Справа № 813/3283/17
Суддя: Хома Олена Петрівна
Дата ухвалення: 2019-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №813/3283/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2019 року

Львівський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Хоми О.П. розглянувши у письмовому провадженні в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Львівській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Акціонерне товариство «Таксомбанк» про скасування податкових повідомлень-рішень,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Головного управління ДФС у Львівській області (далі - відповідач, ГУ ДФС у Львівській області), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Публічне акціонерне товариство «ВіЕс Банк», в якому просить визнати незаконним, протиправним та скасувати прийняті на підставі акту перевірки від 11.08.2017 №1248/13-01-13-07/ податкові повідомлення-рішення від 05.09.2017:

- № про нарахування грошових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб та штрафних санкцій в розмірі 197 314 грн 98 к.;

- № про нарахування грошових зобов`язань з військового збору та штрафних санкцій в розмірі 14 855грн 73 к.;

- № про сплату штрафу в розмірі 170 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що питання припинення зобов`язань, що виникають з кредитних договорів, в тому числі шляхом прощення боргу, повинні бути врегульовані між сторонами зобов`язання в рамках договірних правовідносин. Згідно з п.7 Порядку відшкодування банками безнадійної заборгованості за рахунок резерву є підставою для припинення зобов`язань за кредитним договором. Оскільки списання банком заборгованості за кредитним договором № KF50002 від 12.06.2008 в розмірі 34 251,33 долари США відбувалося за рахунок сформованого резерву без подальшого обліку на позабалансовому рахунку, відсутні підстави вважати, що позивачем отримані додаткові блага. Крім того, вважає, що контролюючим органом не було застосовано положення п. 8 підрозділу 1 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України та не досліджувалось питання який саме борг було прощено - основний чи проценти. Позивачем сплачено військовий збір, що підтверджується належними доказами.

Відповідач щодо задоволення позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Суть заперечень полягає у правомірності оскаржених податкових повідомлень-рішень та повноті проведення перевірки. ОСОБА_3 на підставі договору про погашення заборгованості від 23.03.2015 за кредитним договором № KF50002 від 12.06.2008 прощено (анульовано) борг в розмірі 792 913, 94 грн, що становить 34 251, 33 долари США за курсом НБУ станом на 23.03.2015. Суму прощеного (анульованого) боргу ПАТ «ВіЕс Банк» відобразив у поданому до контролюючого органу податковому розрахунку сум нарахованого доходу за формою № 1-ДФ за ознакою доходу « 126» - додаткове благо. Також ПАТ «ВіЕс Банк» надіслав позивачу лист, в якому повідомив про часткове анулювання його боргу в сумі 34 251, 33 долари США та звернув увагу на необхідність декларування та самостійної сплати податку з таких доходів. Таким чином банк виконав всі законодавчі передумови для нарахування та сплати позивачем податку з доходів фізичних осіб з сум прощеної кредитної заборгованості. Фізична особа ОСОБА_4 податкову декларацію про майновий стан і доходи до контролюючих органів за 2015 рік не подавав, доходи, отримані у вигляді додаткового блага за 2015 рік не декларував, податок на доходи фізичних осіб та військовий збір від доходу у вигляді додаткового блага за 2015 рік не сплачував. З огляду на викладене, вважає, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийнято на підставі та в межах встановлених законом.

Третя особа у запереченні на адміністративний позов зазначає, що визначальною ознакою доходу платника податку, в тому числі у вигляді додаткового блага, є фактичне отримання такого доходу платником податку в грошовій, матеріальній чи нематеріальній формі. Тому основна сума кредиту (тіло кредиту), що в подальшому анульована (прощена) банківською установою, вважається доходом платника податків в розумінні вимоги податкового законодавства, який підлягає оподаткуванню на підставі абзацу «д» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України.

Постановою Верховного Суду від 02.10.2018 скасовано рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18.01.2018 та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 07.05.2018 у справі № 813/3283/17, справу направлено на розгляд до Львівського окружного адміністративного суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, головуючим у справі № 813/3283/17 визначено суддю Хому О.П.

Ухвалою від 10.12.2018 справу №813/3283/17 прийнято до провадження з проведенням підготовчого засідання, відповідачу запропоновано подати відзив на позовну заяву з посиланням на докази, якими такий обґрунтовується, а третій особі письмові пояснення щодо позову.

Представником АТ «Таксомбанк» на адресу суду 12.02.2019 (вх.№1809) надіслано доповнення до заперечення ПАТ «ВіЕс Банк» від 23.11.2017, яке містило клопотанням заміни третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Публічне акціонерне товариство ВіЕс Банк на правонаступника Акціонерне товариство «Таксомбанк».

В судовому засіданні 12.02.2019 здійснено заміну третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ПАТ «ВіЕс Банк» на правонаступника АТ «Таксомбанк».

Представником ГУ ДФС у Львівській області через канцелярію суду 17.04.2019 (вх.№13268) подано додаткові пояснення по суті справи.

Представником позивача через канцелярію суду 24.04.2019 (вх.1342ел) подано відповідь на відзив.

Ухвалою від 24.04.2019 підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті на 21.05.2019.

ГУ ДФС у Львівській області 02.05.2019 (вх 15037) подано заперечення на позов.

В судовому засіданні 21.05.2019 суд заслухав вступні промови позивача ОСОБА_5 , представника позивача ОСОБА_6 , представника відповідача ОСОБА_7 , дослідив письмові докази та перейшов до письмового провадження.

Суд, з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

ГУ ДФС у Львівській області проведено документальну позапланову невиїзну перевірку щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати до бюджету податку на доходи фізичних осіб та військового збору фізичною особою ОСОБА_8 за період з 01.01.2015 по 31.12.2015.

Результати перевірки оформлено актом перевірки від 11.08.2017 №1248/13-01-13-07/.

Перевіркою встановлено порушення:

- абзацу «д» підп.164.2.17 п.164.2 ст.164, п.167.1 ст.167 Податкового кодексу України в результаті чого донараховано податок на доходи фізичних осіб за 2015 рік на загальну суму 157851 грн. 98 коп.;

- п.49.18.4 п.49.18 ст.49, п.1791.1 ст.179 Податкового кодексу України (неподання декларації про майновий стан і доходи за 2015 рік;

- підп.1.2, підп.1.3, підп.1.5, підп.1.6 п.16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України, підп.168.1.1, п.168.1.2 п.168.1 ст.168 Закону України від 28.12.2014 року за №71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» в результаті чого донараховано військовий збір за 2015 року на загальну суму 11884 грн. 58 коп.

Позивачем оскаржено акт перевірки в адміністративному порядку, за результатами розгляду скарги такий залишено без змін.

На підставі акта від 11.08.2017 №1248/13-01-13-07/ прийнято податкові повідомлення-рішення від 05.09.2017:

- №, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються за результатами річного декларування, в розмірі 197 314, 98 грн, в тому числі за основним платежем в розмірі 157 851 грн 98 к. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 39 463 грн;

- №, яким збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору в розмірі 14 855 грн 73 к., в тому числі за основним платежем 11 884 грн 58 к. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 2 971 грн 15 к.;

- № , яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються за результатами річного декларування за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в розмірі 170 грн.

Предметом перевірки податкового органу були кредитні правовідносини між фізичною особою ОСОБА_9 та ПАТ «ВіЕс Банк», що виникли на підставі кредитного договору від 12.06.2008 № KF50002. За умовами договору ОСОБА_4 отримав грошові кошти в розмірі 130 000 грн доларів США строком на 25 років з кінцевим строком погашення до 10.06.2033.

В період дії кредитного договору у ОСОБА_5 виникла прострочена заборгованість.

Відповідно до виписки по рахунку за період з 12.06.2008 по 06.12.2017 до 23.03.2015 позивач здійснював часткове погашення заборгованості до 17.01.2015.

Між ПАТ «ВіЕс Банк» (банк) та ОСОБА_10 (позичальник) 23.03.2015 укладено договір про погашення заборгованості №б/н, відповідно до умов якого позичальник бере на себе зобов`язання здійснити погашення заборгованості по кредитному договору від 12.06.2008 №KF50002 в сумі 35000 дол. США до 23.03.2015. (п.2.1. Договору).

Відповідно до п. 1.1. договору про погашення заборгованості загальна сума заборгованості по кредитному договору від 12.06.2008 № KF50002 становить 69 251, 33 доларів США, з яких 65 865,64 доларів США - заборгованість по тілу, 3 385,69 доларів США - відсотки.

Відповідно до п.2.2 договору про погашення заборгованості, у випадку надходження коштів в сумі 35000 дол. США, згідно умов зазначених в п.2.1, за кредитним договором від 12.06.2008 KF50002, Банк бере на себе зобов`язання звільнити позичальника від обов`язку погашення залишку заборгованості по кредитному договорі від 12.06.2008 ОСОБА_11

Позивачем на виконання договору про погашення заборгованості було сплачено 35 000 доларів США, що підтверджується квитанціями від 23.03.2015 за №864447 та №864468.

Після отримання коштів банк направив на адресу ОСОБА_5 лист про анулювання кредитного боргу в сумі 34 251,33 доларів США.

Одночасно банк повідомив позивача про те, що сума анульованого боргу включена до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого на користь ОСОБА_9 за підсумками звітного періоду, у якому такий борг анульовано та про необхідність подання декларації та самостійну сплату податку з вказаного доходу.

ПАТ «ВіЕс Банк» включено суму анульованого боргу в розмірі 34 251, 33 доларів США до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого на користь ОСОБА_5 в звітності до 2015 рік.

На запит ГУ ДФС у Львівській області від 31.08.2016 № 4361/10/13-01-13-18 ПАТ «ВіЕс Банк» листом від 13.09.2016 № 03-01/15782 повідомило наступне.

Згідно з договором про погашення заборгованості від 23.03.2015 ОСОБА_3 прощено (анульовано) борг в розмірі 792 913 грн 94 к., що становить 34 251,33 долари США за курсом НБУ, що діяв станом на 23.03.2015 23,149873 за 1 долар США. Суму прощеного боргу ПАТ «ВіЕс Банк» відобразило у поданому до контролюючого органу податковому розрахунку сум нарахованого доходу за формою № 1-ДФ за ознакою доходу 126 - додаткове благо.

У суму прощеного ОСОБА_9 за кредитним договором № KF50002 боргу проценти, комісії та/або штрафні санкції (пені) не включені. Визначені в договорі від 23.03.2015 відсотки в розмірі 3 385,69 доларів США ввійшли до суми погашеного, а не прощеного боргу. Вказане підтверджується скерованими на адресу суду заявою ПАТ «ВіЕс Банк» від 06.12.2017 та листом від 21.11.2017.

Розпорядженням ПАТ «ВіЕс Банк» від 23.03.2015 про прощення боргу прийнято рішення списати за рахунок сформованого резерву безнадійну заборгованість за кредитним договором № KF50002 в розмірі 34 251,33 долари США, перерахувати до бюджету сплачений позичальником ОСОБА_8 військовий збір 1,5% у сумі 11 893,71 грн та відобразит и в податковій звітності ф. 1ДФ суму виплаченого доходу 34 251,33 доларів США.

Списання відбулось на підставі Протоколу № 6 від 10.02.2015 про прийняття рішення дозволити прощення боргу ОСОБА_3 по кредитному договору № KF50002.

ОСОБА_4 сплатив військовий збір в розмірі 11 893 грн 71 к., що підтверджується квитанцією від 23.03.2015 №ПН1755.

Таким чином, обидві сторони договору від 23.03.2015 виконали взяті на себе зобов`язання: ОСОБА_4 - сплатив частину кредитної заборгованості в сумі 35 000, 00 доларів США, ПАТ «ВіЕс Банк» - звільнив позичальника від сплати іншої частини заборгованості в розмірі 34 251, 33 доларів США.

Предметом оскарження у справі є податкові повідомлення-рішення від 05.09.2017: № про нарахування грошових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб та штрафних санкцій в розмірі 197 314 грн 98 к., № про нарахування грошових зобов`язань з військового збору та штрафних санкцій в розмірі 14 855грн 73 к., № про сплату штрафу в розмірі 170 грн.

Спірна податкові повідомлення-рішення винесено на підставі висновків контролюючого органу про не подання ОСОБА_8 декларації за 2015 рік та не сплату ПДФО і військового збору з суми прощеного боргу в розмірі 34 251, 33 долари США.

При вирішенні спору суд керувався наступним.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулюються Податковим кодексом України (далі Податковий кодекс).

Згідно з підпунктом 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу додаткові блага - це кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Пунктом 16.1 статті 16 Податкового кодексу передбачено, що платник податків зобов`язаний, зокрема, сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до пункту 49.18 статті 49 Податкового кодексу податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює, зокрема, календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб - до 1 травня року, що настає за звітним, крім випадків, передбачених розділом ІV цього Кодексу (пп.49.18.4).

Пунктом 179.1 статті 179 Податкового кодексу встановлено, що платник податку зобов`язаний подавати річну декларацію про майновий стан і доходи відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до пункту 179.7 статті 179 Податкового кодексу фізична особа зобов`язана самостійно до 1 серпня року, що настає за звітним, сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену в поданій нею податковій декларації. Сума податкових зобов`язань, донарахована контролюючим органом, сплачується до відповідного бюджету у строки, встановлені цим Кодексом.

Статтею 167 Податкового кодексу встановлені ставки податку з доходів фізичних осіб.

Згідно з пунктом 168.2.1 статті 168 Податкового кодексу платник податку, що отримує доходи від особи, яка не є податковим агентом, та іноземні доходи, зобов`язаний включити суму таких доходів до загального річного оподатковуваного доходу та подати податкову декларацію за наслідками звітного податкового року, а також сплатити податок з таких доходів.

Згідно з пунктом 164.1 статті 164 Податкового кодексу базою оподаткування доходів фізичних осіб є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Пунктом 164.2 статті 164 Податкового кодексу встановлено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються, зокрема, дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених ст.165 цього Кодексу) (пп.164.2.17 «д») у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 25 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

Відповідно до пункту8 підрозділу 1 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу, не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу сума прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року, а також сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Норми цього пункту застосовуються до фінансових кредитів в іноземній валюті, не погашених до 1 січня 2014 року.

Дія абзацу першого цього пункту поширюється на операції з прощення (анулювання) кредитором боржникові заборгованості за фінансовим кредитом в іноземній валюті, що здійснювалися починаючи з 1 січня 2015 року.

Законом України від 28.12. 2014 №71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», який набрав чинності 01.01. 2015, внесено зміни до пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу , у відповідності до яких тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 Податкового кодексу. Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.

Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 Податкового кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту. Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 Податкового кодексу. Платники збору зобов`язані забезпечувати виконання податкових зобов`язань у формі та спосіб, визначені статтею 176 Податкового кодексу.

Аналіз вищенаведених норм свідчить про те, що підставою для нарахування та сплати податку з доходів фізичних осіб ,передбаченого абзацом «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу , а також сплати військового збору є:

1. виникнення в особи додаткового блага у вигляді прощеної основної суми кредитної заборгованості, тобто отримання особою додаткової економічної вигоди, у вигляді збережених кредитних активів і припинення права вимоги на них у банку;

2. направлення банком на адресу особи листа з розрахунком сум прощеного боргу та повідомленням про обов`язок самостійно сплатити у зв`язку з цим податку з доходів фізичних осіб;

3. включення суми анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку.

Тому першочерговим є встановлення факту виникнення в особи самого додаткового блага.

За своєю суттю прощений кредитний борг є додатковим благом особи лише у випадку відсутності в банку будь-якої правової підстави вимагати його стягнення в майбутньому, тобто припинення між сторонами кредитних відносин, взятих на себе взаємними зобов`язаннями.

Судом встановлено, що станом на 23.03.2015 кредитна заборгованість ОСОБА_5 становила 69 251, 33 доларів США, з яких 65 865,64 доларів США - заборгованість по тілу, 3 385,69 доларів США - по відсотках.

Підписуючи договір 23.03.2015, банк взяв на себе зобов`язання звільнити позивача від кредитної заборгованості за умови погашення останнім частини такої заборгованості. Таким чином, виконавши свій обов`язок з погашення боргу в розмірі 35 000,00 доларів США, у ПАТ «ВіЕс Банк» виник кореспондуючий обов`язок - звільнити ОСОБА_9 від сплати іншої частини боргу.

Статтею 605 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) встановлено, що зобов`язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов`язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора.

Ураховуючи наведену норму ЦК України, зобов`язання ОСОБА_5 щодо сплати залишкової частини боргу в розмірі 34 251, 33 долари США з 23.03.2015 є припиненими.

Вказане свідчить, що з моменту погашення боргу ОСОБА_8 в розмірі 35 000, 0 дол. США у ПАТ «ВіЕс Банк» відпали правові підстави для витребування залишкової суми в розмірі 34 251, 333 долари США, а в ОСОБА_5 на цю суму збільшився дохід, що є додатковим благом в розумінні п. 164.2 статті Податкового кодексу. Незалежно від того чи прописано в договорі терміни «анулювання» чи «прощення», за наслідками виконання договору від 23.03.2015 по суті відбулось прощення боргу.

Встановлені судом фактичні обставини підтверджують наявність і двох інших умов, що є передумовою сплати позивачем ПДФО: направлення банком на адресу ОСОБА_5 листа з повідомленням про анулювання кредитного боргу в сумі 34 251,33 доларів США та майбутні податкові ризики, що виникають з таким анулюванням та включення банком суми анульованого боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого на користь ОСОБА_5 в звітності за 2015 рік.

Вказане в сукупності свідчить про те, що у ОСОБА_5 виник обов`язок. передбачений пп. 168.2.1 п.168.2 статті 168 Податкового кодексу щодо включення суми отриманого доходу в розмірі 34 251,33 долари США до загального річного оподатковуваного доходу та подання податкової декларації за наслідками звітного податкового року, а також сплати податку з таких доходів та військовий збір.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 декларацію не подав, податку на доходи фізичних осіб з суми прощеного боргу не сплатив.

Отже, встановлені судом фактичні обставини справи свідчить про правильність висновків Акту перевірки в цій частині, які беруться судом до уваги, та законність винесених на його підставі податкових повідомлень-рішень від 05.09.2017 № та №.

Позивач вказує, що додаткове благо у вигляді прощеного боргу не виникло з огляду на те, що взаємні зобов`язання сторін по договору від 23.03.2015 не припиненні. ПАТ «ВіЕс Банк» має право вимоги до боржника, оскільки заборгованість не анульовано, а списано за рахунок страхового резерву. В обґрунтування своєї позиції ОСОБА_9 посилається на норми статті 159 Податкового кодексу.

Суд вважає такі доводи помилковими, оскільки станом на дату виникнення спірних правовідносин (анулювання боргу) ці норми були виключені з Податкового кодексу на підставі Закону України від 28.12.2014 № 71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи».

Порядок створення страхових резервних фондів фінансовими установами та списання за їх рахунок безнадійної заборгованості на час виникнення спірних правовідносин регулювалось Порядком відшкодування банками України безнадійної заборгованості за рахунок резерву, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 01.06.2011 №172 (далі Порядок № 172).

Відповідно до цього Порядку відшкодування (списання) за рахунок резерву безнадійної заборгованості не є підставою для припинення вимог банку до позичальника/контрагента. Банк зобов`язаний продовжувати роботу щодо відшкодування списаної за рахунок резерву безнадійної заборгованості.

Однак спеціальним нормативно-правовим актом, що регулює правовідносини, щодо порядку виникнення і припинення договірних, в тому числі кредитних зобов`язань є ЦК України.

Як вже зазначалось, статтею 605 ЦК України передбачено право сторін зобов`язання добровільно здійснити прощення боргу, що і було зроблено в рамках договору від 23.03.2015.

Ураховуючи викладене, передбачене Порядком №172 списання ПАТ «ВіЕс Банк» безнадійної заборгованості за рахунок резерву не може підтверджувати факт виникнення чи припинення кредитних відносин між боржником і кредитором.

Верховний Суд в постанові від 24.01.2019 у справі № 808/890/16 дійшов висновку, що у разі відшкодування банком безнадійної заборгованості фізичних осіб за рахунок резерву, останній залишає за собою право вжити повний комплекс заходів щодо стягнення в подальшому кредитної заборгованості відповідно до чинного законодавства України, оскільки таке відшкодування не є підставою для припинення вимог банку до позичальника. Відтак боржник від боргу звільненим не вважається, оскільки його цивільно-правове зобов`язання не припинилося. У справі № 808/890/16 кредитор, списавши заборгованість за рахунок страхового резерву, продовжував здійснювати претензійну-позовну роботу, спрямовану на погашення боргу, чим фактично підтвердив відсутність прощення боргу.

Судом встановлено, що кредитні зобов`язання по договору від 12.06.2008 № KF50002 припинені у зв`язку з виконанням сторонами зобов`язань, визначених договором від 23.03.2015. Тому у банку відсутні будь-які правові підстави вимагати сплати прощеної заборгованості.

Списання банком заборгованості за рахунок страхового резерву не може свідчити про відсутність у ОСОБА_5 доходу у вигляду прощеної суми боргу, оскільки такий виник на підставі договору від 23.03.2015, незалежно від внутрішньої облікової політики банку.

Позивач також вказує про незастосування контролюючим органом пункту 8 підрозділу 1 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу, як в частині нарахування податку виходячи з курсу долара США що діяв станом на 01.01.2014, так і в частині виключення зі складу оподатковуваного доходу платника податків суми процентів за таким кредитом.

Судом до уваги такі доводи позивач не беруться з наступних міркувань.

Вказана норма перехідних положень Податкового кодексу запроваджена законодавцем з метою захисту інтересів фізичних осіб в період фінансово-економічної кризи від девальвації національної валюти. Нею виключено зі складу оподаткованого доходу різницю між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначеною за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 01.01.2014. Тобто, фактично встановлено порядок нарахування податку виходячи з суми прощеного боргу в іноземній валюті по курс Національного банку України, що діяв станом на 01.01.2014.

Верховний Суд у постанові від 29.01.2019 у справі №821/707/17 дійшов висновку, що застосування пункту 8 підрозділу 1 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу допускається лише у випадку зміни сторонами кредитного договору валюти кредитування з іноземної в національну на дату анулювання (прощення) кредитної заборгованості (боргу).

Як вбачається з листа ПАТ «ВіЕс Банк» та договору від 23.03.2015, такої зміни валюти кредитування не відбулось.

Тому до спірних правовідносин не можуть бути застосовані положення пункту 8 підрозділу 1 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодекс.

У зв`язку з чим суд дійшов висновку про те, що податковим органом вірно визначено суму податкових зобов`язань, виходячи з курсу гривні до долара США станом на 23.03.2015.

Щодо доводів позивача про виключення зі складу оподатковуваного доходу відсотків за кредитним договором, то такі спростовано наданою банком інформацією.

ПАТ «ВіЕс Банк» листом від 21.11.2017 підтвердив, що анульована ОСОБА_9 сума боргу складалась виключно з основної суми кредитної заборгованості та не містила нарахованих відсотків чи штрафних санкцій. Відсотки в розмірі 3 385,69 доларів США ввійшли до суми погашеного, а не прощеного боргу.

Доводи позивача про те, що прощення боргу відбулось поза межами строку позовної давності, передбаченого абз. «д» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу не знайшли свого підтвердження.

Відповідно до виписки по рахунку позивача за період з 12.06.2008 по 06.12.2017 останній платіж був здійснений 17.01.2015 (погашення відсотків по кредиту), а прощення боргу відбулось 23.03.2015.

Доводи позивача про сплату військового збору підтверджено копією квитанції від 23.03.2015 №ПН1755 та розпорядженням ПАТ «ВіЕс Банк» від 23.03.2015 про перерахування до державного бюджету сплаченого позичальником ОСОБА_9 військового збору 1,5% у розмірі 11 893 грн 71 к.

Судом беруться до уваги такі доводи позивача та зумовлює висновок суду про відсутність у контролюючого органу правових підстав для нарахування грошових зобов`язань з військового збору та штрафних санкцій в розмірі 14 855 грн 73 к.

Тому податкове повідомлення-рішення від 05.09.2017 № є протиправним.

Відповідно до вимог частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем не подано належних доказів правомірності прийняття податкового повідомлення-рішення від 05.09.2017 № . Беручи до уваги встановлені фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що ГУ ДФС у Львівській області виконало вимоги щодо обов`язку довести правомірність податкових повідомлень-рішень від 05.09.2017 № та № .

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оцінюючи рішення відповідача на відповідність критеріям, визначеним частиною 2 статті 2 КАС України, суд вважає, що рішення від 05.09.2017 № та № прийняті відповідачем на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії) та неупереджено. Щодо податкового повідомлення-рішення від 05.09.2017 № вказаних обставин не встановлено.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_5 підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до частини 3 статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.6-10, 14, 72-77, 90, 132, 159, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДФС у Львівській області (вул. Стрийська, 35, м. Львів, 79003, ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Акціонерне товариство Таксомбанк (вул. С.Петлюри, 30, м. Київ, 01032, ) про скасування податкових повідомлень-рішень, задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення від 05.09.2017 № про нарахування грошових зобов`язань з військового збору та штрафних санкцій в розмірі 14 855грн 73 к..

Стягнути з Головного управління ДФС у Львівській області (вул. Стрийська, 35, м. Львів, ) за рахунок бюджетних асигнувань в користь на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 222 (двісті двадцять дві) грн 84 к. судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.П. Хома