Справа № 560/1254/19
Суддя: Шевчук О.П.
Дата ухвалення: 2019-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/1254/19
РІШЕННЯ

іменем України

27 травня 2019 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Шевчука О.П.

розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної служби України у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції в якому просить:

- визнати протиправними дії Державної служби України у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції про повернення без розгляду заяви та доданих документів про надання позивачу статусу учасника бойових дій;

- зобов`язати Державну службу України у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції створити міжвідомчу комісію з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій ОСОБА_1 , на засіданні якої розглянути відповідну заяву позивача про надання ОСОБА_1 статусу учасника бойових дій та додані документи.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що працював у Луганській службі обслуговування повітряного руху (яка знаходилася на території аеропорту м. Луганськ, в зоні бойових дій (АТО) Харківського РСП Державного підприємства обслуговування повітряного руху України на посаді - диспетчера управління повітряним рухом, з 13 вересня 2010 року (наказ від 13.09.2010 №435/л) по 20 жовтня 2014 року (наказ від 20.10.2014 №573/о). Вказує, що протягом даного часу проживав у м. Луганськ. Зазначене підтверджується довідкою Харківського регіонального структурного підрозділу державного підприємства обслуговування повітряного руху України від 15.12.2016 №6.4.10.25-247. Зазначає, що відповідно до довідки ВЧ А0284 від 04.09.18 №726, позивач в період з 14 квітня 2014 року по 08 червня 2014 року брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей. З урахуванням вищевикладеного, позивач звернувся до відповідача із письмовою заявою, в якій просив розглянути надані документи та прийняти рішення про надання йому статусу учасника бойових дій.

Листом від 19.11.2018 №4878/03/05.1-18 відповідач повернув ОСОБА_1 документи додані до заяви без розгляду.

Враховуючи наведене за для відновлення порушених прав, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 24.04.2019 у справі відкрито провадження та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідно до п. 2 ч. 1 статті 263 КАС України, суд розглядає за правилами спрощеного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Згідно ч.2 ст.263 КАС України справи, визначені частиною першою цієї статті, суд розглядає у строк не більше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Від представника відповідача на адресу суду 17.05.2019 надійшов відзив, в якому останній зазначає, що служба діяла обґрунтовано на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, а вимоги позивача є недоведеними, необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення.

Дослідивши позовну заяву, відзив на позовну заяву, наявні в матеріалах справи належні та допустимі письмові докази, оцінивши їх у взаємозв`язку та сукупності, суд дійшов наступних висновків.

Суд встановив, що ОСОБА_1 працював у Луганській службі обслуговування повітряного руху (яка знаходилася на території аеропорту м. Луганськ, в зоні бойових дій (АТО) Харківського РСП Державного підприємства обслуговування повітряного руху України на посаді - диспетчера управління повітряним рухом, з 13 вересня 2010 року (наказ від 13.09.2010 №435/л) по 20 жовтня 2014 року (наказ від 20.10.2014 №573/о) та протягом даного часу проживав у м. Луганськ, що підтверджується довідкою Харківського регіонального структурного підрозділу державного підприємства обслуговування повітряного руху України від 15.12.2016 №6.4.10.25-247.

Відповідно до довідки ВЧ А0284 від 04.09.2018 №726, ОСОБА_1 в період з 14 квітня 2014 року по 08 червня 2014 року брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей.

Також, відповідно до письмових нотаріально посвідчених заяв ОСОБА_2 (посвідчення УБД серії НОМЕР_4 від 25.04.2015) та ОСОБА_3 (посвідчення УБД серії НОМЕР_2 від 15.05.2015), ОСОБА_1 дійсно під час проведення Антитерористичної операції на території Луганської та Донецької областей, в період квітень - червень 2014 року безпосередньо перебував у зоні бойових дій (антитерористичної операції), а саме : в аеропорті м. Луганськ, на посаді диспетчера управління повітряним рухом, та виконував свої обов`язки на робочих місцях: - диспетчерського органу підходу; - аеродромної диспетчерської вежі по управлінню повітряним рухом, забезпеченню безпеки польотів, повітряних суден військової та військово - транспортної авіації України, які прибували в аеропорт м. Луганськ та відправлялися з нього, для забезпечення проведення антитерористичної операції і захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення антитерористичної операції.

Позивач 07.11.2018 звернувся до Державної служби України у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції із заявою та документами щодо надання статусу учасника бойових дій.

Листом від 19.11.2018 №4878/03/05.1-18 відповідач повернув ОСОБА_1 документи додані до заяви без розгляду.

Не погодившись з такою відповіддю суб`єкта владних повноважень, позивач звернувся до суду.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Виключний перелік осіб, які визнаються учасниками бойових дій, встановлений частиною першою статті 6 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (далі - Закон № 3551-XII).

Законом України від 06.05.2014 № 1233-VII "Про внесення зміни до статті 6 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (набрав чинності 22.05.2014) частину першу статті 6 Закону № 3551-ХІІ було доповнено новим пунктом 19, згідно якого учасниками бойових дій визнавалися: "19) військовослужбовці Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, особи рядового, начальницького складу і військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, а також брали участь в антитерористичній операції".

Законом України від 01.07.2014 № 1547-VII "Про внесення зміни до статті 6 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (набрав чинності 19.07.2014) пункт 19 частини першої статті 6 Закону № 3551-ХІІ було викладено в новій редакції, згідно якої учасниками бойових дій стали визнаватися: "19) військовослужбовці (резервісти, військовозобов`язані) та працівники Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, особи рядового, начальницького складу, військовослужбовці, працівники Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції, а також працівники підприємств, установ, організацій, які залучалися та брали безпосередню участь в антитерористичній операції в районах її проведення у порядку, встановленому законодавством".

Пунктом 2 Закону України від 01.07.2014 № 1547-VII, зазначено, що цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування (опублікований у Голосі України від 18.07.2014 № 135).

Таким чином, твердження позивача, що протягом квітня - червня 2014 року діяла норма Закону №3551-ХІІ, згідно якої працівники підприємств, установ, організацій визнавались учасниками бойових дій, не відповідає дійсності та спростовується вищезазначеним.

Крім того, Законом України від 07.04.2015 №291-VIII "Про внесення змін до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" щодо статусу осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України" (набрав чинності 19.06.2015) до пункту 19 частини першої статті 6 Закону № 3551-XII були внесені зміни, згідно яких працівники підприємств, установ, організацій, які залучалися та брали безпосередню участь в антитерористичній операції, були виключені з переліку осіб, які визнаються учасниками бойових дій.

Керуючись Рішенням Конституційного Суду України від 09.02.1999 № 1-рп/99 до правовідносин щодо визнання учасниками бойових дій у зв`язку з безпосередньою участю в антитерористичній операції має застосовуватися та редакція пункту 19 частини першої статті 6 Закону № 3551-ХІІ, під час дії якої вони брали участь в антитерористичній операції.

А тому, державою визнавались учасниками бойових дій виключно ті працівники підприємств, установ, організацій, які брали безпосередню участь в антитерористичній операції з 19.07.2014 по 18.06.2015.

Позивач як працівник Луганської служби обслуговування повітряного руху Харківського РСП Державного підприємства обслуговування повітряного руху України на посаді - диспетчера управління повітряним рухом, згідно наданих доказів перебував в зоні проведення антитерористичної операції у період з 14.04.2014 по 08.06.2014, тобто під час дії пункту 19 частини першої статті 6 Закону № 3551-ХІІ в редакції, яка не передбачала визнання працівників підприємств учасниками бойових дій.

Згідно з підпунктом 9 пункту 4 Положення про Державну службу України у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2014 року №416, Служба організовує та координує роботу з надання статусу учасника бойових дій, зокрема проводить засідання міжвідомчої комісії.

Відповідно до пункту 5 діючої редакції Порядку надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 р. №413 (далі - Порядок №413), рішення про надання та позбавлення статусу учасника бойових дій приймається: комісіями з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, утвореними в Міноборони, МВС, Мін`юсті, Національній поліції, Національній гвардії, СБУ, Службі зовнішньої розвідки, Адміністрації Держприкордонслужби, Адміністрації Держспецтрансслужби, Генеральній прокуратурі України, Управлінні державної охорони, Адміністрації Держспецзв`язку, ДСНС, ДФС (далі - комісія); міжвідомчою комісією з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій та виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) або інвалідності волонтера і деяких інших категорій осіб відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", яка утворюється Державною службою у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції, - у разі виникнення спірних питань, що потребують міжвідомчого врегулювання.

Суд звертає увагу на те, що позивач посилається на Порядок № 413 (який був прийнятий 20 серпня 2014 року) в редакції станом на квітень - червень 2014 року, а тому на момент надходження заяви від позивача Порядком №413 вже не було передбачено надання міжвідомчою комісією статусу учасника бойових дій працівникам підприємств, установ, організацій, які залучалися та брали безпосередню участь в антитерористичній операції в районах її проведення, а на момент перебування позивача в районах проведення антитерористичній операції (квітень - червень 2014 року) Порядку №413 взагалі ще не існувало.

Згідно з абзацом другим пункту 2 розділу VII Положення про міжвідомчу комісію з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій та виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) або інвалідності волонтера і деяких інших категорій осіб відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 10.11.2014 №867, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 24.11.2014 за №1494/26271 (далі - Положення №867), у разі надходження документів, розгляд яких не належить до повноважень міжвідомчої комісії, визначених розділом II цього Положення, Служба протягом п`яти робочих днів з дати їх отримання повертає документи заявнику з відповідними роз`ясненнями або надсилає їх за належністю.

Відтак, законодавець кореспондував право міжвідомчої комісії на розгляд певних документів із обов`язком Служби виносити на її засідання виключно ті документи, по яким міжвідомча комісія має право прийняти рішення по суті.

Оскільки міжвідомча комісія не може прийняти рішення щодо особи, яка не зазначена у пункті 19 частини першої статті 6 Закону № 3551-ХІІ та пункті 2 Порядку №413, Служба керуючись абзацом другим пункту 2 розділу VII Положення №867 повернула документи позивачу з відповідними роз`ясненнями.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу (ч. 1 ст. 77 КАС України).

В той же час згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування в спорі покладається на відповідача, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про правомірність його рішень.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів позивача, оцінивши досліджені під час судового розгляду справи докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 - відсутні.

Враховуючи те, що позивача звільнено від сплати судового збору відповідно до пункту 16 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір", а також у зв`язку з відмовою в задоволенні позовних вимог, тому відсутні підстави для розподілу судових витрат згідно статті 139 КАС України.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до Державної служби України у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_3 )
Відповідач:Державна служба України у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції (пров. Музейний, 12,Київ 1,01001 , код ЄДРПОУ - 39396335)

Головуючий суддя О.П. Шевчук