Справа № 520/3935/19
Суддя: Зоркіна Ю.В.
Дата ухвалення: 2019-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

22 травня 2019 р. № 520/3935/19

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Зоркіної Ю.В.,

при секретарі - Пройдак С.М.,

за участі:

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_5

представників відповідача Гасанової Г.А., Лактіонової О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУНОМЕР_1) до Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах м. Харків ГТУЮ у Харківській області (майдан Захисників України, буд. 7/8, 7 поверх, м. Харків,61001, ), державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах м. Харків ГТУЮ у Харківській області Лактіонової О.В. (майдан Захисників України, буд. 7/8, 7 поверх, м. Харків,61001), третя особа: ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУНОМЕР_2) про визнання протиправною та скасування постанови,-

встановив:

Позивач звернувся до суду з зазначеним адміністративним позовом та просить визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах м. Харків ГТУЮ у Харківській області Лактіонової О.В. по ВП № 35460003 від 30.10.2018 року.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 23.04.2019 року відкрито провадження по справі. Ухвалою суду від 15.05.2019 року до участі у справі в якості другого відповідача залучено Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах м. Харків ГТУЮ у Харківській області

Ухвалою від 22.05.2019 року адміністративний позов залишено без руху та надано позивачеві строк для подання заяви про поновлення строку на звернення до суду. Ухвалою від 22.05.2019 року позивачеві поновлено строк на звернення до суду.

У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги та просили суд позов задовольнити, пославшись на те, що постанова винесена всупереч вимогам законодавства, яке регулює спірні правовідносини.

Відповідачі у судовому засіданні заперечували проти задоволення позову, зазначивши, що оскаржувана постанова винесена з додержанням вимог Закону України "Про виконавче провадження".

Третя особа в судовому засіданні також заперечувала проти задоволення позову.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши долучені до матеріалів справи документи, суд встановив наступні обставини.

За результатами розгляду судової справи про стягнення з позивача на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання доньки ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 . н ., Комінтернівським районним судом м.Харкова видано виконавчий лист № 2-2430/11 від 21.09.2011 року.

На підставі вказаного виконавчого документу Дзержинським ВДВС ХМУЮ відкрито виконавче провадження ВП № 30965100, провадження в якому в подальшому було закінчено на підставі п.10 ч.1 ст.49 закону України «Про виконавче провадження» (а.с.43)

29.11.2012 року постановою державного виконавця Комінтернівської ДВС ХМУ юстиції за вказаним виконавчим листом відкрито виконавче провадження ВП 35460003, у межах якого 30.10.2018 року винесено постанову про накладення штрафу у розмірі 50 % суми заборгованості зі сплати аліментів на підставі ст.ст.63,75 закону України «Про виконавче провадження» (а.с.19)

Не погоджуючись з таким рішенням державного виконавця, позивач звернувся до суду з позовом в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу від 30.10.2018 року за ВП № 35460003, оскільки вважає, що вона є протиправною та підлягає скасуванню.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд враховує наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 02 червня 2016 року №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1статті 13 Закону №1404-VIII передбачено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно ч. 1 ст. 18 Закону №1404-VIII, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно ч. 1 ст. 71 Закону №1404-VIII порядок стягнення аліментів визначається законом.

Абзацом 3 частини 14 статті 71 Закону №1404-VIII передбачено, що за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

Зазначену статтю доповнено вказаною нормою згідно із Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання" № 2475-VIII від 03.07.2018 року, який вступив в дію з 28.08.2018.

Згідно із ст. 58 Конституції України Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Крім того, відповідно до п. 2 рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 року у справі № 1-рп/99 за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення ч. 1 ст. 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) в регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема, негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма). За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у ч. 1 ст. 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

У зв`язку з чим, суд приходить до висновку, що зазначена норма не має зворотної дії у часі, оскільки не скасовує та не пом`якшує відповідальність особи.

Отже, суд зазначає, що з моменту набрання чинності частини 14 ст.71 Закону №1404 у відповідача виникло право на накладення штрафу на боржників у розмірі 50% суми заборгованості зі сплати аліментів, однак, та обставина, що заборгованість у позивача зі сплати аліментів, у сумі платежів за три роки, утворилась починаючи з 2012 року, тобто, до набрання чинності зазначеної норми закону, виключає можливість для застосування вказаної норми під час прийняття оскаржуваної постанови.

При розв`язанні спору, суд зважає на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення від 21.01.1999р. у справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22.02.2007р. у справі "Красуля проти Росії", від 05.05.2011р. у справі "Ільяді проти Росії", від 28.10.2010р. у справі "Трофимчук проти України"), згідно з якими право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес.

Разом із тим, суд бере до уваги, що за змістом перелічених рішень вимога п.1 ст.6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

У ході розгляду справи суд надав оцінку усім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору та здатні вплинути на результат вирішення спору. Інші доводи сторін висновки суду не спростовують.

Враховуючи те, що позивачем доведено відсутність підстав для винесення постанови про накладення штрафу від 30.10.2018 року ВП № 35460003 в розмірі 34731.00 грн., суд вважає, що позовні вимоги позивача необхідно задовольнити в повному обсязі.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

У зв`язку з задоволенням позовних вимог, сума судового збору підлягає стягненню в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп., на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах м. Харків ГТУЮ у Харківській області

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 242-246, 250, 255, 268-272, 295 КАС України, суд -

вирішив

Адміністративний позов - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах м. Харків ГТУЮ у Харківській області Лактіонової О.В. по ВП № 35460003 від 30.10.2018 року.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (іпн. НОМЕР_1 ), судовий збір в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп., за рахунок бюджетних асигнувань Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах м. Харків ГТУЮ у Харківській області ()

Рішення підлягає оскарженню шляхом подання апеляційної скарги до Другого апеляційного адміністративного суду у порядку п. 15.5 Розділу VII КАС України та у строк згідно з ч. 6 ст. 287 КАС України, а саме: протягом 10 днів з дати проголошення (підписання). Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 255 КАС України, а саме: після закінчення строку подання скарги усіма учасниками справи або за наслідками процедури апеляційного перегляду.

Суддя Зоркіна Ю.В.