Справа № 580/98/19
Суддя: Літвіна Наталія Миколаївна
Дата ухвалення: 2019-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/98/19 Суддя першої інстанції: А.М. Бабич
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Літвіної Н.М.

суддів Коротких А.Ю.

Федотова І.В.

при секретарі Мідянці А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 06 березня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Служби безпеки України в Черкаській області про визнання протиправним та скасування рішення, поновлення на службі та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ :

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління Служби безпеки України в Черкаській області у якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ від 07 грудня 2018 року № 129-ОС про звільнення з військової служби та виключення зі списків особового складу;

- зобов`язати виплатити грошове забезпечення за час вимушеного прогулу, починаючи з дня виключення зі списків особового складу, яке у місячному розмірі складає 12000 грн 00 коп., а також зарахувати цей період до вислуги років;

- поновити ОСОБА_1 на військовій службі в Управлінні Служби безпеки України в Черкаській області.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 06 березня 2019 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, позивач - ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, у якій, зазначаючи про невідповідність висновків суду обставинам справи, просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення про задоволення адміністративного позову повністю. Скаржник зазначає, що дисциплінарні стягнення, які передували прийняттю спірного наказу були накладені на нього незаконно, внаслідок упередженого ставлення до нього його керівника ОСОБА_2 Крім того, скаржник стверджує, що звільнення його із служби відбулось з порушенням вимог ст. ст. 84, 86 Дисциплінарного статуту Збройних сил України та оголошене з порушенням строків, визначених ст. 87 Дисциплінарного статуту Збройних сил України.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить суд відмовити у задоволенні вимог апеляційної скарги посилаючись на її необґрунтованість. Представник відповідача зазначає, що дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення із служби правомірно застосоване до ОСОБА_1 у зв`язку з систематичним невиконанням останнім вимог контракту військовослужбовця. Представник відповідача зазначає, що під час накладення на позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення із служби враховувався характер вчинюваних ОСОБА_1 проступків, їх наслідки та попередня поведінка військовослужбовця (в тому числі наявність двох дисциплінарних стягнень, які на час прийняття оскаржуваного наказу є не знятими), а також тривалість служби та рівень знань військовослужбовця про порядок служби.

У відповідності до ст. 308 КАС України, справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників учасників справи, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та поданого письмового відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, наказом від 01 жовтня 2001 року № 86-ОС Управління Служби безпеки України в Черкаській області позивача призначено на посаду молодшого співробітника охорони (за рахунок посади співробітника охорони) Звенигородського міжрайонного відділу Управління Служби безпеки України в Черкаській області, та присвоєно військове звання прапорщика.

ОСОБА_1 проходив службу в Службі безпеки України за контрактом.

Наказом Управління Служби безпеки України в Черкаській області від 07 грудня 2018 року № 129-ОС по особовому складу ОСОБА_1 звільнено з військової служби з дня виключення зі списків особового складу 10 грудня 2018 року за п.п. «б» п. 61, п.п. «и» п.62 та п.88-1 у запас Збройних Сил України (у зв`язку з систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем).

Вважаючи зазначений наказ неправомірним, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуваний позивачем наказ є правомірним та обґрунтованим.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок проходження військової служби за контрактом особами офіцерського складу, сержантського і старшинського складу, рядового складу Управління Служби безпеки України, виконання ними військового обов`язку в запасі та особливості проходження військової служби в особливий період, є Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Управління Служби безпеки України, затверджене указом Президента України від 27 грудня 2007 року № 1262/2007 (далі - Положення № 1262/2007).

Нормативним актом, який визначає механізм реалізації вимог Положення № 1262/2007, є Інструкція про організацію виконання Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Управління Служби безпеки України, затверджена наказом Управління Служби безпеки України від 14 жовтня 2008 року № 772 (далі - Інструкція № 772).

Відповідно до пп. «и» п. 62 Положення № 1262/2007 контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці Управління Служби безпеки України звільняються з військової служби у зв`язку з систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем.

В свою чергу п. 7.10 Інструкції № 772 підставою для звільнення військовослужбовців із військової служби у зв`язку з систематичним невиконанням умов контракту з їх боку (пп. «и» п. 62 Положення) може бути неналежне їх ставлення до виконання службових обов`язків, про що свідчить накладення на них протягом року двох і більше дисциплінарних стягнень, які на момент звільнення залишаються не знятими.

Питання виконання службових обов`язків військовослужбовцями врегульовано Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» від 24 березня 1999 року № 548-XIV (далі - Статут внутрішньої служби).

Відповідно до ст.ст. 16, 17 Статуту внутрішньої служби кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями. На військовослужбовців під час перебування на бойовому чергуванні, у внутрішньому і гарнізонному наряді, а також під час виконання інших завдань покладаються спеціальні обов`язки. Ці обов`язки та порядок їх виконання визначаються законами і статутами Збройних Сил України, а також іншими нормативно-правовими актами, що приймаються на основі законів і статутів Збройних Сил України.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 проходив військову службу в Службі безпеки України за контрактом.

Згідно з умовами укладеного ОСОБА_1 контракту, військовослужбовець зобов`язується сумлінно виконувати вимоги військових статутів Збройних Сил України, нормативно-правових актів Служби безпеки України, інших актів законодавства, службових обов`язків, наказів командира і начальників.

Однак, протягом 2018 року позивачем було вчинено два дисциплінарні проступки, за які накладено відповідні дисциплінарні стягнення, що стало підставою для прийняття безпосереднім керівником ОСОБА_1 подання від 19 листопада 2018 року щодо його звільнення з військової служби у зв`язку з систематичним невиконанням умов контракту.

Зі змістом подання позивач був ознайомлений у день його складення.

Також цього ж дня з позивачем проведено бесіду, під час якої йому роз`яснено його права і обов`язки у зв`язку з проведенням звільнення із служби та повідомлено, що відповідно до п. 7.12 Інструкції про організацію виконання Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України він має право оскаржити це рішення у встановленому законом порядку.

Не доповівши своєму безпосередньому керівнику про своє місцезнаходження 21 листопада 2018 року ОСОБА_1 вибув на амбулаторне лікування до медичного закладу за місцем проживання Звенигородської ЦРЛ. При цьому, в порушення встановленого порядку перебування на лікуванні у невідомчих медичних закладах, не повідомляв військово-медичну службу Управління, на медичному обліку у якої перебував.

Наказом начальника Управління Служби безпеки України в Черкаській області від 07 грудня 2018 року № 129-ос старший прапорщик ОСОБА_1 був звільнений з військової служби з дня виключення із списків особового складу, 10 грудня 2018 року, за пп. «б» п. 62, пп. «и» (у зв`язку з систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем) п. 62 та п. 88-1 Положення про проходження військової служби в Службі безпеки України у запас Збройних Сил України.

Стверджуючи про неправомірність даного наказу позивач зазначає, що його прийняття було обумовлене особистими неприязними стосунками його з керівництвом Управління Служби безпеки України в Черкаській області, зокрема, з його безпосереднім керівником та зазначає, що ним не вчинялись систематичні порушення військової дисципліни.

Водночас, вказані доводи скаржника спростовуються матеріалами справи.

Зокрема, 30 січня 2018 року внаслідок неналежного ставлення до виконання обов`язку дотримання військової дисципліни старший прапорщик ОСОБА_1 несвоєчасно прибув на чергування, не повідомивши про запізнення свого командира. За вчинення даного проступку 02 лютого 2018 року рапортом начальника Звенигородського МРВ від 02 лютого 2018 року ОСОБА_1 оголошено догану.

Також за грубе порушення техніки безпеки при поводженні зі зброєю, що призвело до неконтрольованого пострілу, допущене ОСОБА_1 10 вересня 2018 року, наказом Управління Служби безпеки України в Черкаській області від 17 жовтня 2018 року № 112-ос позивачу оголошено сувору догану.

Дисциплінарне стягнення накладено за результатами службової перевірки, призначеної розпорядженням начальника Управління Служби безпеки України в Черкаській області від 11 вересня 2018 року № 97.

Тобто, позивач в порушення ст.ст. 16, 17 Статуту внутрішньої служби неналежно виконував посадові обов`язки співробітника охорони Звенигородського МРВ, покладені на нього вимогами Статутів Збройних сил України та прийнятими на їх основі вищевказаними інструкціями, що є порушенням військової дисципліни.

Зазначені дисциплінарні стягнення ОСОБА_1 не оскаржив у встановленому законом порядку та станом на час прийняття оскаржуваного рішення відповідача вони є чинними.

У зв`язку з накладенням протягом року двох дисциплінарних стягнень, які залишалися не знятими, враховуючи, що заходи виховного та дисциплінарного характеру не справили належного впливу на ставлення військовослужбовця до виконання обов`язків військової служби, стосовно ОСОБА_1 винесено подання про звільнення з військової служби у зв`язку з систематичним невиконанням останнім умов контракту.

Відповідно до ст.ст. 1, 2, 4, 5 Дисциплінарного статуту визначено, що військова дисципліна це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України. Вона ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця, зокрема, додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів.

Згідно з ч. 3 ст. 5 Дисциплінарного статуту стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків.

На підставі ч. 1 ст. 45 Дисциплінарного статуту у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

Згідно з ст.ст. 83 - 84 Дисциплінарного статуту на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення. Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Аналогічні норми закріплені також у п.1 Розділу ІІ Інструкції про порядок проведення службових розслідувань та службових перевірок стосовно військовослужбовців управління Служби безпеки України, затвердженої наказом Центрального управління Служби безпеки України від 04 лютого 2016 року № 45 (далі - Інструкція №45).

Відповідно до відповідно до пп. 1, 2, 3, 7, 8, 9, 11 Розділу IX Інструкції № 45 з метою перевірки інформації про вчинення дисциплінарного правопорушення, з`ясування наявності підстав для призначення службового розслідування, обставин порушення виконавської дисципліни може проводитися службова перевірка.

Під час службової перевірки встановлюються: особа, яка вчинила дисциплінарне правопорушення або порушення виконавської дисципліни; обставини (час, місце, спосіб, наслідки тощо) вчинення дисциплінарного правопорушення або порушення виконавської дисципліни; розпорядження, доручення, вказівки начальників, службові обов`язки, які військовослужбовцем не виконані або виконані неналежно.

Службова перевірка проводиться за рішенням начальника підрозділу, органу, закладу та установи СБУ.

Про призначення службової перевірки видається наказ або розпорядження, у якому зазначаються відомості про службових осіб, яким доручається проведення перевірки, її мету та дату завершення.

Початок службової перевірки визначається датою підписання наказу чи розпорядження про її призначення. Службова перевірка може проводитись як одноособово, так і комісією. Склад і чисельність комісії визначаються з урахуванням мети, обсягу, складності та особливостей проведення службової перевірки.

Проведення службової перевірки здійснюється за загальними правилами проведення службових розслідувань, встановленими розділом V цієї Інструкції, з урахуванням особливостей, передбачених цим розділом.

Результати службової перевірки оформлюються доповідною запискою на ім`я службової особи, яка призначила перевірку, та підписуються службовою особою, яка провела її одноособово, або головою комісії.

У доповідній записці зазначаються підстави та мета проведення службової перевірки, службові особи, які її проводили, здійснені заходи та отримані результати, висновки і пропозиції та інші відомості, необхідні для прийняття службовою особою, яка призначила перевірку, законного рішення.

З матеріалів справи вбачається, що передумовою для заходів зі службової перевірки став рапорт Звенигородського міжрайонного відділу Управління Служби безпеки України в Черкаській області Науменка О.В. від 10 вересня 2018 року № ЗМРВ/153.

Службова перевірка призначена у складі комісії розпорядженням начальника Управління Служби безпеки України в Черкаській області від 11 вересня 2018 року № 97 та оформлена доповідною запискою за результатами службової перевірки, що підписана 09 жовтня 2018 року членами комісії з її проведення.

Вказані обставини свідчать про те, що відповідачем дотримано вимог Дисциплінарного статуту та Інструкції № 45 щодо підстав, вимог до проведення та оформлення результатів службової перевірки за наслідками порушення позивачем вимог службової дисципліни.

Відповідно до ст. 86 Дисциплінарного статуту якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир приймає рішення про накладення дисциплінарного стягнення.

Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Матеріали справи містять інформацію про те, що під час накладення дисциплінарного стягнення було з`ясовано всі фактичні обставин вчинення дисциплінарного правопорушення, виявлено причини і умов, які сприяли вчиненню позивачем порушення умов контракту та встановлення ступеню вини.

Зокрема, відповідачем враховано наявність у ОСОБА_1 як заохочень, так і стягнень.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що застосовані протягом проходження військової служби заохочення позивача не спростовують вчинення ним дисциплінарних проступків.

Водночас, допущені позивачем порушення службової дисципліни за які його було притягнуто до дисциплінарної відповідальності не можна вважати сумісними з призначенням та змістом його посадових обов`язків щодо охорони приміщення, що вважається режимним об`єктом.

Згідно з п. 7.10 Інструкції № 772 підставою для звільнення військовослужбовців із військової служби у зв`язку з систематичним невиконанням умов контракту з їх боку (пп. «и» п. 62 Положення) може бути неналежне їх ставлення до виконання службових обов`язків, про що свідчить накладення на них протягом року двох і більше дисциплінарних стягнень, які на момент звільнення залишаються не знятими.

Враховуючи, що під час розгляду справи відповідачем доведено належними і допустимими доказами факт неналежного виконання позивачем його службових обов`язків, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що наявність двох дисциплінарних стягнень відповідно до підп. «и» п.62 Положення №1262/2007 та п.7.10 Інструкції № 772 правомірно врахована відповідачем, як підстава для звільнення військовослужбовця з військової служби та прийняття оскаржуваного рішення.

Доводи позивача про порушення Управлінням Служби безпеки України в Черкаській області вимог ст. ст. 84, 86 Дисциплінарного статуту Збройних сил України є безпідставними, оскільки спростовуються матеріалами справи.

Відповідно до п. 7.5. Інструкції № 772 з військовослужбовцями, які звільняються з військової служби за підставами, передбаченими підпунктами «е» - «ж», «и», п. 62 Положення та підпунктами «е» - «з» п. 63 Положення, бесіди, передбачені п. 7.4 цієї Інструкції, не проводяться.

Оскільки позивач звільнений зі служби на підставі підп. «и» п.62 Положення № 1262/2007, проведення бесіди не вимагається.

Разом з тим, 19 листопада 2018 року начальник Звенигородського МРВ провів з позивачем бесіду перед звільненням, що підтверджується відповідною довідкою, наявною у матеріалах справи.

Щодо доводів позивача про протиправність його звільнення спірним наказом у період його тимчасової непрацездатності колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з даними листка непрацездатності КЗ «Черкаська обласна лікарня» серії АДО № 695307 позивач у період з 27 листопада 2018 року до 07 грудня 2018 року перебував на стаціонарному лікуванні. Отже, позивач у вказаний період вважається тимчасово непрацездатним.

Відповідно до ч. 2 п. 68 Положення № 1262/2007 днем звільнення військовослужбовців Управління Служби безпеки України з військової служби в запас або у відставку вважається день, з якого їх наказом виключено зі списків особового складу Управління Служби безпеки України.

Разом з тим, оскаржуваним наказом позивача звільнено з військової служби з дня виключення зі списків особового складу, а саме - з 10 грудня 2018 року. Тобто, ОСОБА_1 фактично звільнений зі служби після закінчення періоду тимчасової непрацездатності.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що у апеляційній скарзі позивач зазначає про оголошення йому наказу про звільнення із служби з порушенням строків, визначених ст. 87 Дисциплінарного статуту Збройних сил України.

Разом з тим, вказані порушення оголошення оскаржуваного наказу не є підставами для його скасування з огляду на ігнорування самим позивачем його обов`язків.

Зокрема, з матеріалів справи вбачається, що позивач був повідомлений про наступне звільнення його із служби 19 листопада 2018 року під час ознайомлення його з змістом відповідного подання. Водночас, після ознайомленням з текстом подання позивач не отримавши відповідного направлення з військово-медичної служби з 22 листопада 2018 року звернувся за медичною допомогою та перебував на лікуванні в Звенигородській ЦРЛ не повідомивши про зазначений факт свого безпосереднього керівника та співробітників.

До 07 грудня 2018 року офіційна інформація про місце його перебування у відповідача була відсутня.

Натомість 10 грудня 2018 року по закінченню лікування за місцем проходження служби позивач був відсутній та не відповідав на телефонні дзвінки.

Тобто, неможливість своєчасного оголошення позивачу наказу про звільнення обумовлена його діями та не залежала від волевиявлення керівництва відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно пункту 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Враховуючи, що всі вказані позивачем доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, які містяться в рішенні Черкаського окружного адміністративного суду від 06 березня 2019 року, колегія суддів вважає, що підстави для задоволення його апеляційної скарги відсутні.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 286, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 06 березня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст. 329 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Н.М. Літвіна

Судді А.Ю. Коротких

І.В. Федотов

Повний текст постанови виготовлено 23 травня 2019 року.