Справа № 440/4433/18
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2019-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2019 р.Справа № 440/4433/18

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Подобайло З.Г.,

Суддів: Григорова А.М. , Бартош Н.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Полтавського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 16.01.2019 року, головуючий суддя І інстанції: С.С. Бойко, м. Полтава, повний текст складено 16.01.19 року по справі № 440/4433/18

за позовом ОСОБА_1

до Полтавського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Полтавського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області, в якому просить суд: визнати протиправним та скасувати рішення від 19.11.2018 "Про припинення виплати пенсії по інвалідності з 20.11.2017 в розмірах, передбачених Законом України "Про прокуратуру"; зобов`язати Полтавське об`єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області виплачувати пенсію по інвалідності відповідно до Закону України "Про прокуратуру", призначену з 20.11.2017, з моменту припинення її виплати.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 16.01.2019 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано рішення Полтавського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області від 19.11.2018 №209. Зобов`язано Полтавське об`єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області поновити ОСОБА_1 виплату пенсії по інвалідності, призначену відповідно до вимог Закону України "Про прокуратуру" з дати припинення виплати.

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким в задоволеннні позовних вимог відмовити. В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам чинного законодавства, полягає в порушеннях та неповному дослідженні судом при розгляді справи норм матеріального права та процесуального права, які регулюють дані правовідносини, та доказів, які були надані відповідачем. Так, відповідач зауважує на те, що суд першої інстанції не звернув увагу на відсутність законних можливостей для відновлення виплати ОСОБА_2 пенсії по інвалідності, відповідно до Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014р. №1697-УІІ, з моменту припинення її виплати. Окрім того, у зв`язку з відсутністю у ОСОБА_1 10-річного стажу роботи прокурором в органах прокуратури, підстави для призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону № 1697 відсутні.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу погоджується з рішенням суду першої інстанції, вважає його законним та обґрунтованим, з підстав, викладених в ньому, а апеляційну скаргу - необґрунтованою, у зв`язку з чим просить її залишити без задоволення, а рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 16.01.2019 - без змін.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Матеріалами справи підтверджено, що 16.11.2017 ОСОБА_1 встановлено 2 групу інвалідності, що підтверджується копією Довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серія АВ №0851346. Висновком МСЕК від 28.11.2018 ОСОБА_1 підтверджено 2 групу інвалідності з встановленням чергового переогляду - листопад 2021 року.

20.11.2017 ОСОБА_1 до Полтавського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області подано заяву про призначення пенсії у відповідності до вимог ч. 9 ст. 86 Закону України "Про прокуратуру", за результатами розгляду якої відповідачем прийнято рішення про призначення позивачу пенсії по інвалідності.

Однак, рішенням Полтавського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області від 19.11.2018 №209 припинено виплату пенсії ОСОБА_1 по інвалідності відповідно до Закону України "Про прокуратуру", у зв`язку з відсутністю необхідної тривалості стажу роботи на посадах прокурора, та прийнято рішення щодо призначення пенсії по інвалідності згідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 20.11.2017.

Не погодившись з таким рішенням відповідача, ОСОБА_1 звернулась з цим позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що на час прийняття відповідачем спірного рішення ОСОБА_1 працювала на посаді прокурора та мала стаж роботи в органах прокуратури більше 19 років, а тому рішення відповідача про припинення їй виплати пенсії по інвалідності є протиправним та підлягає скасуванню.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Конституцією України, Законом України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII (далі - Закон № 1697-VII), який визначає правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України.

Відповідно до статті 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно з частиною першою статті 46 Основного Закону України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно п.6 ст.92 Конституції України, виключно законами України визначаються, зокрема основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Відповідно до ч. 9 ст. 86 Закону №1697-VII прокурорам, визнаним особами з інвалідністю I або II групи, призначається пенсія по інвалідності в розмірах, передбачених частиною другою цієї статті, за наявності стажу роботи в органах прокуратури не менше 10 років.

Вказана стаття не містить конкретизації, що стаж повинен бути саме на посаді прокурора, як зазначає апелянт.

Відповідно до ч.6 ст.86 Закону №1697-VII до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи на прокурорських посадах, зазначених у статті 15 цього Закону, стажистами, на посадах помічників і старших помічників прокурорів; слідчими, суддями; на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, податкової міліції, кримінально-виконавчої служби, офіцерського складу Збройних Сил України, Служби безпеки України, інших утворених відповідно до законодавства України військових формувань, на посадах державних службовців, які обіймають особи з вищою юридичною освітою; у науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України працівникам, яким до набрання чинності цим законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), у тому числі час наукової та викладацької роботи в інших науково-навчальних закладах, якщо вони мали науковий ступінь чи вчене звання; на адміністративних та викладацьких посадах, посадах наукових працівників у Національній академії прокуратури України; на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, яким до набрання чинності цим Законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), були направлені туди, а потім повернулися в органи прокуратури; військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання; відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, якщо така відпустка надавалася.

До прокурорських посад, зазначених у статті 15 вказаного Закону належать: 1) Генеральний прокурор України; 2) перший заступник Генерального прокурора України; 3) заступник Генерального прокурора України; 4) заступник Генерального прокурора України - Головний військовий прокурор; 4-1) заступник Генерального прокурора України - керівник Спеціалізованої антикорупційної прокуратури; 5) керівник підрозділу Генеральної прокуратури України (у тому числі перший заступник та заступник Головного військового прокурора, керівник підрозділу Головної військової прокуратури на правах структурного підрозділу Генеральної прокуратури України); 6) заступник керівника підрозділу Генеральної прокуратури України (у тому числі Головної військової прокуратури та Спеціалізованої антикорупційної прокуратури на правах самостійних структурних підрозділів Генеральної прокуратури України); 7) прокурор Генеральної прокуратури України (у тому числі Головної військової прокуратури та Спеціалізованої антикорупційної прокуратури на правах самостійних структурних підрозділів Генеральної прокуратури України); 8) керівник регіональної прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах регіональної); 9) перший заступник керівника регіональної прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах регіональної); 10) заступник керівника регіональної прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах регіональної); 11) керівник підрозділу регіональної прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах регіональної); 12) заступник керівника підрозділу регіональної прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах регіональної); 13) прокурор регіональної прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах регіональної); 14) керівник місцевої прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах місцевої); 15) перший заступник керівника місцевої прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах місцевої); 16) заступник керівника місцевої прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах місцроботи прокурором в органах прокуратури, підстави для призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону № 1697 відсутні.

В ході розгляду справи встановлено, що ОСОБА_1 з 03.08.1999 по 20.11.2017 (дата подання заяви про призначення пенсії, тобто 18 років 03 місяці 17 днів, працювала на посадах: стажиста на посаді помічника прокурора Полтавського району з 03.08.1999 по 24.05.2000; помічника прокурора Полтавського району з 24.05.200 по 24.01.2002; старшого помічника прокурора Полтавського району з 24.01.2002 по 05.08.2003; прокурора відділу нагляду за додержанням і застосуванням законів прокуратури області з 05.08.2003 по 08.12.2003; прокурора відділу представництва інтересів громадян і держави в судах прокуратури області з 08.12.2003 по 12.03.2004; старшого помічника прокурора області з питань нагляду за додержанням законів про адміністративні правопорушення з 12.03.2004 по 22.12.2010; старшого помічника прокурора області з питань захисту прав громадян та інтересів держави при застосуванні законів про адміністративні правопорушення з 22.12.2010 по 11.06.2012; старшого прокурора прокуратури області з питань захисту прав громадян та інтересів держави при застосуванні законів про адміністративні правопорушення з 11.06.2012 по 21.01.2015; старшого прокурора відділу представництва при виконанні судових рішень управління представництва, захисту інтересів громадян та держави в суді з 21.01.2015 по 31.03.2015; прокурора відділу з питань розгляду листів та прийому громадян прокуратури області з 31.03.2015 по 06.08.2015; прокурора відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів з 06.08.2015 по теперішній час.

Вищезазначене підтверджується довідкою від 20.11.2017 №11-377вн-17, виданою Прокуратурою Полтавської області, та копією трудової книжки позивача.

Отже, час роботи позивача в органах прокуратури за період з 03.08.1999 по 29.11.2018 (час прийняття відповідачем спірного рішення) становить більше 19 років і підлягає зарахуванню до стажу за вислугу років, передбаченого ч. 6 ст. 86 Закону №1697-VII.

Оскільки вислуга років позивача в органах прокуратури становить більше 10 років, він має право на виплату пенсії по інвалідності на підставі ч. 9 ст. 86 Закону №1697-VII, що спростовує доводи апеляційної скарги про відсутність у позивача такого права.

На момент звернення до відповідача з заявою про призначення пенсії по інвалідності позивач набув достатній стаж роботи, встановлений частиною 9 статті 86 Закону №1697-VII, відтак, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність у нього права на призначення пенсії відповідно до статті 86 Закону №1697-VII, а тому рішення відповідача про припинення виплати пенсії по інвалідності є протиправним та підлягає скасуванню.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують з підстав, наведених вище.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно-правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

З урахуванням того, що відповідно до п. 3 ч. 6 ст. 12 Кодексу адміністративного судочинства України справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг, дана справа відноситься до справ незначної складності і відповідно до ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Полтавського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 16.01.2019 року по справі № 440/4433/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)З.Г. Подобайло
Судді(підпис) (підпис) А.М. Григоров Н.С. Бартош