Справа № 817/3939/14
Суддя: Дорошенко Н.О.
Дата ухвалення: 2019-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

22 квітня 2019 року м. Рівне №817/3939/14

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дорошенко Н.О. за участю секретаря судового засідання Янчар О.П. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник адвокат Хоменко А.П.,

відповідача: представник Довгалюк І.Л. , третьої особи відповідача: представник не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_2
доГоловного управління ДФС у Рівненській області третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Акціонерне товариство "Укрсиббанк"
про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення та вимоги, -
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2 , позивач) в грудні 2014 року звернулась до суду з позовом до Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 18.02.2014, податкової вимоги №668-25 від 28.03.2014.

В обґрунтування позову ОСОБА_2 вказувала на безпідставність висновку податкового органу щодо отримання нею доходів в сумі 321009,25 грн у вигляді додаткового блага. Зазначала, що відповідно до пункту 7 Порядку відшкодування банками України безнадійної заборгованості за рахунок резерву, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 01.06.2011 № 172, відшкодування (списання) Банком за рахунок резерву безнадійної заборгованості не є підставою для припинення вимог банку до позичальника. Отже, відшкодування (списання) банками заборгованості фізичної особи - позичальника за рахунок резерву жодним чином не підтверджує факт прощення боргу банком, а фізична особа - позичальник не стає вільною від боргів.

Покликаючись до положень абз. "д" пп.164.2.17 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України (далі - ПК України), позивач вказувала, що обов`язок відображення боржником у річній податковій декларації доходу у вигляді суми анульованого кредитором боргу та відповідно його сплати до бюджету виникає у разі повідомлення кредитором боржника про анулювання боргу, а також факт включення кредитором суми анульованого боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платника податку. Звертала увагу на той факт, що ПАТ "Укрсиббанк" не надав для ДПІ у м. Рівне доказів направлення/вручення листа-повідомлення банку № 31-3-16/267 та № 31-3-16/268 від 07.08.2012 на адресу позивача. Вказувала, що відмітка на листах-повідомленнях банку про отримання власноручно позивачем або за довіреністю уповноваженою особою також відсутня. Доказів надіслання (вручення) банком позивачу такого повідомлення також не надано. Зауважила, що відповідно до акту перевірки ДПІ у м. Рівне не вказала та не отримала будь-яких доказів повідомлення банком позивача про анулювання боргу. З огляду на зазначене, позивач вважає відсутнім у неї обов`язок відображення у річній податковій декларації доходу у вигляду суми анульованого кредитором ПАТ "Укрсиббанк" боргу та відповідно його сплаті до бюджету.

Ухвалою судді Рівненського окружного адміністративного суду Жуковської Л.А. від 11.12.2014 відкрито провадження у справі за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, вимоги.

Ухвалою суду від 11.12.2014 закінчено підготовче провадження та призначено справу до розгляду в відкритому судовому засіданні.

Відповідач позову не визнав з підстав, наведених в письмовому запереченні проти позову (а.с.48 т.1). Вказав, що згідно з відомостями з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДПА України про суми виплачених доходів ОСОБА_2 отримала дохід у 3 кварталі 2012 року в сумі 321009,25 грн у вигляді додаткового блага від ПАТ "Укрсиббанк". Перевіркою дотримання встановленого порядку подання до податкового органу податкових декларацій встановлено, що фізичною особою - платником податку ОСОБА_2 за період, що перевірявся, подана податкова декларація до ДПІ у м. Рівному ГУ Міндоходів у Рівненській області у строки, установлені пп. 49.18.4 п.49.18 ст.49, п.179.1 ст.179 ПК України, а саме 29.04.2013, та задекларовано суму додаткового блага в розмірі 321009,25 грн і відповідно нараховано до сплати податку на доходи фізичних осіб в сумі 51996,37 грн. 31.07.2013 ОСОБА_2 подано уточнюючу податкову декларацію про майновий стан і доходи, відповідно до якої зменшено суму податку на доходи фізичних осіб, яка підлягає перерахуванню до бюджету, на суму 51996,31 грн. Відповідач вказав, що на порушення пп.14.1.47 п.14.1 ст.14, пп.49.18.4 п.49.18 ст.49, п.50.1 ст.50, абз. "д" пп.164.2.17 п.164.2 ст,164 та п.179.1 ст.179 ПК України ОСОБА_2 не задекларовано дохід в сумі 321009,25 грн, отриманий у вигляді додаткового блага. Відповідно до п.164.3 ст.164, п.167.1 ст.167 ПК України донарахована за результатами перевірки сума податку на доходи фізичних осіб від отриманого доходу у вигляді додаткового блага у 2012 році 54356,97 грн.

З наведених підстав відповідач вважав позов безпідставним та в його задоволенні просив відмовити.

В судовому засіданні 26.12.2014 судом ухвалено залучити до участі в справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ПАТ "УкрСиббанк".

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 06.02.2015 позов задоволено повністю. Визнано протиправними та скасовано податкове повідомлення-рішення № від 18.02.2014 та податкову вимогу №668-25 від 28.03.2014. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 08.04.2015 постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 06.02.2015 скасовано, прийнято нову постанову про відмову в позові.

Постановою Верховного Суду від 21.08.2018 постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 06.02.2015 та постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 08.04.2015 скасовано. Адміністративну справу № 817/3939/14 направлено на новий розгляд до Рівненського окружного адміністративного суду.

Суд касаційної інстанції вказав, що судом не досліджувався податковий розрахунок суми доходу, направлений банком податковому органу, а також розрахунок збільшеного (визначеного) грошового зобов`язання з податку на доходи фізичної особи (позивача у справі), виходячи із суми анульованого тіла кредиту, суми відсотків та комісії. Не перевірявся факт прийняття самостійного рішення про анулювання (прощення) боргу та належного повідомлення платника податків про анулювання (прощення) боргу за кожним із договорів.

Судам у цій справі слід встановити, яка реальна сума прощеного боргу та які складові такого боргу за кожним із договорів, який їх розмір. Необхідно дослідити питання щодо причин та підстав зменшення податкових зобов`язань платника податків у податковій вимозі та чи відповідає його розмір реально прощеному додатковому благу, визначеному за кожним договірним зобов`язанням.

Судом апеляційної інстанції, серед іншого, не надано оцінки тому факту, що перевірка податкового органу проводилася щодо фізичної особи - громадянина, Договори також укладено між третьою особою та громадянкою, позов подавала фізична особа ОСОБА_2 , натомість стороною у справі визначено фізичну особу - підприємця ОСОБА_2 .

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу визначено до розгляду головуючому судді Дорошенко Н.О.

Ухвалою від 19.09.2018 справу прийнято до провадження та призначено підготовче засідання на 01.10.2018.

У підготовче засіданні 01.10.2018 учасники справи не з`явились. Позивач подав клопотання про відкладення підготовчого засідання у зв`язку з необхідністю отримання позивачем правової допомоги для участі у справі. Ухвалою від 01.10.2018 підготовче засідання у справі відкладено на 17.10.2018.

У підготовчому засіданні 17.10.2018 замінено відповідача Державну податкову інспекцію у м. Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області на правонаступника Державну податкову інспекцію у м. Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області. Оголошено перерву до 07.11.2018.

Ухвалою від 18.10.2018 витребувано від ПАТ "УкрСиббанк" додаткові докази.

Підготовче засідання 07.11.2018 не відбулося у зв`язку з перебуванням головуючого судді у відпустці.

Ухвалою від 16.11.2018 продовжено строк підготовчого провадження до 12.12.2018.

Ухвалою від 18.12.2018 продовжено строк підготовчого провадження до 11.01.2019.

В підготовчому засіданні 11.01.2019 представник відповідача Державна податкова інспекція у м. Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області подав відзив на позовну заяву (а.с.56-57 т.2), в якому просив у позові відмовити повністю з мотивів, аналогічних наведеному в запереченні проти позову ДПІ у м. Рівному ГУ Міндоходів у Рівненській області. Відповідач надав уточнений розрахунок спірного податкового зобов`язання, в якому визначив, що з урахуванням загальної суми анульованого тіла кредиту за двома кредитними договорами № 0 та № 0 в розмірі 35922,42 дол. США загальна сума податку на доходи фізичних осіб становить 48 597,14 грн основного платежу та 12 149,29 грн штрафної (фінансової) санкції.

За клопотанням представника позивача у зв`язку з уточненим відповідачем розрахунком спірного податкового зобов`язання судом оголошено перерву до 23.01.2019.

У зв`язку з тимчасовою непрацездатністю головуючого судді ухвалою суду від 30.01.2019 продовжено строк підготовчого засідання до 20.02.2019 та відкладено підготовче засідання.

В підготовчому засіданні 20.02.2019 за клопотанням представника відповідача суд ухвалив замінити відповідача Державну податкову інспекцію у м. Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області процесуальним правонаступником Головним управлінням ДФС у Рівненській області.

Підготовче провадження закрито протокольною ухвалою суду від 20.02.2019, призначено справу до розгляду по суті на 11.03.2019.

Ухвалою суду від 13.03.2019 розгляд справи відкладено на 20.03.2019 зв`язку з відрядженням головуючого судді.

В судовому засіданні 20.03.2019 оголошено перерву за клопотанням представника позивача у зв`язку з розглядом позивачем та відповідачем питання щодо розстрочення суми податкового зобов`язання та можливістю позасудового врегулювання спору.

В судовому засіданні 01.04.2019 представники позивача та відповідача підтримали вимоги та заперечення сторін з мотивів, наведених в заявах по суті справи.

В судовому засіданні 10.04.2019 позивач надала пояснення, аналогічні наведеному в позовній заяві, а також ствердила, що податкове зобов`язання за наслідками анулювання кредитної заборгованості вона сплатила до бюджету повністю, в розмірі, повідомленому працівником банку.

В судовому засіданні 10.04.2019 представник третьої особи адвокат Наконечна Д.О. позов заперечила повністю та просила відмовити в його задоволенні, підтримала позицію податкового органу. Пояснила, 07.08.2012 банком за погодженням з позивачем було анульовано частину кредитних зобов`язань ОСОБА_2 за двома кредитними договорами, про що позивача було повідомлено під розписку. Ствердила про безпідставність покликання позивача на постанову Правління НБУ № 172 від 01.06.2011, оскільки в спірній ситуації мало місце анулювання залишку зобов`язання за кредитом після сплати позичальником обумовленої сторонами обов`язкової суми, та не було списання банком безнадійної заборгованості за рахунок резерву. Представник третьої особи вважає, що позивач відповідно до приписів Податкового кодексу України повинен сплатити податок з доходу у вигляді додаткового блага, отриманого як внаслідок анулювання частини тіла кредиту, так і відсотків, які є платою за користування кредитом.

В судовому засіданні 22.04.2019 суд з`ясував, що в ухвалі від 11.12.2014 про відкриття провадження в даній адміністративній справі зазначено назву позивача: Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 , що не відповідає зазначеному в позовній заяві та фактичним обставинам справи. У зв`язку з цим суд ухвалив прийняти уточнення назви позивача відповідно до зазначеного в позовній заяві, а саме: Фізична особа ОСОБА_2 .

Заслухавши пояснення позивача, представників сторін та третьої особи, дослідивши надані учасниками справи та витребувані судом докази, оцінивши їх у сукупності, відповідно до вимог закону, з урахуванням постанови Верховного Суду від 21.08.2018, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, з урахуванням такого.

Суд встановив, що в період з 29.01.2014 по 03.02.2014 на підставі пп.78.1.1 п.78.1, п.79.2 ст.79, пп.164.2.17 п.164.2 ст.164, п.179.1 ст.179 ПК України, відповідно до наказу про проведення невиїзної позапланової перевірки від 29.01.2014 № 96, уповноваженою особою Державної податкової інспекції у м. Рівному ГУ Міндоходів у Рівненській області проведено документальну позапланову невиїзну перевірку щодо отримання доходу у вигляді додаткового блага громадянкою ОСОБА_2 за період з 01 січня 2012 року по 31 грудня 2012 року.

Результати перевірки оформлені актом № 24/17-01/ від 04 лютого 2014 року (далі - акт перевірки), відповідно до висновків якого встановлено порушення пп.14.1.47 п.14.1 ст.14, пп.49.18.4 п.49.18 ст.49, п.50.1 ст.50, абз. "д" пп.164.2.17 п.164.2 ст.164, п.179.1 ст.179 ПК України, в результаті чого визначено суму податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб за 2012 рік в сумі 54 356,97 грн (а.с.18-23 т.1).

18.02.2014 ДПІ у м. Рівному ГУ Міндоходів у Рівненській області на підставі акта перевірки та згідно з пп.54.3.2 п.54.3 ст.54 ПК України прийнято податкове повідомлення-рішення № , яким за порушення пп.14.1.47 п.14.1 ст.14, пп.49.18.4 п.49.18 ст.49, п.50.1 ст.50, абз. "д" пп.164.2.17 п.164.2 ст.164, п.179.1 ст.179 ПК України фізичній особі ОСОБА_2 збільшено суму податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 67 946,21 грн, у тому числі: за основним платежем на суму 54356,97 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями на суму 13589,24 грн (а.с.10 т.1).

Позивач використала процедуру адміністративного оскарження податкового повідомлення-рішення, за наслідками якої контролюючими органами всіх рівнів скарга платника податків була залишена без розгляду у зв`язку з пропуском строку оскарження (а.с.12-16 т.1).

28.03.2014 податковим органом сформовано податкову вимогу № 668-25 на загальну суму податкового боргу 46 901,20 грн, у тому числі основного платежу 33 311,97 грн, штрафних (фінансових) санкцій 13 589,24 грн (а.с.11).

Вважаючи податкове повідомлення-рішення та податкову вимогу протиправними, позивач звернулась з позовом до суду.

Суд встановив, що між громадянкою ОСОБА_2 ( Позичальник ) та Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк" 14.11.2006 укладено Договір про надання споживчого кредиту №0 в іноземній валюті в сумі 76 000,00 доларів США, що еквівалентно 383 800,00 грн за курсом Національного банку України на день укладення цього Договору, строком кредитування з 14.11.2006 по 31.10.2013. За використання кредитних коштів у межах встановленого строку кредитування процентна ставка встановлена в розмірі 12,2% річних (а.с.24-29 т.1).

Також, між громадянкою ОСОБА_2 (Позичальник) та Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк" 02.10.2007 укладено Договір про надання споживчого кредиту №0 в іноземній валюті в сумі 13000,00 доларів США, що еквівалентно 65650,00 грн за курсом Національного банку України на день укладення цього Договору. Надання кредиту здійснюється з 02.10.2007. Позичальник у будь-якому випадку зобов`язаний повернути банку кредит у повному обсязі в термін не пізніше 02.06.2018. За використання кредитних коштів у межах встановленого строку кредитування процентна ставка встановлена в розмірі 11,2% річних (а.с.30-34 т.1).

Згідно з відомостями з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДПА України про суми виплачених доходів Публічним акціонерним товариством "Укрсиббанк" у ІІІ кварталі 2012 року ОСОБА_2 виплачено дохід у вигляді додаткового блага (ознака доходу - 126) у сумі 321 009,25 грн (а.с.50 т.1).

На лист податкового органу від 17.09.2013 № 4264/10/17-16-17-02-08 Публічним акціонерним товариством "Укрсиббанк" листом від 07.10.2013 за № 10-23/32583 підтверджено факт анулювання боргу та достовірність даних про суми виплачених (нарахованих) доходів фізичним особам, що відображені банком у податкових розрахунках сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (форма № 1ДФ) за ознакою "126" за 2012 рік, а також зазначено, що Банком виконано всі функції податкового агента відповідно до вимог податкового законодавства (а.с.54, 55 т.1).

Надаючи оцінку спірним правовідносинам сторін, суд враховує, що згідно з підпунктами 163.1.1, 163.1.2 пункту 163.1 статті 163 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) об`єктом оподаткування резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання).

За визначенням, наведеним у абзаці другому пункту 164.1 статті 164 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), загальний оподатковуваний дохід - це будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Підпунктом 14.1.54 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що дохід з джерелом їх походження з України - це будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні.

Згідно з підпунктом «д» підпункту 164.2.17 пункту 16.2 статті 162 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу).

За визначенням, наведеним у підпункті 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Перелік додаткових благ, які включаються до оподатковуваного доходу, встановлений підпунктом 162.2.17 пункту 16.2 статті 162 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), є вичерпним, до якого згідно з підпунктом «д» включається суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Якщо кредитор повідомляє платника податку - боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто про анулювання (прощеного) боргу та включає суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано (прощеного), такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.

На виконання ухвали суду від 18.10.2018 третьою особою надано розрахунок суми прощеної (анульованої) кредитної заборгованості та штрафних санкцій ОСОБА_2 за договорами про надання споживчого кредиту, дослідженням якого встановлено:

1) по кредитному договору № 0 від 14.11.2006: 07.08.2012 сума анульованого (прощеного) основного боргу у валюті договору - 31 476,14 доларів США; сума анульованих (прощених) процентів у валюті договору - 708,78 доларів США; сума всього у валюті договору - 32 184,92 долари США; сума всього в гривнях (еквівалент по курсу НБУ 7,9930) - 257254,07 грн; сума анульованих штрафних санкцій (пені за порушення термінів повернення кредиту, штраф) 26 527,90 грн; загальна сума анульованого боргу (в тому числі штрафні санкції) 283 781,97 грн;

2) по кредитному договору № 0 від 02.10.2007: 07.08.2012 сума анульованого (прощеного) основного боргу у валюті договору - 4 446,28 доларів США; сума анульованих (прощених) процентів у валюті договору - 17,18 доларів США; сума всього у валюті договору - 4463,46 долари США; сума всього в гривнях (еквівалент по курсу НБУ 7,9930) - 35 676,44 грн; сума анульованих штрафних санкцій (пені за порушення термінів повернення кредиту, штраф) 1 550,84 грн; загальна сума анульованого боргу (в тому числі штрафні санкції) 37 227,28 грн (а.с.31 т.2)

Таким чином, суд встановив, що спірне податкове зобов`язання контролюючим органом визначено з урахуванням загальної суми отриманого позивачем доходу у вигляді додаткового блага в розмірі 321009,25 грн, який складається з суми прощеного (анульованого) основного боргу, суми прощених (анульованих) відсотків та штрафних санкцій (пені за порушення термінів повернення кредиту).

Суд враховує, що згідно з підпунктом "б"» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім відсотків, отриманих від боржника внаслідок прострочення виконання ним договірного зобов`язання.

Частиною першою статті 1054 Цивільного кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною першої статті 546 Цивільного кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі статтею 605 Цивільного кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) зобов`язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов`язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора.

Аналіз наведених норм законів дає підстави для висновку, що додаткове благо визначається як дохід у разі приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Грошова сума, яка надана в кредит, підлягає поверненню, тому сама по собі ця сума не збільшує дохід платника податку. Водночас, в разі коли відпадуть встановлені законом та/або договором підстави для витребування кредитором у боржника грошової суми, наданої на умовах повернення, у платника податку - боржника виникає приріст фінансових показників за рахунок суми, взятої в борг.

Таким чином, сума кредиту, прощена (анульована) банком, збільшує дохід платника податку і включається в його оподатковуваний дохід. Разом з тим проценти, які нараховані банком за умовами договору за користування кредитом, та підвищені проценти, нараховані у разі прострочення платежу, не є доходами, які призводять до приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Відповідно, у разі прощення (анулювання) процентів, нарахованих за користування кредитом, та підвищених процентів, нарахованих у разі прострочення платежу, відсутні підстави вважати їх додатковим благом платника податку.

Відсутність в підпункті "д" підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) точності щодо визначення додаткового блага у вигляді суми боргу платника податку, анульованого (процентного) кредитором за його самосійним рішенням, була усунута шляхом внесення змін Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 28.12.2014 №71-VIII, який набрав чинності з 01.01.2015.

Згідно з підпунктом "д" підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України (в редакції, чинній з 01.01.2015) до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

Таким чином, законодавець під додатковим благом розуміє тільки основну суму боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, і не включає в цю суму боргу (кредиту) проценти, нараховані за користування кредитом, прощені (анульовані) кредитором.

Також суд враховує, що склад податкового правопорушення, передбаченого абзацом "д" підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України (у редакції, що діяла на момент виникнення правовідносин), наявний за сукупності умов - анулювання (прощення) суми боргу платника податку кредитора за його самостійним рішенням, належне повідомлення платника податків про анулювання (прощення) боргу, включення кредитором суми анульованого боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого на користь платника податку, за підсумками звітного періоду, розмір отриманого позивачем додаткового блага.

Доводи позивача щодо неповідомлення його банком про прощення (анулювання) суми боргу за кредитними договорами не знайшли свого підтвердження та спростовані наданими третьою особою доказами.

Так, суд встановив, що Акціонерне товариство "УкрСиббанк" листами від 07.08.2012 за № 31-3-16/267 та № 31-3-16/268 повідомило ОСОБА_2 про суму кредитної заборгованості за кредитними договорами № 0 від 02.10.2007 та № 0 від 14.11.2006. З метою виконання вимог пп. "д" пп.164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України банк повідомив боржника, що АТ "УкрСиббанк" прийнято рішення про анулювання кредитної заборгованості, що станом на 07.08.2012 становить:

4463,46 дол. США, що складає 35676,44 грн по курсу НБУ станом на 07.08.2012, штрафні санкції у сумі 1550,84 грн,

та 32 184,92 дол. США, що складає 257254,07 грн по курсу НБУ станом на 07.08.2012, штрафні санкції у сумі 26 527,90 грн.

Банк звернув увагу ОСОБА_2 , що відповідно до пп.164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України анульована заборгованість є її доходом, отриманим як додаткове благо, та позивачу необхідно самостійно сплатити податок з такого доходу та відобразити його у річній податковій декларації з податку на доходи фізичних осіб (а.с.107,108 т.1).

Вищевказані листі банку ОСОБА_2 отримала під підпис 07.08.2012, що позивач підтвердила в судовому засіданні.

При цьому, представник третьої особи в судовому засіданні ствердила, що договір між банком та позичальником про прощення (анулювання) кредитної заборгованості не укладався, а рішення про прощення (анулювання) кредитної заборгованості прийняте банком самостійно після погодження з боржником. Зазначені обставини позивач не заперечила.

Обґрунтовуючи позов, позивач покликалася на Постанову Правління Національного банку України від 01.06.2011 N 172.

З цього приводу суд зазначає, що вищевказаною постановою Правління НБУ затверджено Порядок відшкодування банками України безнадійної заборгованості за рахунок резерву (далі - Порядок № 172), зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17 червня 2011 р. за N 722/19460. Відповідно до пункту 1 якого цей Порядок встановлює правила відшкодування (списання) банками України згідно з пунктами 159.2 та 159.4 статті 159 розділу III Податкового кодексу України ( 2755-17 ) за рахунок створеного страхового резерву (далі - резерв) заборгованості, яка визначена безнадійною відповідно до методики, установленої Національним банком України.

При цьому відповідно до п.159.2 ст.159 ПК України в редакції на час виникнення спірних правовідносин було регламентовано особливості формування резервів банками та небанківськими фінансовими установами.

Згідно з пунктом 2 Порядку № 172 Банк визначає заборгованість за активними банківськими операціями як безнадійну (далі - безнадійна заборгованість) відповідно до методики, установленої Положенням про порядок формування та використання банками України резервів для відшкодування можливих втрат за активними банківськими операціями, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 25.01.2012 N 23 ( z0231-12 ), зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 15.02.2012 за N 231/20544.

Позивач звертав увагу, що відповідно до пункту 7 Порядку № 172 відшкодування (списання) за рахунок резерву безнадійної заборгованості не є підставою для припинення вимог банку до позичальника/контрагента. Банк зобов`язаний продовжувати роботу щодо відшкодування списаної за рахунок резерву безнадійної заборгованості.

Суд зазначає, що ні положення статті 159 ПК України в редакції на час виникнення спірних правовідносин, на норми Порядку № 172 не регламентують оподаткування доходів у вигляді додаткового блага, отриманого внаслідок прощення (анулювання) кредитної заборгованості позичальника.

При цьому будь-які фактичні обставини, які вказували б на те, що заборгованість позивача перед банком була безнадійною, відсутні, позаяк позивач та третя особа підтвердили факт досягнення домовленості між банком та позичальником про погашення простроченої заборгованості на умовах часткового списання боргу, а частину боргу позивачем було сплачено банку в погодженому розмірі.

Окрім цього, на звернення ОСОБА_2 від 25.11.2013 банк повідомив листом від 25.11.2013 № 12-21/39004 про те, що станом на дату надання відповіді грошові зобов`язання за кредитними договорами виконані позичальником в повному обсязі на умовах програми, спрямованої на погашення простроченої заборгованості позичальників Банку на індивідуальних умовах, зокрема, на умовах часткового списання боргу. Банк підтвердив відсутність будь-яких претензій зі своєї сторони до позивача. Разом з тим, Банк повідомив, що в рамках програми, спрямованої на погашення простроченої заборгованості позичальників Банку, за кредитними договорами був частково списаний борг в розмірі 32184,92 долари США, з них за основним боргом - 31 476,14 доларів США, за відсотками 708,78 доларів США, та в розмірі 4 463,46 дол. США, з них за основним боргом - 4 446,28 дол. США, за відсотками - 17,18 дол. США (а.с.56 т.1).

З огляду на наведене, доводи позивача не спростовують фактичного отримання ОСОБА_2 доходу у вигляді додаткового блага в результаті прощення (анулювання) за самостійним рішенням банку кредитної заборгованості, про що позивача повідомлено у встановленому порядку.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що прощена (анульована) банком основна сума кредитної заборгованості (тіло кредиту) по двох кредитних договорах в розмірі 35922,42 дол. США (31 476,14 + 4 446,28), що за курсом НБУ на дату анулювання еквівалентно 287 127,9 грн, є доходом, який підлягає оподаткуванню. Натомість, прощені (анульовані) банком за його рішенням проценти за користування кредитом в загальній сумі 725,96 дол. США (708,78 + 17,18), що за курсом НБУ 7,993 еквівалентно 5 802,6 грн, а також штрафні санкції (пеня за порушення термінів повернення кредиту) в загальній сумі 28 078,74 грн (26 527,90 + 1 550,84) не є доходом платника податків та, як наслідок, не підлягають оподаткуванню.

Таким чином, урахуванням виконаного відповідачем у відзиві розрахунку спірного податкового зобов`язання (а.с.57 т.2) суд вважає правомірним визначення ОСОБА_2 податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 48 597,14 грн та застосування штрафної (фінансової) санкції в сумі 12 149,29 грн. Відтак, оскаржене податкове повідомлення-рішення в означеній частині є правомірним, підстави для його скасування відсутні, а позов в цій частині задоволенню не підлягає.

Нарахована контролюючим органом сума податкового зобов`язання на суму прощених (анульованих) банком відсотків та штрафних санкцій в частині основного зобов`язання в розмірі 5759,83 грн (54356,97 - 48597,14) та штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 1439,95 грн (13589,24 - 12149,29) є безпідставною, відтак податкове повідомлення-рішення в цій частині є протиправним та підлягає скасуванню, а тому позов в цій частині слід задовольнити.

Також суд встановив, що сума податкового боргу (46901,2 грн), зазначена в оскарженій податковій вимозі від 28.03.2014 № 668-25, є відмінною від загальної суми податкового зобов`язання (67946,21 грн), визначеного в оскарженому податковому повідомленні-рішенні. Зазначена розбіжність має місце в частині основного платежу 33311,97 грн та 54356,97 грн відповідно, а різниця становить 21045,00 грн.

Дослідженням інтегрованої картки позивача встановлено, що 07.08.2012 зараховано сплату суми 21045,00 грн (а.с.104 т.2). Позивач суду підтвердила, що після досягнення з банком домовленості про прощення (анулювання) кредитної заборгованості вона сплатила податок на доходи фізичних осіб в сумі 21045,00 грн в розмірі, який було повідомлено працівником банку.

Таким чином, контролюючий орган на час формування спірної податкової вимоги зменшив суму основного зобов`язання, визначеного податковим повідомленням-рішенням, на суму самостійно сплаченого позивачем податку.

Відтак, з урахуванням встановлених в судовому засіданні обставин, податкова вимога не може бути визнана судом обґрунтованою в частині основного зобов`язання та штрафних санкцій, неправомірність яких встановлена даним судовим рішенням. Тому, податкову вимогу в частині основного зобов`язання в сумі 5759,83 грн та в частині штрафних (фінансових) санкцій в сумі 1439,95 грн слід скасувати, а позов в означеній частині задовольнити. В решті визначеної суми податкового боргу в розмірі 27552,14 грн основного платежу та 12149,29 грн штрафних (фінансових) санкцій податкова вимога є правомірною, підстави для її скасування відсутні, отже в позові в цій частині слід відмовити.

З урахуванням вище наведеного, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Судові витрати по сплаті судового збору відповідно до ч.3 ст.139 КАС України суд присуджує на користь позивача відповідно до задоволених вимог. Так, при пред`явленні позову позивачем сплачено судовий збір в сумі 182,70 грн (а.с.3 т.1). Загальна сума позовних вимог майнового характеру становить 114847,21 грн (67946,21 за податковим повідомленням-рішенням та 46901,21 за податковою вимогою). Позов задоволено в частині позовних вимог на загальну суму 14399,56 грн, що становить 12,5379% від заявлених вимог. Отже, судовий збір присуджується на користь позивача в сумі 22,90 грн.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДФС у Рівненській області (вул. Відінська, 12, м. Рівне, 33028, ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Акціонерне товариство "Укрсиббанк" (вул. Андріївська, будинок 2/12, м. Київ, 04070, ) про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення та вимоги задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 18.02.2014 по податку на доходи фізичних осіб в частині основного зобов`язання в сумі 5759,83 грн, в частині штрафних (фінансових) санкцій в сумі 1439,95 грн, всього в сумі грошового зобов`язання 7199,78 грн.

Визнати протиправною та скасувати податкову вимогу №668-25 від 28.03.2014 в частині основного платежу в сумі 5759,83 грн, в частині штрафних (фінансових) санкцій в сумі 1439,95 грн, всього в сумі податкового боргу 7199,78 грн.

В решті позову відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління ДФС у Рівненській області (вул. Відінська, 12, м. Рівне, 33028, ) судові витрати по сплаті судового збору в сумі 22,90 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 02 травня 2019 року.

Суддя Дорошенко Н.О.