Справа № 280/878/19
Суддя: Бойченко Юлія Петрівна
Дата ухвалення: 2019-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

16 травня 2019 року Справа № 280/878/19 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Бойченко Ю.П., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до виконавчого комітету Біленьківської сільської ради Запорізького району Запорізької області (70441, Запорізька область, Запорізький район, с. біленьке, вул. Центральна, 20)

про скасування акта,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

28.02.2019 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до виконавчого комітету Біленьківської сільської ради Запорізького району Запорізької області (далі - відповідач), в якому позивач просить суд:

скасувати акт про здійснення самоврядного контролю за використанням та охороною земель на території Біленьківської сільської ради в межах населеного пункту с. Біленьке (землі житлової та громадської забудови) від 05.12.2018;

стягнути з відповідача кошти на відшкодування моральної шкоди у розмірі 10 000,00 грн.

Ухвалою суду від 04.03.2019 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху. Надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви строком 10 днів від дня одержання ухвали суду про залишення позовної заяви без руху. В межах встановленого строку позивачем недоліки усунуто.

Ухвалою суду від 25.03.2019 відкрито провадження в адміністративній справі №280/878/19 за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання на 23.04.2019 без повідомлення (виклику) учасників справи.

Ухвалою суду від 23.04.2019 відкладено розгляд справи до 16.05.2019.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що 05.12.2018 комісією виконавчого комітету Біленьківської сільської ради Запорізького району Запорізької області складено акт про здійснення самоврядного контролю за використанням та охороною земель на території Біленьківської сільської ради в межах населеного пункту с. Біленьке (землі житлової та громадської забудови), яким на неї покладено обов`язок зарити яму та прибрати складовані відходи під парканом суміжної земельної ділянки. В акті зазначено, що яма має розміри 2х1,5 м та глибину 2 м, а відходи, гілля дерев та сухостій складовані протяжністю 17 м, висотою 2 м, шириною близько 1 м, при цьому не вказується, яким чином та якими засобами це встановлено; з фотокарток, доданих до акту, вбачається, що розміри об`єктів не відповідають дійсності, а гілля зі сухостоєм взагалі відсутні. Норми ДБН «Містобудування. Планування і забудови міських і сільських поселень» 360-92 від 17.04.1992, на які міститься посилання в акті, є нечинними. Вказує, що відповідачем в акті відображено невірну інформацію, оскільки на її земельній ділянці є лише незначна провалина в землі, що спричинило їй моральні страждання та принизило її репутацію, що свідчить про спричинення моральної шкоди. За таких обставин, просить задовольнити позовні вимоги.

Відповідач позов не визнав, надав відзив (вх. від 15.05.2019 №19633), в якому зазначає, що оскаржуваний акт не є ані нормативно-правовим актом, ані актом індивідуальної дії, оскільки не впливає на майнові права та обов`язки позивача та не тягне за собою жодних наслідків, а лише констатує факти, отже права ОСОБА_1 не порушено. У задоволенні позову просить відмовити.

Позивачем пред`явлено вимогу, яка згідно пункту 10 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) належить до справ незначної складності та підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Частиною п`ятою статті 262 КАС України встановлено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Враховуючи приписи ч. 5 ст. 262 КАС України справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності

ВСТАНОВИВ:

Комісією, склад якої затверджено рішенням виконавчого комітету Біленківської сільської ради Запорізького району Запорізької області від 28.03.2017 №40 здійснено перевірку за фактами, викладеними у звернення громадянки ОСОБА_3 про порушення санітарних норм та правил утримання території суміжної земельної ділянки, яка передана у власність громадянки ОСОБА_1 , за результатами якої складено акт здійснення самоврядного контролю за використанням та охороною земель на території Біленківської сільської ради в межах населеного пункту с. Біленьке (землі житлової та громадської забудови) від 05.12.2018 (далі по тексті - акт від 05.12.2018).

Як зазначено в акті від 05.12.2018, членами комісії проведено огляд земельних ділянок, які розташовані в межах населеного пункту с. Біленьке Запорізького району Запорізької області, по АДРЕСА_1, АДРЕСА_2. Комісією виявлено, що на земельній ділянці, що належить ОСОБА_1 , вирита яма довжиною близько 2-х метрів, розташована на межі з суміжним землевласників ОСОБА_3 , поблизу капітальної споруди (гараж) по АДРЕСА_1 . Вздовж суміжної території будинків АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 за парканом, зі сторони ОСОБА_1 , складовані відходи, гілля дерев, сухостій протяжністю 17 метрів, висотою 2 метри, шириною близько 1 метра. Комісією встановлено факт порушення ОСОБА_1 норм п. 3.26 Державних будівельних норм «Містобюудування. Планування і забудова міських і сільських поселень ДБН 360-92», Санітарно-епідеміологічних правил п. 2.22 розділу ІІ «Про затвердження Державних санітарних норм та правил утримання територій населених місць» щодо дотримання санітарних норм та вимог для компосту, дворової вбиральні та очисних споруд каналізації. Комісія вирішила надати ОСОБА_1 місячний термін, до 05.01.2019, для усунення виявлених порушень, а саме зарити яму та прибрати складовані під парканом суміжної земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач, не погодившись із висновками акту від 05.12.2018, звернулась із скаргою від 26.12.2018 до Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області, на що листом від 09.01.2019 №02-П-0233-2 її повідомлено про відсутність компетенції на розгляд даної скарги та рекомендовано звернутися до суду.

ОСОБА_1 звернулась до суду із даним адміністративним позовом із вимогами скасувати акт від 05.12.2018 та стягнути кошти на відшкодування моральної шкоди у розмірі 10 000,00 грн.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначено Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 №280/97-ВР.

За приписами підпункту 12 пункту «б» частини першої статті 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 №280/97-ВР до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать делеговані повноваження: здійснення контролю за додержанням юридичними та фізичними особами вимог у сфері поводження з побутовими та виробничими відходами та розгляд справ про адміністративні правопорушення або передача їх матеріалів на розгляд інших державних органів у разі порушення законодавства про відходи.

Відповідно до положень пункту «є» частини першої статті 12 Земельного кодексу України від 25.10.2001 № 2768-III, до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства.

Згідно зі статтею 189 Земельного кодексу України та статтею 20 Закону України «Про охорону земель» від 19.06.2003 N 962-IV самоврядний контроль за використанням та охороною земель здійснюється сільськими, селищними, міськими, районними та обласними радами.

Отже, на відповідача покладені повноваження щодо здійснення самоврядного контролю за використанням і охороною земель на території сільської ради, контролю за додержанням земельного законодавства та додержанням юридичними та фізичними особами вимог у сфері поводження з побутовими та виробничими відходами.

Частиною першою статті 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 №280/97-ВР визначено, що органи місцевого самоврядування є юридичними особами і наділяються цим та іншими законами власними повноваженнями, в межах яких діють самостійно і несуть відповідальність за свою діяльність відповідно до закону.

Таким чином, відповідач реалізував повноваження щодо самоврядного контролю за використанням та охороною земель шляхом здійснення відповідної перевірки, внаслідок якої складено акт від 05.12.2018. Зауважень щодо наявності підстав для проведення перевірки або порядку її проведення ОСОБА_1 не висловлено.

Щодо вимоги про скасування акта від 05.12.2018 слід зазначити наступне.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Необхідно наголосити, що захист прав, свобод та інтересів слід відрізняти від їх охорони. Охорона прав та інтересів має на меті запобігти їх порушенню. Охорона здійснюється шляхом встановлення відповідних норм права, правових стимулів, заборон тощо. Натомість, захист прав здійснюється виключно у разі їх порушення.

Під час розгляду справи суд повинен встановити, чи має місце порушення прав позивача, а позивачу при зверненні до суду із позовом до суб`єкта владних повноважень в порядку адміністративного судочинства слід довести попереднє виникнення між сторонами у справі публічно-правових відносин та порушення своїх прав.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Таким чином, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, що відносяться до сфери публічно-правових відносин та порушують права, свободи та інтереси фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Слід зазначити, що право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб гарантується кожному статтею 55 Конституції України.

Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до частини 2 статті 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення.

За таких обставин, суд захищає права та інтереси осіб, порушення яких вже відбулося, тобто обов`язковою передумовою для винесення рішення на користь позивача є наявність матеріально - правового інтересу позивача, пов`язаного із винесенням суб`єктом владних повноважень рішень, вчинення дій/бездіяльності.

Частиною першою статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 №280/97-ВР визначено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Разом з тим суд вважає за необхідне зазначити, що оскаржуваний акт від 05.12.2018 не можна розглядати як рішення суб`єкта владних повноважень, у розумінні положень КАС України, яке породжує для позивача певні правові наслідки, регулює ті чи інші відносини і має обов`язковий характер для суб`єктів цих відносин, оскільки є лише документом, що підтверджує факт здійснення самоврядного контролю, та носієм доказової інформації про виявлені порушення, проте сам по собі не зумовлює виникнення будь-яких прав і обов`язків для позивача, тому його висновки не можуть бути предметом спору.

Оцінка акту про здійснення самоврядного контролю, в тому числі і оцінка дій комісії щодо викладення у ньому висновків перевірки, а також самих висновків перевірки, надається судом при вирішенні спору щодо оскарження рішення, прийнятого на підставі такого акту.

Відсутність спірних відносин, в свою чергу, виключає можливість звернення до суду, оскільки відсутнє право, що підлягає судовому захисту.

Аналогічно норми права застосовано Верховним Судом у постанові від 01.10.2018 по справі №522/15651/16-а.

Щодо вимог позивача про відшкодування моральної шкоди, слід зазначити наступне.

Стаття 56 Конституції України передбачає, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Частиною першою статті 22 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно зі статті 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Разом з тим, судам слід надати оцінку тому, чим саме підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, у чому саме полягає вина заподіювача та інші обставини, що мають значення для вирішення спору в цій частині.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Для відшкодування шкоди обов`язково необхідна наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинно-наслідкового зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 30.01.2018 в справі № 804/2252/14.

Суд не знаходить підстав для задоволення заявлених позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, оскільки позивачем не надано до суду жодних доказів, які підтверджують завдання їй такої шкоди, зокрема у вигляді погіршення здоров`я та/або настання інших втрат немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, інших негативних явищ, не доведено факту протиправності діянь відповідача та причинно-наслідкового зв`язку з предметом позову.

З урахуванням наведеного, суд доходить висновку про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 та відсутність підстав для їх задоволення.

Відповідно до ч. 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 241, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення виготовлено та підписано 16.05.2019.

Суддя Ю.П. Бойченко