Справа № 826/731/17
Суддя: Мєзєнцев Євген Ігорович
Дата ухвалення: 2019-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/731/17 Суддя (судді) першої інстанції: Аблов Є.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Мєзєнцева Є.І., суддів - Файдюка В.В., Чаку Є.В., при секретарі Войтковській Ю.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 березня 2019 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Солом`янському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Солом`янському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 28 квітня 2016 року №2392-1305.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 14 березня 2019 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідачем надано до суду відзив на апеляційну скаргу, за змістом якого зазначено, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому відсутні підстави для його скасування.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Судом встановлено, що позивач зареєстрований як фізична особа - підприємець з 02 червня 2004 року, видом діяльності якого є надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна (КВЕД 68.20).

Згідно з Договором купівлі - продажу будинку від 01 березня 2004 року, позивачу на праві власності належить житловий будинок, житловою площею 132,70 кв.м., загальною площею 297,80 кв.м., зазначений на плані під літерою "А", сарай під літерою "В", спорудження №1 - №4, що розташований за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 30 травня 2006 року, позивачу на праві власності належить земельна ділянка площею 0,0552 га, що знаходиться по АДРЕСА_1 .

З 01 січня 2012 року позивач перейшов на спрощену систему оподаткування, за ставкою єдиного податку - 5 %, що підтверджується Свідоцтвом платника єдиного податку серії НОМЕР_2 від 28 квітня 2012 року.

У матеріалах справи наявна копія Договору оренди офісного приміщення №1/2 від 01 лютого 2014 року, укладеного між ФОП " ОСОБА_1 " та ПП "Імпламакс", яким підтверджується використання частини будинку у господарській діяльності позивача.

Згідно з Договором оренди офісного приміщення №2/2 від 01 лютого 2010 року, укладеного між ФОП " ОСОБА_1 " та ПП "Видавничий дім Азбука", яким підтверджується використання частини будинку у господарській діяльності позивача.

30 травня 2016 року ДПІ у Солом`янському районі ГУ ДФС у м. Києві було прийнято податкове повідомлення - рішення №4635-1305, яким позивачу визначено суму податкового зобов`язання з земельного податку з фізичних осіб у розмірі 302, 29 грн.

Разом з податковим повідомленням - рішенням позивачу була направлена квитанція, в якій визначено суму до сплати у розмірі 302, 29 грн. та борг у розмірі 13 265, 04 грн.

Згідно з квитанцією 11 листопада 2016 року №1833 позивачем було сплачено суму податкового зобов`язання з земельного податку з фізичних осіб у розмірі 302, 29 грн.

Не погоджуючись з зазначеною сумою боргу у розмірі 13 265, 04 грн., позивач звернувся до відповідача з запитом.

Так, згідно з листом ДПІ у Солом`янському районі ГУ ДФС у м. Києві від 27 жовтня 2016 року №6301/С/26-58-13-05-12, за позивачем обліковується земельна ділянка загальною площею 0,0552 га за адресою: АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, 164 кв.м. з якої використовується позивачем для комерційної діяльності - надання в оренду.

Також у листі зазначено, що загальна сума нарахування по земельному податку на ділянку площею 388 кв.м. за 2016 рік становить 302, 29 грн., як зазначено у податковому повідомленні - рішенні від 30 травня 2016 року №4635-1305.

Таким чином, судом встановлено, що спірним податковим повідомленням - рішенням від 28 квітня 2016 року №2392-130, позивачу нараховано земельний податок з фізичних осіб за 2016 рік, у розмірі 10 805, 24 грн. за частину земельної ділянки у розмірі 164 кв.м., яка використовується для надання в оренду.

Не погоджуючись з вказаним податковим повідомленням - рішенням позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Відповідно до підпункту 14.1.72 пункту 14.1. статті 14 Податкового кодексу України земельний податок - обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів.

Згідно пункту 269.1 статті 269 Податкового кодексу України платниками податку є: власники земельних ділянок, земельних часток (паїв), землекористувачі.

Пунктом 270.1 ст. 270 Податкового кодексу України визначено, що об`єктами оподаткування є: земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні; земельні частки (паї), які перебувають у власності.

Відповідно до пункту 286.1 статті 286 Податкового кодексу України підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

Згідно пункту 287.6 статті 287 Податкового кодексу України, при переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку.

У відповідності до частин першої та другої статті 120 Земельного кодексу України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Згідно з пункту 287.7 статті 287 Податкового кодексу України, у разі надання в оренду земельних ділянок (у межах населених пунктів), окремих будівель (споруд) або їх частин власниками та землекористувачами, податок за площі, що надаються в оренду, обчислюється з дати укладення договору оренди земельної ділянки або з дати укладення договору оренди будівель (їх частин).

Згідно з пункту 291.2 статті 291 Податкового кодексу України, спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

Відповідно до підпункту 4 пункту 297.1 статті 297 Податкового кодексу України, платники єдиного податку звільняються від обов`язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з податку на майно (в частині земельного податку), крім земельного податку за земельні ділянки, що не використовуються платниками єдиного податку першої - третьої груп для провадження господарської діяльності та платниками єдиного податку четвертої групи для ведення сільськогосподарського товаровиробництва.

У значенні наведених норм права, спрощена система оподаткування не звільняє суб`єкта господарювання від виконання податкових зобов`язань зі сплати податків, встановлених у пункті 297.1 статті 297 Податкового кодексу України, а запроваджує інші умови, порядок та механізм їх сплати, а також встановлює можливість відновлення їх сплати на загальних підставах у разі недотримання умов оподаткування за спрощеною системою.

Умовою несплати земельного податку за зазначеною системою оподаткування є те, що суб`єкт господарювання, який є власником чи користувачем земельної ділянки, використовує цю землю для проведення господарської діяльності. Можливість звільнення від сплати цього податку за інших умов, наприклад, коли окремо надається в найм будівля, її частина чи нежитлове приміщення без земельної ділянки, на якій розміщена перелічена нерухомість, не встановлено.

Виходячи з наведеного в сукупності, суд прийшов до висновку, що у розумінні положень підпункту 14.1.72., підпункту 14.1.73 пункту 14.1 статті 14, пунктів 269.1 - 269.2 статті 269, пунктів 270.1.1 - 270.1.2 пункту 270.1 статті 270, пункту 291.2 статті 291, підпункту 4 пункту 297.1 статті 297 Податкового кодексу України, платником земельного податку є власник земельної ділянки або землекористувач, якими може бути фізична чи юридична особа. Обов`язок сплати цього податку для його платника виникає з моменту набуття (переходу) в установленому законом порядку права власності на земельну ділянку чи права користування нею і триває до моменту припинення (переходу) цього права.

Правове відношення між власністю на земельну ділянку чи користування нею та обов`язком сплати земельного податку не припиняється у разі набуття власником чи користувачем земельної ділянки статусу суб`єкта господарювання та обрання ним виду економічної діяльності і системи оподаткування, які не передбачають використання земельної ділянки в господарській діяльності. Тобто, з набуттям ознак (якості) суб`єкта господарювання фізична особа, яка ним стала, не перестає бути власником чи користувачем земельної ділянки і не звільняється від обов`язку сплати земельного податку.

Правовий висновок з цього питання Верховний Суд висловив у постанові від 24 квітня 2019 року у справі № 826/15551/15.

З матеріалів справи вбачається, що на час виникнення спірних правовідносин позивач був власником земельної ділянки, у зв`язку з чим судом не встановлено підстав для звільнення позивача від сплати земельного податку з тієї підстави, що він, як фізична особа - підприємець, перебуває на спрощеній системі оподаткування, та звільняється від обов`язку нарахування, сплати та подання податкової звітності із земельного податку.

Водночас, представник позивача посилався на те, що позивач підлягає звільненню від сплати податку на земельну ділянку у зв`язку з тим, що останній є інвалідом 2 групи та учасником ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС, на що суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 281.1 статті 281 Податкового кодексу України від сплати податку звільняються: інваліди першої і другої групи; фізичні особи, які виховують трьох і більше дітей віком до 18 років; пенсіонери (за віком); ветерани війни та особи, на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"; фізичні особи, визнані законом особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Пунктом 281.2 статті 281 Податкового кодексу України передбачено, що звільнення від сплати податку за земельні ділянки, передбачене для відповідної категорії фізичних осіб пунктом 281.1 цієї статті, поширюється на земельні ділянки за кожним видом використання у межах граничних норм:

для ведення особистого селянського господарства - у розмірі не більш як 2 гектари;

для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка): у селах - не більш як 0,25 гектара, в селищах - не більш як 0,15 гектара, в містах - не більш як 0,10 гектара;

для індивідуального дачного будівництва - не більш як 0,10 гектара;

для будівництва індивідуальних гаражів - не більш як 0,01 гектара;

для ведення садівництва - не більш як 0,12 гектара.

З матеріалів справи вбачається, що цільовим призначенням земельної ділянки площею 0,0552 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та належить позивачу на праві власності, є будівництво і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

Водночас слід зазначити, що земельна ділянка площею 164 кв.м. використовується позивачем для надання її в оренду.

Відповідно до статті 206 Земельного кодексу використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Згідно зі статтею 269 Податкового кодексу платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.

Статтею 270 Податкового кодексу визначено, що об`єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні та земельні частки (паї), які перебувають у власності.

Пунктом 12.3 статті 12 Податкового кодексу визначено, що міські ради в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Згідно із підпунктом 12.3.7 пунктом 12.3 статті 12 Податкового кодексу, не дозволяється сільським, селищним, міським радам та радам об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, встановлювати індивідуальні пільгові ставки місцевих податків та зборів для окремих юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців і фізичних осіб або звільняти їх від сплати таких податків та зборів.

Згідно з пунктом 284.1 статті 284 Податкового кодексу України органи місцевого самоврядування встановлюють ставки плати за землю та пільги щодо земельного податку, що сплачується на відповідній території.

Київською міською радою прийнято рішення від 28 січня 2015 року № 58/923 "Про внесення змін до рішення Київської міської ради від 23 червня 2011 року № 242/5629 "Про встановлення місцевих податків і зборів у м. Києві та акцизного податку", яким затверджено Положення про плату за землю в м. Києві (далі - Положення). З урахуванням підпункту 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу, Положення про плату за землю застосовується з 01 січня 2016 року.

Відповідно до підпункту 7.1.6 пункту 7.1 розділу 7 Положення від сплати земельного податку звільняються дошкільні та загальноосвітні навчальні заклади незалежно від форми власності і джерел фінансування, заклади культури, науки, освіти, охорони здоров`я, соціального захисту, фізичної культури та спорту, які повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів, у тому числі площ, що орендують позашкільні навчальні заклади, організації інвалідів, діяльність яких спрямована на допомогу та реабілітацію дітей-інвалідів, інвалідів - спинальників, розумово відсталих інвалідів, дітей і молоді, інвалідів з фізичними обмеженнями, інвалідів та осіб з інтелектуальною недостатністю.

Поряд з цим, звільнення від сплати орендної плати за землю чинним законодавством не передбачено.

Тобто, звільнення від сплати земельного податку згідно підпункту 7.1.6 пункту 7.1 розділу 7 Положення передбачено для власників та користувачів земельних ділянок в частині площ, що орендують організації інвалідів, діяльність яких спрямована на допомогу та реабілітацію дітей-інвалідів, інвалідів - спинальників, розумово відсталих інвалідів, дітей і молоді, інвалідів з фізичними обмеженнями, інвалідів та осіб з інтелектуальною недостатністю.

За наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для звільнення позивача від сплати земельного податку, як інваліда 2 групи та учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, оскільки зазначена земельна ділянка використовується ним в цілях підприємницької діяльності - для надання в оренду, а також не є власником земельної ділянки, яка використовується в цілях, передбачених підпунктом 7.1.6 пункту 7.1 статті 7 Положення.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для задоволення адміністративного позову.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Решта тверджень та посилань сторін судовою колегією апеляційного суду не приймається до уваги через їх неналежність до предмету позову або непідтвердженість матеріалами справи.

За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 березня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного суду у тридцятиденний строк в порядку, встановленому статтями 329-331 КАС України.

Головуючий суддя Є.І.Мєзєнцев

cуддя В.В.Файдюк

суддя Є.В.Чаку