « prepayment for C -grade linings to contract ТТСЕ-2901/1 from 29.01.2018» або «передоплата за тканини типу «С» згідно з контрактом від 29.01.2018 №ТТСЕ-2901/1».

Тобто, з наявної в банківських документах інформації можливо встановити, що оплата за товар здійснювалася відповідно до контракту від 29.01.2018 №ТТСЕ-2901/1, а сама по собі відсутність у банківських документах посилання на інвойс, за умови наявності вказівки на контракт та товари, які оплачуються, не є підставою для висновку щодо недостовірності наданої позивачем інформації про митну вартість товару.

Крім того, колегія суддів зазначає, що розбіжності в умовах оплати, а саме здійснення оплати до виставлення інвойсу, не впливає на визначення митної вартості товару, а надані позивачем документи підтверджують ціну на ввезений товар. Фактично інвойс є розрахунково-платіжним документом, що передбачає тільки виставлення певних сум до оплати покупцям за товари, що поставляються (або вже фактично поставлені) чи послуги, що надаються (або фактично надані).

Окрім того, митним органом не зазначено, яким саме чином здійснення оплати до виставлення інвойсу впливає на визначення митної вартості товару.

Щодо посилання відповідача на непідтвердження такої складової митної вартості як транспортні витрати, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, на підтвердження розміру транспортних витрат позивач приєднав до митної декларації міжнародну товарно-транспортну накладну (CMR) від 06.03.2018 та довідку про транспортні витрати від 09.03.2018 №1, складену перевізником ФОП ОСОБА_2 , відповідно до якої транспортні витрати по перевезенню вантажу автомобілем НОМЕР_2 з причіпом НОМЕР_3 становлять 1200,00 євро, у тому числі за маршрутом Простейов ( Чехія ) митний пункт «Краківець» (Україна) 500 євро та митний пункт «Краківець» (Україна) м. Харків (Україна) 700 євро.

Також, митному органу додатково було надано договір міжнародного перевезення вантажів автомобільним транспортом від 06.03.2018 №06032018, у порядку та на умовах якого перевізник (ФОП ОСОБА_2 ) зобов`язувався прийняти і доставити ввірений йому замовником (ТОВ «Ліга Імпекс») вантаж до пункту призначення і передати його вантажоодержувачу.

Пунктом 6 частини 2 статті 53 МК передбачено, що документами, які підтверджують митну вартість товарів, є транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.

Тобто, Митний кодекс України не містить переліку документів, які підтверджують числові значення витрат на транспортування.

Таким чином, в даному випадку, розмір транспортних витрат, понесених позивачем під час перевезення оцінюваного товару, підтверджується документально, а саме наведеними вище документами, наданими позивачем митному органу.

Стосовно доводів митного органу про те, що наданий позивачем прайс-лист не містить інформації про товар, зокрема його артикул, колегія суддів зазначає, що прайс-лист - це довідник цін (тарифів) на товари та/або види послуг, який адресований невизначеному колу покупців.

Положеннями пункту 4 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України закріплено таку загальну засаду цивільного законодавства, як свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом та з якої випливає свобода способів ініціювання підприємницьких цивільних правовідносин, у тому числі свобода форми прайс-листа.

Отже, з огляду на засаду свободи підприємницької діяльності наявність чи відсутність у прайс-листі певних відомостей (реквізитів), не може бути підставою для коригування митної вартості товару.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного суду від 18.01.2018 по справі № 816/747/15-а.

Щодо доводів митного органу про невідповідність звіту про оцінку майна вимогам Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2003 №1440, колегія суддів зазначає наступне.

З аналізу положень частини першої статті 3, частини першої статті 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», частини першої статті 189, частини другої статті 190 Господарського кодексу України випливає, що висновок експерта по своїй суті є лише результатом практичної діяльності фахівця - оцінювача щодо визначення вартості об`єкта оцінювання на підставі інформації, в т.ч., отриманої з ресурсів мережі Інтернет. При цьому, суб`єкт оціночної діяльності лише використовує дані, розміщені на певних Інтернет-порталах та не несе відповідальності за їх наповнення, зміну контенту на них чи-то вилучення їх або заміни на інші. Слід зазначити і про те, що звіт про оцінку майна, згідно частини 2 статті 53 Митного кодексу України, не є обов`язковим документом який безумовно підтверджує митну вартість товару.

Таким чином, по-перше, звіт про оцінку майна не є первинним документом, який підтверджує вартість імпортовано товару, такий звіт (висновок) носить консультаційний характер, по - друге, звіт про оцінку майна експерта по своїй суті є результатом практичної діяльності фахівця - оцінювача щодо визначення вартості об`єкта оцінювання, у зв`язку з чим він не може містити інформацію про ціноутворення, адже вказані дії знаходяться поза межами професійної діяльності фахівця оцінювача.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 05 лютого 2019 року по справі №820/11866/15 та в постанові Верховного Суду від 24 квітня 2019 року по справі № 820/638/17.

Крім того, апеляційна інстанція звертає увагу, що та обставина, що в автоматизованій системі аналізу та управління ризиками є інформація про те, що подібний товар у попередні періоди розмитнювався за вартістю більшою, ніж задекларована декларантом, за відсутності інших визначених законом підстав, що обумовлюють межі і способи здійснення органом доходів і зборів контролю митної вартості, не утворює підстав для відмови у визнанні заявленої декларантом митної вартості за основним методом та її визначенні за резервним методом.

Автоматизована система з об`єктивних причин не може містити усієї інформації, що стосується суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності, товарів і умов їх продажу, тому такі дані не можуть мати більше значення, ніж надані декларантом первинні документи про товар.

При цьому, безліч чинників можуть впливати на формування ціни товару, зокрема, характеристика товару, виробник, торгова марка, умови і обсяги поставок, наявність знижок, періоди поставки, наявності попиту та пропозиції тощо.

Тому, факт наявності у автоматизованій системі митного органу інформації, що товар, який задекларовано товариством, розмитнювався ним раніше чи іншими особами за вищою вартістю, за відсутності інших визначених законом підстав, не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не призводить до автоматичного збільшення митної вартості товарів,оскільки законодавство таких підстав прямо не встановлює, тому не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару.

Позивач надав усі документи, необхідні для митного оформлення товарів, а інформація в ЄАС не може бути підставою для виникнення у митного органу сумніву, оскільки відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів, що ця інформація була отримана за результатами саме першого методу визначення митної вартості товарів.

Така ж сама правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 15.10.2013 № 21-270а13.

Крім того, митниця не врахувала, що у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, вона повинна також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу, що свідчить про порушення останнім частини другої статті 55 МК України щодо обґрунтованості прийнятого рішення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12.03.2018 по справі № 809/4367/15.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що рішення Київської митниці Державної фіскальної служби України про коригування заявленої митної вартості товару №UA125000/2018/000022/2 від 14.03.2018 є протиправним і підлягає скасуванню.

Висновки суду першої інстанції про наявність підстав задоволення позову ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права та дотриманні норм процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для скасування оскаржуваного судового рішення колегія суддів не вбачає.

Поряд із цим, надавши правову оцінку всім доводам скаржника, викладеним у апеляційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що ним не спростовано правильності висновків місцевого адміністративного суду.

Під час апеляційного перегляду, судом апеляційної інстанції не встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права, а тому колегія суддів не вбачає правових підстав для виходу за межі доводів апеляційної скарги згідно з ч. 2 ст. 308 КАС.

Відповідно до ст. 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 243, 308, 310, 315, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу Київської міської митниці ДФС - залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 28 січня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду.

Суддя-доповідач Аліменко В.О.

Судді Безименна Н.В.

Кучма А.Ю.