Справа № 761/38695/17
Суддя: Піхур О. В.
Дата ухвалення: 2019-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/761/22/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2019 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: Піхур О.В.,

за участю:

секретаря судового засідання - Мусійчук В.С.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - Лозової А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Шевченківського районного суду м. Києва в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві про визнання дій протиправними та скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві (далі - відповідач) про визнання дій протиправними та скасування постанови.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідно до постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 25.04.2017 року, яка набрала законної чинності 05.07.2017 року, позов позивача про визнання дій (бездіяльності) протиправною та зобов`язання вчинити дії задоволено. 26 липня 2017 року позивач направив виконавчий лист №761/778/17 до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві для примусового виконання рішення суду. У серпні 2017 року позивача повідомлено про відкриття виконавчого провадження від 04.08.2017 (ВП № 54407851). Виконавчим листом, виданого Шевченківським районним судом у місті Києві від 25.07.2017 №761/778/17, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві вчинити дії щодо призначення та виплати позивачу основної пенсії починаючи з 18 липня 2014 року довічно шляхом включення до складу грошового забезпечення за 24 місяці перед звільненням зі служби з розміру якого обчислюється пенсія: грошову допомогу на оздоровлення - 18222,90 грн., матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань - 18222,90 грн., індексацію - 4178,19 грн., щомісячну грошову винагороду 34016,08 грн., одноразову грошову допомогу при звільненні у розмірі 82003,05 грн. та суму різниці між фактично отриманим та перерахованим розміром цієї грошової допомоги із врахуванням індексації та щомісячної додаткової грошової винагороди та провести доплату різниці між фактично отриманим та перерахованим розміром пенсійних виплат. Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві зазначене рішення суду виконано у неповному обсязі, а саме не враховано при обчисленні пенсії суму різниці між фактично отриманим та перерахованим розміром одноразової грошової допомоги при звільненні із врахуванням індексації та щомісячної додаткової грошової винагороди. Однак, 24 жовтня 2017 року позивач отримав постанову державного виконавця від 28.09.2017 року про закінчення виконавчого провадження. Головний державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Лозова А.І., керуючись лише повідомленням боржника - ГУ ПФ України у м. Києві від 29.08.2017 року №20375/03, керуючись п. 9 частини першої статті 39, статтею 40 Закону України «Про виконавче провадження» незаконно постановила закінчити виконавче провадження. Фактично, будь-яких дій щодо повного виконання рішення суду відповідачем не здійснено, документальне підтвердження щодо правильності призначення пенсії та виплати у належному розмірі даної грошової суми не витребувано. Позивач вважає дії відповідача незаконними та такими, що порушують його права.

Тому, позивач, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просив суд визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не виконання рішення суду в повному обсязі згідно з виконавчим документом №761/778/17 від 25.07.2017 (ВП №54407851) згідно вимог ЗУ «Про виконавче провадження»; визнати незаконною та скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції к м. Києві Лозової А.І. від 28.09.2017 року про закінчення виконавчого провадження за виконавчим листом №761/778/17 від 25.07.2017 (ВП №54407851); зобов`язати відповідача невідкладно відновити виконавче провадження №54407851 по виконанню виконавчого документу №761/778/17 від 25.07.2017 року.

Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.11.2017 року вказані матеріали позовної заяви було передано для розгляду судді Малинникову О.Ф.

Ухвалою від 24.01.2018 року суддею Малинниковим О.Ф. було відкрито провадження у справі.

У відповідності до розпорядження Шевченківського районного суду м. Києва від 30.11.2018 року, здійснено перерозподіл даної справи у зв`язку зі звільненням судді Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_2 з посади судді на підставі рішення ВРП від 25.09.2018 року.

Ухвалою суду від 03.12.2018 року справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив задовольнити їх у повному обсязі з підстав зазначених у позовній заяві.

У судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнав, просив в задоволенні позову відмовити у повному обсязі, зазначивши, що відповідач діяв у відповідності до вимог законодавства.

Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, повно, об`єктивно та всебічно дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 25.04.2017 року, яка набрала законної сили 05.07.2017 року, адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління пенсійного фонду України в м. Києві, Генерального штабу Збройних Сил України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії - задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Генерального штабу Збройних Сил України, яка полягає у не складанні на дату звільнення з військової служби позивача (17.07.2014 року) довідки про виплачені види грошового забезпечення - грошову допомогу на оздоровлення, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, індексацію, одноразову грошову допомогу при звільненні, щомісячну додаткову грошову винагороду, які не входять в довідку № 305/371 від 24.07.2014 про додаткові види грошового забезпечення для обчислення пенсії. Визнано протиправними дії Генерального штабу Збройних Сил України, щодо не включення до розрахунку грошової допомоги при звільненні грошового забезпечення із урахуванням індексації та щомісячної додаткової грошової винагороди, яка виплачувалася позивачу відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 13.03.2013 № 161 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року № 889». Зобов`язано Генеральний штаб Збройних Сил України здійснити позивачу перерахунок розміру грошової допомоги при звільненні з грошового забезпечення із врахуванням індексації та щомісячної додаткової грошової винагороди, провести виплату різниці між фактично отриманим та перерахованим розміром грошової допомоги при звільненні. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо неврахування грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, індексації, одноразової грошової допомоги при звільнені при обчисленні позивачу розміру основної пенсії з 18 липня 2014 року виходячи із розміру грошового забезпечення за 24 місяців перед звільненням зі служби. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві вчинити дії щодо призначення та виплати позивачу основної пенсії починаючи з 18 липня 2014 року довічно шляхом включення до складу грошового забезпечення за 24 місяці перед звільненням зі служби з розміру якого обчислюється пенсія: грошову допомогу на оздоровлення - 18222,90 грн., матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань - 18222,90 грн., індексацію - 4178,19 грн., щомісячну грошову винагороду 34016,08 грн., одноразову грошову допомогу при звільненні у розмірі 82003,05 грн. та суму різниці між фактично отриманим та перерахованим розміром цієї грошової допомоги із врахуванням індексації та щомісячної додаткової грошової винагороди та провести доплату різниці між фактично отриманим та перерахованим розміром пенсійних виплат. Стягнуто солідарно з Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві та Генерального штабу Збройних Сил України на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 1280,00 грн.

25.07.2017 року Шевченківським районним судом м. Києва видано виконавчий лист, яким зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві вчинити дії щодо призначення та виплати позивачу основної пенсії починаючи з 18 липня 2014 року довічно шляхом включення до складу грошового забезпечення за 24 місяці перед звільненням зі служби з розміру якого обчислюється пенсія: грошову допомогу на оздоровлення - 18222,90 грн., матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань - 18222,90 грн., індексацію - 4178,19 грн., щомісячну грошову винагороду 34016,08 грн., одноразову грошову допомогу при звільненні у розмірі 82003,05 грн. та суму різниці між фактично отриманим та перерахованим розміром цієї грошової допомоги із врахуванням індексації та щомісячної додаткової грошової винагороди та провести доплату різниці між фактично отриманим та перерахованим розміром пенсійних виплат.

Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Лозовою А.І. від 04.08.2017 року відкрито виконавче провадження ВП №54407851.

Листом ГУ ПФУ в м. Києві №20375/03 від 29.08.2017 року повідомлено Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві, що з метою виконання рішення суду управлінням здійснено перерахунок пенсії в порядку, встановленому судовим рішенням. Сума нарахованих коштів за період з 18.07.2014 року по 31.07.2017 року становить 129829,19 (в тому числі ПДФО в сумі та військовий збір в сумі 9723,49 грн.), для проведення виплати зазначену суму коштів включено в основну відомість для виплати пенсії на вересень 2017 року, з 01.09.2017 року ОСОБА_1 встановлено для щомісячної виплати визначений судом розмір пенсії, в сумі 8879,61 грн.

Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Лозовою А.І. від 28.09.2017 року закінчено виконавче провадження ВП №54407851, згідно якої встановлено, що відповідно повідомлення ГУ ПФУ в м. Києві від 29.08.2017 року №20375/03 рішення суду виконано фактично у повному обсязі, сума нарахування становить 129829,49 грн., новий розмір пенсії становить 8879,61 грн.

26.10.2017 року позивач звертався до відповідача із скаргою на дії державного виконавця, просив визнати незаконною постанову державного виконавця від 28.09.2017 року та її скасувати.

Листом відповідача №10528/02-01-28 від 17.11.2017 року позивача повідомлено, що ГУ ПФУ в м. Києві рішення суду виконано в повному обсязі, а тому державний виконавець при винесенні постанови про закінчення виконавчого провадження діяв відповідно до вимог ЗУ «Про виконавче провадження».

Позивач зазначає, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві зазначене рішення суду виконано у неповному обсязі, а саме не враховано при обчисленні пенсії суму різниці між фактично отриманим та перерахованим розміром одноразової грошової допомоги при звільненні із врахуванням індексації та щомісячної додаткової грошової винагороди, фактично, будь-яких дій щодо повного виконання рішення суду відповідачем не здійснено, документальне підтвердження щодо правильності призначення пенсії та виплати у належному розмірі даної грошової суми не витребувано, тому позивач вважає дії відповідача незаконними та такими, що порушують його права.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.ст. 1, 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; гласності та відкритості виконавчого провадження; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України; ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом; виконавчих написів нотаріусів; посвідчень комісій по трудових спорах, що видаються на підставі відповідних рішень таких комісій; постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди; постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом; рішень інших державних органів та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами; рішень Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", а також рішень інших міжнародних юрисдикційних органів у випадках, передбачених міжнародним договором України; рішень (постанов) суб`єктів державного фінансового моніторингу (їх уповноважених посадових осіб), якщо їх виконання за законом покладено на органи та осіб, які здійснюють примусове виконання рішень.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» виданий судом виконавчий лист є документом, на підставі якого державна виконавча служба здійснює примусове виконання.

Під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (ч.1 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: 1) проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; 2) проводити перевірку виконання юридичними особами незалежно від форми власності, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями рішень стосовно працюючих у них боржників; 3) з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; 4) за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у зв`язку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду; 5) безперешкодно входити на земельні ділянки, до приміщень, сховищ, іншого володіння боржника - юридичної особи, проводити їх огляд, примусово відкривати та опечатувати їх; 6) накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; 7) накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей; 8) здійснювати реєстрацію обтяжень майна в процесі та у зв`язку з виконавчим провадженням; 9) використовувати за згодою власника приміщення для тимчасового зберігання вилученого майна, а також транспортні засоби стягувача або боржника за їхньою згодою для перевезення майна; 10) звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз`яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення; 11) приймати рішення про відстрочку та розстрочку виконання рішення (крім судових рішень), за наявності письмової заяви стягувача; 12) звертатися до суду з поданням про розшук дитини, про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває дитина, стосовно якої складено виконавчий документ про її відібрання; 13) звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб; 14) викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні. У разі якщо боржник без поважних причин не з`явився за викликом виконавця, виконавець має право звернутися до суду щодо застосування до нього приводу; 15) залучати в установленому порядку понятих, працівників поліції, інших осіб, а також експертів, спеціалістів, а для проведення оцінки майна - суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання; 16) накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом; 17) застосовувати під час примусового виконання рішень фото- і кінозйомку, відеозапис; 18) вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження; 19) у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів; 20) залучати в разі потреби до проведення чи організації виконавчих дій суб`єктів господарювання, у тому числі на платній основі, за рахунок авансового внеску стягувача; 21) отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком; 22) здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом.

При аналізі зазначених норм чинного законодавства України вбачається, що належне виконання виконавцем покладених на нього обов`язків гарантує, зокрема непорушність майнових прав як стягувача так і боржника.

Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Згідно ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно вимог ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити їх захистити шляхом: визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

За приписами ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (ч.2 ст.77 КАС України).

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що в діях відповідача відсутні ознаки протиправності, крім того, права позивача відповідачем не було порушено, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ЗУ «Про виконавче провадження», ст.ст. 5-9, 77, 139, 246, 255, 295 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві про визнання дій протиправними та скасування постанови - відмовити.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень КАС України (в редакції від 03.10.2017 року) : до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу, а саме, відповідно до ч.1 ст. 186 КАС України : апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного рішення суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на подання апеляційної скарги з клопотанням про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання повного рішення суду 22.04.2019 року.

Суддя