Справа № 826/10223/18
Суддя: Земляна Галина Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Земляної Г.В.

суддів Ісаєнко Ю.А., Лічевецького І.О.

за участю секретаря Антоненко К.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства «Сбербанк» та Міністерства юстиції України

на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 січня 2019 року

у справі №826/10223/18 (розглянутої в порядку спрощеного провадження)

за позовом Приватного акціонерного товариства "КВАЗАР"

до відповідача Міністерства юстиції України,

третя особа: Публічне акціонерне товариство «Сбербанк»

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И Л А:

Приватне акціонерне товариство «Квазар» (далі - ПрАТ «Квазар», позивач) звернулося до суду з позовом до Міністерства юстиції України (далі - відповідач), в якому просило:

- визнати протиправною та скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження від 19.06.2018 № 55344700 з підстав, визначених пунктом 15 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження»;

- визнати протиправною та скасувати постанову про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу від 19.06.2018 № 55344700,

- визнати протиправною та скасувати постанову про зняття арешту з майна від 19.06.2018 № 55344700;

- визнати протиправними дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кузьменка Олексія Степановича щодо передачі шляхом винесення акта про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу від 19.06.2018 ВП № 55344700 у власність акціонерному товариству «Сбербанк».

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що спірні постанови суперечать пункту 5 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», а вчинені державним виконавцем дії щодо передачі стягувачу майна позивача є протиправними.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 січня 2019 року позов задоволено. Визнано протиправними дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кузьменка Олексія Степановича щодо передачі шляхом винесення акта про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу від 19.06.2018 ВП № 55344700 у власність акціонерному товариству «Сбербанк» майна Приватного акціонерного товариства «Квазар». Визнано протиправними та скасовано винесені 19.06.2018 головним державним виконавем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кузьменком Олексієм Степановичем у виконавчому провадженні ВП № 55344700 постанови про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу, про зняття арешту з майна та про закінчення виконавчого провадження. Зобов`язано головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кузьменка Олексія Степановича винести постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 55344700 на підставі пункту 5 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» (у зв`язку з визнанням судом виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню), та відповідно до частини другої статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» зазначити про зняття арешту з майна Приватного акціонерного товариства «Квазар», накладеного у даному виконавчому провадженні. Зазначене рішення мотивоване тими обставинами, що у день винесення спірних рішень державним виконавцем набрало законної сили рішення суду апеляційної інстанції про визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис № 5704, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Верповською Оленою Володимирівною 30.12.2016, про звернення стягнення на нежилу будівлю (літ. Л), загальною площею 16 578,7 кв. м., яка знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Північно - Сирецька, 1-3, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 0 та належить ПАТ «Квазар», в рахунок виконання ПАТ «Квазар» основного зобов`язання за договором про відкриття кредитної лінії № 05-В/10/47/КЛ від 29.04.2010 в сумі 7 077 308 євро 41 євроцентів. Підставою для скасування рішень стала та обставина, що у день прийняття оскаржуваних рішень відповідачем, судом було прийнято рішення про скасування виконавчого напису. Інший підстав не зазначено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції Публічним акціонерним товариством «Сбербанк» та Міністерством юстиції України подано апеляційні карги, в яких апелянти просили скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволені позову відмовити.

Доводи апеляційних скарг ґрунтуються на незаконності, необґрунтованості та необ`єктивності рішення суду, неповне з`ясування всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, порушення судом норм процесуального права, що є підставою для скасування судового рішення.

Позивачем було подано відзив (заперечення) на апеляційну скаргу в якому зазначено, що апеляційні скарги є безпідставним та необґрунтованими та просить залишити їх без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В судовому засіданні представник третьої особи підтримав вимоги та доводи апеляційних скарг та просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволені позову відмовити, посилаючись на порушення судом при винесенні рішення норм процесуального та матеріального права.

Представник позивача в судовому засіданні вимоги та доводи апеляційної скарги заперечував та просив в задоволенні апеляційної скарги відмовити з огляду на її необґрунтованість та безпідставність, а рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи був належним чином повідомлений, про причини неявки суду не повідомив.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 315, статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує її та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та неправильно застосовано норми матеріального права або порушено норми процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду слід скасувати з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 29.04.2010 між Публічним акціонерним товариством «ДОЧІРНІЙ БАНК СБЕРБАНК РОСІЇ», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Сбербанк» (на даний час - Акціонерне товариство «Сбербанк»), та Публічним акціонерним товариством «Квазар» (на даний час - Приватне акціонерне товариство «Квазар») був укладений договір про відкриття кредитної лінії № 05-В/10/47/КЛ, до якого в подальшому сторонами вносилися зміни та доповнення.

27.01.2012 в забезпечення виконання Публічним акціонерним товариством «Квазар» зобов`язань за вказаним кредитним договором, між банком та товариством було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В. , зареєстрований в реєстрі під № 861, відповідно до умов якого в забезпечення виконання зобов`язань іпотекодавця, які випливають із договору про відкриття кредитної лінії № 05-В/10/47/КЛ, укладеного між іпотекодавцем та іпотекодержателем 29.04.2010 року, з усіма змінами і доповненнями до нього, укладеними протягом строку його дії, які (зобов`язання) перелічені у статті 2 цього договору та можуть виникнути в майбутньому за чинним основним договором, іпотекодавець передав іпотекодержателю в іпотеку майно, зазначене в п. 3.1. договору (предмет іпотеки), а саме нежилу будівлю (літ. Л), загальною площею 16 578, 7 кв. м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Північно-Сирецька, 1-3, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 0, і належить Публічному акціонерному товариству «Квазар» на підставі рішення Святошинського районного суду м. Києва від 18.05.2011.

В подальшому, 29.07.2016 на адресу Публічного акціонерного товариства «Квазар» було направлено повідомлення-вимогу іпотекодавцю/заставодавцю № 392/5/50 про сплату простроченої заборгованості за кредитним договором № 05-В/10/47/КЛ від 29.04.2010 із доданим розрахунком заборгованості. 05.08.2016 вказана вимога була отримана уповноваженою особою позивача. Цим повідомленням-вимогою Публічне акціонерне товариство «Сбербанк» повідомило Публічне акціонерне товариство «Квазар» про існуючу прострочену заборгованість за кредитним договором та попередило про те, що у випадку незадоволення вимоги банку, останній буде змушений задовольнити свою вимогу за рахунок іпотечного/заставного майна, в тому числі шляхом вчинення виконавчого напису.

Після чого, 30.12.2016 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Верповською Оленою Володимирівною вчинено виконавчий напис № 5704, яким запропоновано Публічному акціонерному товариству «Сбербанк» звернути стягнення на нежилу будівлю (літ. Л), загальною площею 16578,7 кв. м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Північно-Сирецька, 1-3, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 0, належить Публічному акціонерному товариству «Квазар» на підставі рішення Святошинського районного суду м. Києва від 18.05.2011 у справі № 2-3411/10 та є предметом забезпечення виконання ПАТ «Квазар» основного зобов`язання за договором про відкриття кредитної лінії № 05-В/10/47/КЛ від 29.04.2010 (зі змінами і доповненнями).

У вказаному виконавчому написі запропоновано за рахунок реалізації предмета іпотеки задовольнити вимоги Публічного акціонерного товариства «Сбербанк» за кредитним договором у сумі 7 077 308 євро 41 євроцентів, з яких: заборгованість по тілу кредиту - 6 340 000,00 євро, заборгованість по процентах за користування кредитною лінією 737 308,41 євро. Строк, за який проводиться стягнення - з 02.04.2016 до 11.10.2016 включно.

Так, 08.12.2017 Головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кузьменком О.С. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 55344700.

Вказана постанова була оскаржена Приватним акціонерним товариством «Квазар» у судовому порядку. Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.02.2018, залишеного без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 15.03.2018, у задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «Квазар» до Міністерства юстиції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Публічне акціонерне товариство «Сбербанк», про визнання протиправною та скасування постанови від 08.12.2017 ВП № 55344700 - відмовлено.

Постановою державного виконавця від 15.12.2017 змінено назву сторони виконавчого провадження, а саме: боржника у виконавчому провадженні ВП № 55344700, із Публічного акціонерного товариства «Квазар» на Приватне акціонерне товариство «Квазар».

Після чого, 26.12.2017 державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника, якою описано нежилу будівлю (літ. Л), загальною площею 16578,7 кв. м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Північно-Сирецька, 1-3, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 0, і належить Публічному акціонерному товариству «Квазар» на підставі рішення Святошинського районного суду м. Києва від 18.05.2011 у справі № 2-3411/10.

Оскільки призначені на 12.02.2018, 26.03.2018 і 07.05.2018 електронні торги не відбулися у зв`язку з відсутністю допущених учасників торгів, відповідно до вимог частини шостої статті 61 Закону України «Про виконавче провадження», якою передбачено, що разі нереалізації майна на третіх електронних торгах виконавець повідомляє про це стягувачу і пропонує йому вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна, крім майна конфіскованого за рішенням суду, державний виконавець надіслав стягувачу (Публічному акціонерному товариству «Сбербанк») листа стосовно вирішення питання про залишення за собою непроданого майна.

Листом від 17.05.2018 № 9029/5/28-3 Акціонерне товариство «Сбербанк» повідомило Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про прийняте рішення залишити за собою нереалізоване майно боржника, а саме: нежилу будівлю (літ. Л), загальною площею 16 578,7 кв. м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 0, що знаходиться за адресою: м . Київ, вул. Північно-Сирецька , 1-3 і належить Публічному акціонерному товариству «Квазар» на підставі рішення Святошинського районного суду м. Києва від 18.05.2011 у справі № 2-3411/10, за ціною третіх електронних торгів - 53 534 467, 70 грн. без ПДВ.

На підставі того, що відповідно до рішення єдиного акціонера Публічного акціонерного товариства «Сбербанк» (рішення № 1 від 10.04.2018) змінено найменування банку із Публічного акціонерного товариства «Сбербанк» на Акціонерне товариство «Сбербанк», постановою державного виконавця від 24.05.2018 змінено назву сторони виконавчого провадження, а саме: стягувача у виконавчому провадженні ВП № 55344700, із Публічного акціонерного товариства «Сбербанк» на Акціонерне товариство «Сбербанк».

Державним виконавцем 19.06.2018 у виконавчому провадженні ВП № 55344700 складено акт про передачу у власність акціонерному товариству «Сбербанк» нереалізованого майна Приватного акціонерного товариства «Квазар» та винесено постанови про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу, про зняття арешту з майна та про закінчення виконавчого провадження, з якими не погоджується позивач і вважає їх протиправними.

Разом з тим, як встановлено судом першої інстанції 19.06.2018 Київським апеляційним господарським судом ухвалено постанову в справі № 910/289/18, якою скасовано рішення господарського суду м. Києва від 21.02.2018 та задоволено позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Квазар» і визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис № 5704, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Верповською О.В . 30.12.2016, про звернення стягнення на нежилу будівлю (літ. Л), загальною площею 16578,7 кв. м., яка знаходиться за адресою: м . Київ, вул. Північно- Сирецька, 1-3, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 0 та належить ПАТ «Квазар», в рахунок виконання ПАТ «Квазар» основного зобов`язання за договором про відкриття кредитної лінії № 05-В/10/47/КЛ від 29.04.2010р. в сумі 7 077 308 євро 41 євроцентів, з яких: заборгованість за кредитною лінією - 6 340 000,00 євро, заборгованість по процентах за користування кредитною лінією 737 308,41 євро зі строком стягнення з 02.04.2016р. до 11.10.2016р. При цьому, ухвалою апеляційного суду від 12.06.2018 до участі у справі № 910/289/18 в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, було залучено Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України та приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Верповську О . В .

Крім того, під час розгляду справи судом першої інстанції також встановлено наступне.

У провадженні господарського суду м. Києва перебувала справа № 910/15888/17 за позовом Публічного акціонерного товариства «Сбербанк» до Приватного акціонерного товариства «Квазар» про стягнення 307 029 450, 46 грн. та за зустрічним позовом Приватного акціонерного товариства «Квазар» до Публічного акціонерного товариства «Сбербанк» про зміну договору.

Рішенням господарського суду м. Києва від 16.01.2018, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 23.04.2018, первісні позовні вимоги задоволено. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Квазар» на користь Публічного акціонерного товариства «Сбербанк»: - 6 340 000 євро боргу за кредитом; - 1 159 730, 60 євро боргу по процентах; - 69 796 202, 40 грн. пені за прострочення повернення кредиту; - 8 637 102, 03 грн. пені за несвоєчасну сплату процентів. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. У задоволенні зустрічного позову Приватного акціонерного товариства «Квазар» відмовлено.

14.05.2018 на виконання вказаного рішення від 16.01.2018, господарським судом міста Києва видано відповідний наказ.

В результаті чого, 15.06.2018 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кузьменком О.С. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 56618119 з виконання наказу Господарського суду м. Києва від 14.05.2018 у справі № 910/15888/17 про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Квазар» на користь Публічного акціонерного товариства «Сбербанк» 6 340 000 євро боргу за кредитом, 1 159 730, 60 євро боргу по процентах, 69 796 202, 40 грн. пені за прострочення повернення кредиту, 8 637 102, 03 грн. пені за несвоєчасну сплату процентів; 240 000 грн. витрат по сплаті судового збору. У цей же день вказаним державним виконавцем було винесено постанову про арешт коштів боржника.

В подальшому, постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28.08.2018 рішення господарського суду м. Києва від 16.01.2018 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 23.04.2018 скасовано в частині стягнення 1 159 730, 60 євро боргу по процентах, 69 796 202, 40 грн. пені за прострочення повернення кредиту та 8 637 102, 03 грн. пені за несвоєчасну сплату процентів, справу в цій частині передано на новий розгляд до господарського суду м. Києва. В іншій частині (в частині стягнення 6 340 000 євро боргу за кредитом та відмови у задоволенні зустрічного позову) рішення судів залишено без змін.

Разом із тим, 26.10.2018 в межах виконавчого провадження ВП № 56618119 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кузьменком Олексієм Степановичем було винесено постанову про арешт майна боржника, якою накладено арешт на об`єкти нерухомого майна у кількості 148 об`єктів.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 29.10.2018 справу № 910/15888/17 (в скасованій частині) прийнято до розгляду. Під час нового розгляду справи ухвалою господарського суду м. Києва від 27.11.2018 відмовлено у задоволенні скарги Приватного акціонерного товариства «Квазар» на дії та бездіяльність Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у виконавчому провадженні з примусового виконання наказу Господарського суду м. Києва від 14.05.2018 у справі № 910/15888/17.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 11.12.2018 частково задоволено заяву Приватного акціонерного товариства «Квазар» про визнання таким, що не підлягає виконанню, наказ господарського суду м. Києва від 14.05.2018 у справі № 910/15888/17. Визнано наказ господарського суду м. Києва від 14.05.2018 у справі № 910/15888/17 таким, що не підлягає виконанню, в частині стягнення з Приватного акціонерного товариства «Квазар» 1 159 730, 60 євро боргу по процентах, 69 796 202, 40 грн. пені за прострочення повернення кредиту та 8 637 102, 03 грн. пені за несвоєчасну сплату процентів.

Вважаючи протиправним постанови про закінчення виконавчого провадження, про передачу майна стягувачу та про зняття арешту, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що за наявності чинного рішення Київського апеляційного господарського суду від 19.06.2018 у справі № 910/289/18 про визнання виконавчого документу (виконавчого напису № 5704 від 30.12.2016) таким, що не підлягає виконанню, відповідачем у той же день (19.06.2018) було прийнято постанови про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу, про зняття арешту з майна та про закінчення виконавчого провадження ВП № 55344700, які є протиправними і підлягають скасуванню.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові та організаційні засади виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України від 02.02.2016 № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» примусовому виконанню підлягають рішення на підставі виконавчих документів, у тому числі на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Пунктом 1 частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, у тому числі за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Статтею 39 Закону України «Про виконавче провадження» передбачений перелік підстав для закінчення виконавчого провадження.

Так, відповідно до пункту 5 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнанням судом виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню.

Згідно з пунктом 15 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі, якщо коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна (за виконавчим документом про звернення стягнення на заставлене майно), недостатньо для задоволення вимог стягувача-заставодержателя, а також якщо майно, яке є предметом іпотеки, передано іпотекодержателю або придбано ним відповідно до вимог Закону України «Про іпотеку» за виконавчим документом про звернення стягнення на майно, яке є предметом іпотеки.

Постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини (частина друга статті 39 Закону України «Про виконавче провадження»).

Правилами частини другої статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом апеляційної інстанції, під час розгляду справи № 910/289/18 Київським апеляційним господарським судом державний виконавець не був обізнаний з фактом ухвалення вказаним судом постанови та був відсутній під час проголошення тексту прийнятого рішення.

Крім того, як вбачається з сайту Єдиного державного реєстру судових рішень (http://reyestr.court.gov.ua/) постанова Київського апеляційного господарського суду від 19.06.2018 була оприлюднена 27.06.2018.

При цьому, як вбачається з матеріалів виконавчого провадження, клопотання позивача від 19.06.2018 № 245/А про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з визнання судом рішення таким, що не підлягає виконанню отримано та зареєстровано у Міністерстві юстиції України лише 22.06.2018 за вхідним № 20048-33-18, про що свідчить копія реєстраційної-контрольної картки.

Отже на момент складання державним виконавцем у виконавчому провадженні № 55344700 акту про передачу у власність стягувачу нереалізованого майна боржника та винесення постанови про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу, про зняття арешту майна та про закінчення виконавчого провадження відповідач не знав та м не міг знати про ухвалення Київським апеляційним господарським судом постанови від 19.06.2018.

Крім іншого колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що постановою Верховного суду від 21 лютого 2019 року касаційну скаргу публічного акціонерного товариства "Сбербанк" задоволено. Постанову Київського апеляційного господарського суду від 19.06.2018 у справі №910/289/18 скасовано. Рішення господарського суду міста Києва від 21.02.2018 у справі №910/289/18 залишено в силі.

Скасовуючи постанову Київського апеляційного господарського суду від 19.06.2018 Верховний суд виходив з того, що місцевий господарський суд встановив, а суд апеляційної інстанції не спростував те, що Банк надавав Нотаріусу Іпотечний договір з усіма змінами і доповненнями, як це передбачено пунктом 1 Переліку документів. При цьому чинне законодавство України та, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій і Перелік документів не містять вимог щодо обов`язковості включення оригіналів договорів до переліку додатків до заяви про вчинення виконавчого напису, у зв`язку з чим відсутність посилання на оригінал Іпотечного договору у додатках № 1- 2 до заяви відповідача від 22.12.2016 (за встановленого факту його надання Нотаріусу) не є належною підставою для задоволення даного позову.

Встановлена апеляційним судом відсутність на оригіналі Кредитного договору відмітки, передбаченої пунктом 5.3 Порядку вчинення нотаріальних дій, не свідчить про правомірність його висновків по суті позову, оскільки в даному випадку Нотаріусом виконавчий напис вчинявся не на Кредитному, а на Іпотечному договорі, і саме на оригіналі Іпотечного договору [на який Нотаріус послався, засвідчивши наявні у нотаріальній справі та виконавчій службі копії, та який відповідачем пред`явлено, зокрема, і суду касаційної інстанції] наявна відповідна відмітка Нотаріуса.

За таких обставин Касаційний господарський суд вважав обґрунтованими доводи Банку щодо правомірності вчинення виконавчого напису Нотаріусом у даному випадку (щодо стягнення частини заборгованості) на копії Іпотечного договору з одночасним розміщенням необхідної відмітки на його оригіналі (пункт 5.3 Порядку вчинення нотаріальних дій).

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що відповідач діяв в межах повноважень, а прийняті постанови відповідають вимогам діючого законодавства.

Колегія суддів враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Колегія суддів також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (Заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява N 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Обов`язок суду встановити дійсні обставини справи при розгляді адміністративного позову безвідносно до позиції сторін випливає з офіційного з`ясування обставин справи як принципу адміністративного судочинства, закріпленого нормами статті 7, частин 4 та 5 ст. 11 КАС України та закріплено також у частині 4 ст. 9 КАС України.

Частиною 1 ст. 242 КАС України встановлено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до частини 2 ст. 242 КАС України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Згідно з частиною 3 ст. 242 КАС України обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції судове рішення ухвалено при неповному з`ясуванні обставин справи та з помилковим застосуванням норм матеріального права, тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до пункту другого частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

За змістом частини першої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Таким чином апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення у справі про відмову в задоволенні позову.

На підставі викладеного, керуючись 34, 242, 243, 246, 308, 310, 316, 321,322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства «Сбербанк» та Міністерства юстиції України - задовольнити.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 січня 2019 року - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову Приватного акціонерного товариства "КВАЗАР" до Міністерства юстиції України, третя особа: Публічне акціонерне товариство «Сбербанк» про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: Г.В. Земляна

Судді: Ю.А. Ісаєнко

І.О. Лічевецький

Повний текст постанови виготовлено 23 травня 2019 року.