Справа № 160/2087/19
Суддя: Кадникова Ганна Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 квітня 2019 року Справа № 160/2087/19
Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Кадникова Г.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії про визнання бездіяльності протиправною,
ОСОБА_2 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом про:
- визнання рішення відділу з питань призначення та перерахунків пенсій №13 управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 28.11.2018 року №446/03-17/27 щодо відмови мені в переході на пенсію у зв`язку з втратою годувальника на підставі статті 37 закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року №3723-XII протиправним та скасувати його.
- зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області перевести мене з 19 листопада 2018 року на пенсію у зв`язку з втратою годувальника на підставі статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року №3723-XII у розмірі 70% суми заробітної плати померлого годувальника ОСОБА_3 та нарахувати і виплачувати її з 19.11.2018 р. з урахуванням фактично виплачених сум.
В обґрунтування вимог позивачем зазначено, що рішення відповідача порушує її право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника відповідно до Закону України «Про державну службу».
Ухвалою суду від 11.03.2019р. позовну заяву прийнято до розгляду та відповідно приписів ст.12 КАС України ухвалено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання.
10.04.2019р. відповідачем до суду подано відзив на позовну заяву, за змістом якого проти задоволення позовних вимог заперечує, зазначивши, що законодавець чітко визначив коло осіб, на яких після 01.05.2016р. поширюється ст.37 Закону України «Про державну службу». Призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, який отримував пенсію за віком як держслужбовець, на час звернення позивача здійснюється на загальних підставах та регулюється нормами ст.36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Відповідач вважає, що з 01.05.2016р. законодавець виключив можливість призначити пенсію по втраті годувальника на підставі ст.37 Закону України «Про державну службу».
16.04.2019р. позивачем подано відповідь на відзив, яка за своїм змістом підтверджує обґрунтування позову.
Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, судом встановлено, що ОСОБА_2 є пенсіонером та отримує пенсію за віком, що підтверджується пенсійним посвідченням від 21.08.2003р. номер пенсійної справи 115049.
Відповідно до свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_1 , виданого довідки Виконавчим комітету Томаківської селищної ради, 30.04.1971р. укладено шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва Серії НОМЕР_2 від 03.07.2017р.
З копії пенсійного посвідчення НОМЕР_3 від 12.12.2000р. встановлено, що ОСОБА_3 отримував пенсію за віком, призначену відповідно до ст.37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993р. №3723-ХІІ.
Відповідно до розпорядження №113411 від 17.04.2008р. про перерахунок пенсії, трудовий стаж ОСОБА_3 становить 33 роки 9 місяців, а стаж державної служби 21 рік 7 місяців.
ОСОБА_2 перебувала на утриманні померлого чоловіка - ОСОБА_3 до дня його смерті, згідно копії довідки Виконавчого комітету Томаківської селищної ради Томаківського району Дніпропетровської області вих..№3604 від 16.11.2018р.
19.11.2018р. позивач звернулась до відділу з питань призначення та перерахунків пенсій №13 управління застосування пенсійного законодавства ГУ ПФУ в Дніпропетровській області зі заявою №515 про переведення її на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.
28.11.2018р. рішенням ГУ ПФУ в Дніпропетровській області №446/0317/27 відмовлено позивачу у переведенні на інший вид пенсії посилаючись на те, що з 01.05.2016р. набув чинності Закон України «Про державну службу» №889-VIII від 01.12.2015р. Згідно з п.2 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889 втратив чинність Закон України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ, яким в статті 37 було передбачено призначення пенсій держслужбовцям за віком, по інвалідності та у разі втрати годувальника. Таким чином, призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, який отримував пенсію за віком як держслужюовець, здійснюється на загальних підставах та регулюється нормами статті 36 Закону 1058.
Не погодившись з відмовою відповідача, позивач звернулась з позовом за захистом своїх прав та інтересів.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Суд зазначає, що спірним у справі є правомірність дій відповідача щодо відмови в переведенні позивача на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до ст.37 Закону №3723-XII від 16 грудня 1993 року.
Пунктом 10 статті 37 Закону № 3723-XII передбачено що в разі смерті особи в період перебування на державній службі за наявності у померлого годувальника стажу державної служби не менше 10 років непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, призначається пенсія у зв`язку з втратою годувальника на одного непрацездатного члена сім`ї в розмірі 70% суми заробітної плати померлого годувальника, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а на 2-х і більше членів сім`ї - 90% відсотків. До непрацездатних членів сім`ї належать особи, зазначені у статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника на умовах, передбачених частиною десятою цієї статті, мають також непрацездатні члени сім`ї померлої особи, яка отримувала або мала право на пенсію за цим Законом.
Відповідно до змісту частини десятої статті 37 №3723-XII право на отримання пенсії у зв`язку з втратою годувальника мають також непрацездатні члени сім`ї померлої особи, які отримували або мали право на пенсію за цим законом.
Закон №3723-XII втратив чинність на підставі Закону України «Про державну службу» №889-VIII від 10 грудня 2015 року (далі - Закон №889-VIII) за винятком статті 37 Закону України № 3723-XII, яка повинна застосовуватися до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 розділу 11 Закону № 889 -VIII.
Згідно із пунктами 10 і 12 розділу 11 Закону №889-VIII та Закону №2453-VI державні службовці які на момент набрання законної сили цим законом мають стаж роботи на державній службі 10 або 20 років на посадах віднесених до відповідних категорій державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII.
Пунктом 13 розділу 11 Закону № 889-VIII передбачено, що за особами, які на день набрання чинності цим Законом, перебувають у відставці, відповідно до вимог ст.31 Закону №3723-XII зберігаються гарантії, передбачені цією статтею.
Відповідно до ч.1 ст.37 Закону №3723-XII на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Відповідно до ч.13 та ч.14 ст.37 Закону №3723-XII у разі смерті особи у період перебування на державній службі за наявності у померлого годувальника стажу державної служби не менше 10 років непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні (при цьому дітям - незалежно від того, чи були вони на утриманні померлого годувальника), призначається пенсія у зв`язку з втратою годувальника на одного непрацездатного члена сім`ї у розмірі 70 відсотків суми заробітної плати померлого годувальника, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а на двох і більше членів сім`ї - 90 відсотків. До непрацездатних членів сім`ї належать особи, зазначені у статті 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника на умовах, передбачених частиною десятою цієї статті, мають також непрацездатні члени сім`ї померлої особи, яка отримувала або мала право на пенсію за цим Законом.
З огляду на спірні правовідносини, а також дотримання принципу правової визначеності як складової принципу верховенства права полягає у тому, що, приймаючи нові умови пенсійного забезпечення згідно Закону №889-VIII, Верховна Рада України закріпила право певних осіб на конкретні умови призначення пенсії, зокрема, пенсії державного службовця шляхом відсилання до норм Закону, який, серед іншого, передбачає такий вид пенсійного забезпечення, як призначення пенсії по втраті годувальника.
За таких умов, розповсюдивши право на особу, законодавець шляхом прийняття закону поширив і право членів сім`ї цієї особи при призначенні пенсії на випадок втрати годувальника у разі її смерті, тобто позивача, відповідно до ст.37 Закону №3723-XII.
За таких обставин, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для їх задоволення.
Згідно з п.1 ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч.1 ст.73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
В даному випадку, відповідач не довів правомірності своїх дій та прийнятого рішення.
З урахуванням принципу змагальності, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі (ст.9 КАС України), положення Кодексу адміністративного судочинства України передбачають не лише обов`язок суб`єкта владних повноважень (відповідача у справі) щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності (ч.2 ст.77 КАС України), але й обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (ч.1 ст.77 КАС України).
Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.
Керуючись ст.ст.139, 241-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
Адміністративний позов ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії про визнання бездіяльності протиправною - задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати рішення відділу з питань призначення та перерахунків пенсій №13 управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 28.11.2018 року №446/03-17/27 щодо відмови ОСОБА_2 в переході на пенсію у зв`язку з втратою годувальника на підставі статті 37 закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року №3723-XII.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області перевести ОСОБА_2 з 19 листопада 2018 року на пенсію у зв`язку з втратою годувальника на підставі статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року №3723-XII у розмірі 70% суми заробітної плати померлого годувальника ОСОБА_3 та нарахувати і виплачувати її з 19.11.2018 р. з урахуванням фактично виплачених сум.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Г. В.Кадникова