Справа № 540/365/19
Суддя: Єщенко О.В.
Дата ухвалення: 2019-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2019 р.м. ОдесаСправа № 540/365/19
Головуючий в 1 інстанції: Пекний А.С.

П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді - Єщенка О.В.

суддів - Димерлія О.О.

- Коваля М.П.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 28 березня 2019 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення Новокаховської міської ради Херсонської області про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 звернулась до суду першої інстанції з позовом, в якому просила визнати протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення Новокаховської міської ради Херсонської області, які полягають у ненаданні відповіді на запит від 03.01.2019 року про надання публічної інформації, а саме надання можливості ознайомитись з матеріалами особової справи, робити фотокопії та витяги з неї; зобов`язати Управління надати запитувану інформацію у повному обсязі та у строки, визначені чинним законодавством; стягнути з Управління солідарно на користь позивачів моральну шкоду в сумі 768,40 грн., заподіяну протиправною бездіяльністю.

В обґрунтування позову зазначено, що родина позивачів з 2016 року перебуває на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення. У січні 2019 року позивач подав відповідачу заяву про надання можливості ознайомитись з матеріалами особової справи, зробити копії та витяги з матеріалів. Проте у визначений строк заяву розглянуто не було, чим створено перешкоду у реалізації майнових та немайнових прав родини в частині вирішення питань щодо надання соціальної допомоги та завдано моральної шкоди, яку позивачами оцінено у сумі 768,40 грн. Зазначені обставини свідчать про протиправну бездіяльність відповідача, у зв`язку із чим позивачі вимушені звернутись до суду із цим позовом, в якому ставиться питання про його зобов`язання вчинити певні дії в судовому порядку.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 28 березня 2019 року адміністративний позов задоволено частково. Суд визнав протиправною бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення Новокаховської міської ради Херсонської області щодо не реєстрації та не надання відповіді за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 03.01.2019 року про надання можливості ознайомитись з матеріалами особової справи, робити копії та витяги з неї. Зобов`язав Управління зареєструвати заяву ОСОБА_1 від 03.01.2019 року про надання можливості ознайомитись з матеріалами особової справи, робити копії та витяги з неї. Зобов`язав Управління надати у строки та в порядку, визначеному Законом України "Про звернення громадян" відповідь на заяву ОСОБА_1 від 03.01.2019 року про надання можливості ознайомитись з матеріалами особової справи, робити копії та витяги з неї. У задоволенні решти позовних вимог суд відмовив.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просять скасувати судове рішення в частині залишення без задоволення позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна не скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 03.01.2019 року ОСОБА_1 подала до Управління праці та соціального захисту населення Новокаховської міської ради Херсонської області заяву, в якій просила надати можливість ознайомитись з матеріалами особової справи, зробити копії та витяги з неї.

Вказана заява прийнята відповідачем, що підтверджується відповідним штемпелем від 03.01.2019 року на копії заяви.

Оскільки у визначений строк відповіді на звернення позивач не отримав, він звернувся до суду із цим позовом, в якому ставиться питання про зобов`язання відповідача вчинити певні дії в судовому порядку та стягнути моральну шкоду.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів; забезпечення громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення регулюються Законом України "Про звернення громадян" від 02.10.1996 року №393/96-ВР.

Оскільки відповідачем не надано доказів реєстрації звернення, а також надання відповіді на звернення у встановленому чинним законодавством порядку, суд першої інстанції дійшов висновку про протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень із зобов`язанням його вчинити ці дії в судовому порядку.

Водночас, оскільки ні зі змісту позовної заяви, ні матеріалів справи позивачами не підтверджено завдання неправомірними діями відповідача моральної шкоди, суд першої інстанції дійшов про необґрунтованість вимог в цій частині та відсутність підстав для їх задоволення.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 року №393/96-ВР громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

За змістом ст. 3 Закону України від 02.10.1996 року №393/96-ВР заявою (клопотанням) є звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності.

Згідно із ч.ч. 1, 4, 5 ст. 5 Закону України від 02.10.1996 року №393/96-ВР звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, за цим Законом врегульовано питання практичної реалізації громадянами України своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів.

Порядок розгляду заяв (клопотань) врегульовано ст. 15 Закону України від 02.10.1996 року №393/96-ВР, відповідно до якої органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.

Згідно із ч. 1 ст. 20 Закону України від 02.10.1996 року № 393/96-ВР звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.

Разом з цим, статтею 19 Закону України від 02.10.1996 року № 393/96-ВР визначено, що органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані, зокрема, об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги, письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення.

Судом першої інстанції вірно враховано, що порушені у заяві питання позивачем подано на розгляд в січні 2019 року, а отже не надання відповіді у встановленому порядку та терміни свідчить про бездіяльність суб`єкта владних повноважень та наявність підстав для його зобов`язання вчинити ці дії з дотриманням правил закону в судовому порядку.

Водночас, за правилами ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Таким чином, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Позивач повинен зазначити у чому полягає моральна шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно, з яких міркувань він виходить, визначаючи розмір моральної шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Підлягають з`ясуванню, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що факт заподіяння відповідачем моральної шкоди позивачі обґрунтовують залишення без відповіді відповідного звернення, а отже і порушення їх гарантованих прав у доступі до інформації, що призвело до вимушеної організації процесу звернення до суду.

Фактичними та документальними доказами, які доводять підстави для відшкодування збитків як способу поновлення порушених прав, на думку позивачів є: зусилля, покладені на формування запиту, процедури його реєстрації в іншому населеному пункті; тривала відсутність очікуваного результату від звернення до відповідача при потребі мати таку інформацію; відчуття приниження та меншовартості, негативні емоції, - як неминучий наслідок зневажливого ставлення та поведінки відповідача до особи позивачів; вимушені дії позивача, пов`язані із звернення до суду, що призводять до відриву від основної професійної діяльності; витрати на правові консультації, забезпеченні оргтехніки, канцелярське приладдя, витратні матеріали, транспорт, зв`язок тощо - для звернення до суду та розгляду справи; зміна звичного способу життя позивачів, непередбачувані витрати їх особистого часу внаслідок неправомірних дій відповідача; недоотримання очікуваних благ через зміну звичних роду занять.

Розмір моральної шкоди позивачі оцінюють за ставкою, встановленою державною, що слугує грошовою дефініцією при обчисленні обсягу відшкодування витрат.

Водночас, не обґрунтовано заподіяння моральної шкоди позивачам, адже на наявність зазначених обставин, як-то відчуття приниження та меншовартості, негативні емоції, - як неминучий наслідок зневажливого ставлення та поведінки відповідача до особи позивачів, не надано жодних доказів, не обґрунтовано в чому саме виразились втрати немайнового характеру при тривалій відсутність очікуваного результату від звернення до відповідача тощо.

Колегія суддів враховує, що звернення із цим позовом ґрунтувалось на реалізації прав позивачів у певній сфері правовідносин.

Сам факт неправомірних дій суб`єкта владних повноважень не є підтвердженням спричинення моральних страждань, а захист прав та інтересів позивачів реалізовано в судом першої інстанції в порядку, визначеному адміністративним процесуальним законодавством.

Разом з цим, колегія суддів враховує, що відповідно до п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України "Про судовий збір" від 08.07.2011 року №3674-VI судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.

Таким чином, у справах про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень позивач звільняється від сплати судового збору, а отже вказані вимоги не є об`єктом справляння судового збору, відтак збір за такі вимоги відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань не підлягає.

Враховуючи наведене, оскільки висновки суду відповідають нормам законодавства, що регулюють спірні правовідносини, а доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують, колегія суддів вважає, що судове рішення відповідно до вимог ст. 316 КАС України підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 139, 308, 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 28 березня 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її прийняття, але може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий-суддя: О.В. Єщенко

Судді: О.О. Димерлій

М.П. Коваль