Справа № 540/836/19
Суддя: Гомельчук С.В.
Дата ухвалення: 2019-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2019 р.м. ХерсонСправа № 540/836/19

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гомельчука С.В.,

при секретарі Воронцовій К.С.,

за участю:

представника позивача - Крижановського М.М.,

представника відповідача - Гордієнка К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 15.02.19 року № Ф-1782-25,

встановив:

17 квітня 2019 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі (далі - відповідач), у якому просить визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 15.02.2019 року № Ф- 1782-25, винесену відповідачем.

Позовні вимоги обґрунтовані наступними обставинами. Так, у квітні 2019 року позивач поштою отримав податкову вимогу від 15.02.2019 року № Ф-1782-25, винесену Головним управлінням ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі, якою позивача зобов`язано сплатити штрафні санкції в розмірі 44601,89 грн. За текстом зазначеної вимоги вбачається, що нарахована відповідачем заборгованість (недоїмка) виникла зі сплати єдиного соціального внеску (ЄСВ). Позивач зазначив, що з 07.11.2003 року зареєструвався суб`єктом підприємницької діяльності-фізичною особою, це підтверджується копією відповідного свідоцтва від 07.11.2003 року. З 10.11.2003 року перебуває на обліку у ДПІ у м. Херсоні, як фізична особа-підприємець за № 20031 та зареєстрований як платник єдиного податку, що підтверджується свідоцтвом платника єдиного податку серія НОМЕР_1 від 01.06.2012 року, з обранням спрощеної системи оподаткування з 01.01.2012 року, ставка єдиного податку 5% група - 3. За наказом Мінюсту України від 18.03.2013 № 457/5, позивач 22.03.2013 року отримав свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) № 641 і внесений до Єдиного реєстру арбітражних керуючих (до цього здійснював діяльність арбітражного керуючого на підставі відповідної ліцензії). Позивач зазначив, що обліковується відповідачем як ФОП з ознакою незалежної професійної діяльності, ця обставина підтверджується довідкою про взяття на облік платника податків від 09.02.2017 № НОМЕР_2 . Посилаючись на відомості звіту про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2018 рік, позивач дійшов висновку про те, що йому нараховано ЄСВ як фізичній особі-підприємцю та як самозайнятій особі, що провадить незалежну професійну діяльність. Таким чином, наведене на думку позивача, свідчить про незаконне застосування до нього, як одного суб`єкта обов`язок щодо подвійної сплати ЄСВ за один й той же період. Відтак, прийняте відповідачем рішення за вимогою про сплату боргу (недоїмки) від 15.02.2019 року № Ф-1782-25 в сумі 44601,89 грн. є протиправним, таким що підлягає скасуванню.

Ухвалою від 23 квітня 2019 року у справі відкрито спрощене позовне провадження та призначено судове засідання на 10 травня 2019 року.

У день призначеного судового засідання відповідачем подано відзив на позовну заяву. В обґрунтування якого зазначив, що ОСОБА_1 перебуває на податковому обліку в Херсонській ОДПІ ГУ ДФС у Херсонській області як платник податків за основним місцем обліку. Позивач є фізичною особою-підприємцем, який обрав спрощену систему оподаткування. Крім того, відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464 платниками єдиного внеску є особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності. Згідно положень п. п. 14.1.226. п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності. Нормами цієї статті визначено, що незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб. Позивач з 10.11.2013 року є фізичною особою-підприємцем та з 09.02.2017 року є особою, яка провадить незалежну професійну діяльність арбітражного керуючого. З огляду на це, позивач є платником єдиного внеску на підставі зазначених норм права. Законом України від 06.12.2016 року № 1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (далі - Закон № 1774-VIII) було внесено низку змін до Закону № 2464, які набули чинності з 01.01.2017 року, зокрема щодо нарахування та сплати єдиного внеску фізичними особами - підприємцями, у тому числі тими, які обрали спрощену систему оподаткування, та особами, які провадять незалежну професійну діяльність. Так, базою нарахування єдиного внеску для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 Закону № 2464, є сума доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. Ставка єдиного внеску становить 22%. З 2017 року у разі, якщо такими платниками не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такі платники зобов`язані визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску (абз. 2 п. 2 ч. 1 ст.7 Закону №2464 в редакції Закону № 1774). Отже, Законом чітко передбачено, що навіть у випадку не отримання доходу платником єдиного внеску, він зобов`язаний визначити базу нарахування, при цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску. Враховуючи зазначені норми законодавства, особа, яка провадить незалежну професійну діяльність та одночасно є фізичною особою-підприємцем, зобов`язана сплачувати та подавати звітність з єдиного внеску окремо за кожним видом діяльності. За таких обставин, позивачу було нараховано єдиний внесок в інтегрованій картці платника в автоматичному режимі, а саме: за 2017 рік як фізичній особі-підприємцю в сумі 8448,00 грн., як особі, яка здійснює незалежну професійну діяльність - 7744,00 грн.; за 2018 рік як фізичній особі-підприємцю в сумі 9828,72 грн., як особі, яка здійснює незалежну професійну діяльність - 9828,72 грн. Станом на 31.10.2018 року в інтегрованій картці з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування АІС «Податковий блок» за позивачем рахувалася заборгованість (недоїмка) з єдиного внеску на загальну суму 44601,89 грн. За таких обставин, за наявності боргу в інтегрованій картці платника ЄСВ, позивачу на підставі частини четвертої статті 25 Закону № 2464 було сформовано та направлено вимогу про сплату боргу форми «Ф» від 15.02.2019 року № Ф-1782-25. На підставі викладеного, відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимоги в повному обсязі.

Протокольною ухвалою від 10 травня 2019 року, на підставі клопотання представника позивача, розгляд справи відкладено на 15 травня 2019 року для надання можливості останньому підготувати на надати до суду відповідь на відзив.

14 травня 2019 року до суду подано відповідь на відзив. У відповіді позивач не погоджується з позицією, викладеною у відзиві, вказує на те, що змістом відзиву підтверджується те, що відповідач нарахував позивачу та включив до оскаржуваної вимоги про сплату боргу зобов`язання зі сплати єдиного соціального внеску як фізичній особі- підприємцю, так і як особі, яка здійснює незалежну професійну діяльність. Вказав на те, що визначена в оскаржуваній вимозі сума боргу обрахована невірно в частині включення до сум єдиного соціального внеску, нарахованих позивачу як особі, яка здійснює незалежну професійну діяльність за період з 09.02.2017 року по 30.12.2018 року. Враховуючи часткову неправомірність спірної вимоги в частині визначення суми податкового зобов`язання із врахуванням ЄСВ за провадження незалежної професійно діяльності, а також враховуючи правову позицію Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, що викладена у його постанові від 06.11.2018 року у справі № 813/3274/17, позивач зазначає, що суд не уповноважений змінювати розмір податкового зобов`язання, тому оскаржувана постанова має бути скасована повністю.

15 травня 2019 року позивачем надано до суду пояснення, які місять посилання на судову практику, яка склалася при вирішенні судами апеляційної та касаційної інстанцій спорів, подібних тому, що має місце у даному випадку.

У судове засідання, призначене на 15 травня 2019 року, сторони з`явились.

Представник позивача позовні вимоги підтримав і просив їх задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві, відповіді на відзив та поясненнях.

Представник відповідача проти позову заперечив і просив відмовити в його задоволенні з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи представників сторін, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заяви по суті, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є фізичною особою- підприємцем, ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , зареєстрований виконавчим комітетом Херсонської міської ради 07.11.2003 року у журналі обліку реєстраційних справ за № 6868.

ОСОБА_1 займався діяльністю арбітражного керуючого (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) на підставі рішення про видачу ліцензії, проте на підставі наказу Міністерства юстиції України від 18.03.2013 року № 457/5, ліцензія була замінена на Свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів).

Свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) № 641 видано ОСОБА_1 22.03.2013 року без обмеження строку дії.

Позивач зареєстрований як платник єдиного податку, що підтверджується свідоцтвом платника єдиного податку серія НОМЕР_1 від 01.06.2012 року з обранням спрощеної системи оподаткування з 01.01.2012 року, ставка єдиного податку 5%, група - 3.

Позивач, як фізична особа - підприємець, арбітражний керуючий узятий на облік як платник податків в органах державної податкової служби 10.11.2003 року за № 20031. 09.02.2017 року отримав довідку про взяття на облік платника податків № НОМЕР_2 .

Відповідно до вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 15.02.2019 року № Ф-1782-25 відповідачем позивачу визначено заборгованість зі сплати єдиного внеску у загальному розмірі 44601,89 грн.

Як вбачається із наданого до суду витягу з інтегрованої картки платника податків, станом на 01.01.2017 року за позивачем рахувалася заборгованість зі сплати ЄСВ в сумі 8752,45 грн. За 2017 рік позивачу як фізичній особі-підприємцю нараховано ЄСВ у сумі 8448,00 грн., та як особі яка здійснює незалежну професійну діяльність - 7744,00 грн. За 2018 рік позивачу як фізичній особі-підприємцю нараховано ЄСВ у сумі 9828,72 грн., та як особі яка здійснює незалежну професійну діяльність - 9828,72 грн. Станом на 31.01.2019 року сума заборгованості зі сплати ЄСВ за позивачем склала 44601,89 грн.

Підставою для нарахування заборгованості стало зокрема те, що позивач, як особа, що проводить незалежну професійну діяльність та одночасно є фізичною особою-підприємцем, зобов`язаний сплачувати та подавати звітність з єдиного внеску окремо за кожним видом діяльності.

Не погодившись із вказаною вимогою про сплату боргу (недоїмки) від 15.02.2019 року № Ф-1782-25 в сумі 44601,89 грн., позивач оскаржив її до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Спірні правовідносини регулюються нормами Податкового кодексу України (далі - ПК України), Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» № 2464-VІ від 08.07.2010 року (далі - Закон № 2464) та іншими нормативно-правовими актами стосовно спірних правовідносин.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

За визначенням підпункту 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 ПК України самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.

Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Відповідно до пункту 65.1 статті 65 ПК України, взяття на облік фізичних осіб - підприємців у контролюючих органах здійснюється за податковою адресою на підставі відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, наданих державним реєстратором згідно із Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань".

Разом з тим, відповідно до пункту 65.2 статті 65 ПК України, облік самозайнятих осіб здійснюється шляхом внесення до Державного реєстру фізичних осіб - платників податків записів про державну реєстрацію або припинення підприємницької діяльності, незалежної професійної діяльності, перереєстрацію, постановку на облік, зняття з обліку, внесення змін стосовно самозайнятої особи, а також вчинення інших дій, які передбачені Порядком обліку платників податків, зборів.

При цьому згідно підпункту 65.4.4 пункту 65.4 статті 65 ПК України, контролюючий орган відмовляє в розгляді документів, поданих для взяття на облік особи, яка здійснює незалежну професійну діяльність, у разі коли фізична особа вже взята на облік як самозайнята особа.

Таким чином, податковим законодавством виключена можливість подвійного взяття на облік особи, яка здійснює незалежну професійну діяльність, у разі коли фізична особа вже взята на облік як самозайнята особа.

Відповідно до положень пунктів 178.1, 178.2 статті 178 ПК України, особи, які мають намір здійснювати незалежну професійну діяльність, зобов`язані стати на облік у контролюючих органах за місцем свого постійного проживання як самозайняті особи та отримати довідку про взяття на облік згідно із статтею 65 цього Кодексу. Доходи громадян, отримані протягом календарного року від провадження незалежної професійної діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Згідно частин 1 та 3 статті 4 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» від 14 травня 1992 року № 2343-XII з відповідними змінами, арбітражні керуючі є суб`єктами незалежної професійної діяльності. Право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) надається особі, яка отримала відповідне свідоцтво у порядку, встановленому цим Законом, та внесена до Єдиного реєстру арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) України.

З аналізу зазначених положень законодавства вбачається, що діяльність арбітражних керуючих підпадає під визначення незалежної професійної діяльності, оподаткування доходів від отримання якої регулюється статтею 178 ПК України, лише у випадку, якщо така особа не зареєстрована як фізична особа-підприємець відповідно до вимог законодавства.

Разом з тим, відповідно до положень частини 4 пункту 6.7 Розділу VI Порядку обліків платників податків та зборів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 1588 від 09.12.2011 року, якщо фізична особа зареєстрована як підприємець та при цьому така особа провадить незалежну професійну діяльність, така фізична особа обліковується у контролюючих органах як фізична особа - підприємець з ознакою провадження незалежної професійної діяльності. У такому разі фізична особа зобов`язана подати особисто (надіслати рекомендованим листом з описом вкладення) або через уповноважену особу до контролюючого органу за місцем свого постійного проживання заяву за формою № 5-ОПП з позначкою «Зміни» та копію документа, що підтверджує право фізичної особи на провадження незалежної професійної діяльності. Відповідна заява позивачем подавалася, що підтверджується фактом видання контролюючим органом на ім`я позивача довідки про взяття на облік платника податків від 09.02.2017 року № 009.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач займається діяльністю арбітражного керуючого (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) та перебуває на обліку в податковому органі як фізична особа-підприємець, арбітражний керуючий.

Як вбачається зі свідоцтва платника єдиного внеску в п. 7 зазначено вид господарської діяльності, зокрема клас 70.22 - консультування з питань комерційної діяльності й керування, який включає також діяльність арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів); 74.90 інша професійна, наукова та технічна діяльність, н. в. і. у.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону № 2464 єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до п. 4, п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України № 2464 платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та особи, які провадять незалежну професійну діяльність а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності. З аналізу вищевказаних норм права вбачається, що законодавець чітко розмежовує фізичних осіб-підприємців, та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, при цьому порядок обліку та сплати єдиного внеску фізичними особами-підприємцями з ознакою провадження незалежної професійної діяльності Законом України № 2464 не передбачений.

Облік платників єдиного внеску здійснюється відповідно до ст. 5 Закону України №2464, зокрема відповідно до частини 3 статті 5 Закону України № 2464 взяття на облік платників єдиного внеску, на яких не поширюється дія Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», контролюючим органом здійснюється за місцезнаходженням чи місцем проживання у день отримання від них заяви про взяття на облік платника єдиного внеску за формою № 1-ЄСВ згідно з додатком 1 до Порядку обліку платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та Положення про реєстр страхувальників затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 116 від 24.11.2014 року.

Відтак, до позивача, якого зареєстровано як фізичну особу-підприємець згідно Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», не можуть застосовуватись положення ч. 3 ст. 5 Закону України №2464, що нівелює висновок податкового органу щодо можливості «подвійного» оподаткування до позивача.

Зазначені висновки суду підтверджуються також положеннями п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України № 2464, відповідно до яких єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

Разом з тим, п. 3 ч. 1 ст. 7 Закону України № 2464 передбачено, що єдиний внесок нараховується для фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, базою нарахування є сума, що визначається такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої Законом України № 2464. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Враховуючи викладене, суд зазначає, що позивач, перебуваючи на податковому обліку, як фізична особа-підприємець на спрощеній системі оподаткування на виконання норм діючого законодавства повинен перебувати на податковому обліку як фізична особа- підприємець з ознакою провадження незалежної професійної діяльності, та вести єдиний податковий облік та сплату податків саме як фізична особа-підприємець із зареєстрованими видами діяльності, що і зроблено позивачем, відтак, суд не вбачає порушень законодавства в порядку обліку позивача.

Таким чином, суд вважає що позивачу протиправно нараховується подвійна ставка єдиного соціального внеску, у зв`язку із чим сума боргу, визначена у спірній вимозі, невірно обрахована в частині включення до заборгованості з ЄСВ сум, нарахованих позивачу як особі, яка провадить незалежну професійну діяльність з 09.02.2017 року по 30.12.2018 року.

В той же час, матеріали справи не містять доказів на підтвердження факту сплати позивачем заборгованості з ЄСВ, нарахованої йому спірним рішенням як фізичній особі- підприємцю за 2017, 2018 роки, що свідчить про правомірність оскаржуваної вимоги у цій частині. Наведене не заперечується позивачем, про що свідчить зміст пояснень від 15.05.2019 року.

З огляду на встановлену протиправність вимоги відповідача про сплату боргу (недоїмки) від 15.02.2019 року № Ф-1782-25 лише у частині, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

У відповідності до правової позиції, викладеної у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 06.11.2018 року у справі №813/3274/17, повноваження щодо визначення суми грошових зобов`язань та застосування штрафних (фінансових) санкцій за порушення норм законів з питань оподаткування або іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, є дискреційним повноваженням таких контролюючих органів. Адміністративний суд у справах щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності рішення, передбаченим у Кодексі адміністративного судочинства України критеріям, не може підміняти контролюючий орган та перебирати на себе повноваження щодо застосування штрафу в іншому розмірі.

З аналізу наведеного, суд дійшов висновку про те, що суд не може підміняти собою контролюючий орган та перебирати на себе дискреційні повноваження відповідача щодо стягнення боргу (недоїмки) в іншому розмірі, а відтак суд не має підстав скасувати оскаржувану вимогу лише в частині.

Оцінюючи наявні докази, суд дотримується позиції, вказаної у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України», відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом».

Так, наведені відповідачем аргументи не є достатньо вагомими, чіткими та узгодженими доказами, що підтверджують несвоєчасність сплати позивачем єдиного соціального внеску, своєчасність якої підтверджується належними та допустимими доказами в розумінні КАС України, натомість позиція відповідача була спростована в ході судового розгляду справи.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (ч. 2 ст.77 КАС України).

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст.74 КАС України)

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (ч. 1 ст. 90 КАС України).

За таких обставин, з урахуванням викладеного, часткової протиправності спірної вимоги в частині включення до заборгованості з ЄСВ сум, нарахованих позивачу як самозайнятій особі, яка провадить незалежну професійну діяльність, неможливість часткового скасування спірної вимоги та застосування штрафних санкцій в іншому розмірі, що є дискреційним повноваженням відповідача, суд дійшов висновку про те, що адміністративний позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

В судовому засіданні 16 травня 2019 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Керуючись статтями 2, 77, 139, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати податкову вимогу Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі (, 73026, м. Херсон, просп. Ушакова, 75) про сплату боргу (недоїмки) від 15.02.2019 року № Ф-1782-25.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі (, 73026, м. Херсон, просп. Ушакова, 75) на користь ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) суму сплаченого ним судового збору за звернення до суду з даним позовом у розмірі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім гривень, сорок копійок), шляхом безспірного списання.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції,який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 21 травня 2019 р.

Суддя Гомельчук С.В.

кат. 111060000