Справа № 400/3198/18
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2019-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2019 р.м.ОдесаСправа № 400/3198/18

Головуючий в 1 інстанції: Мороз А. О.

Час і місце ухвалення: 05.03.2019р., м. Миколаїв

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого - судді : Бойка А.В.,

суддів: Осіпова Ю.В.,

Шевчук О.А.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Одесі апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 05 березня 2019 року по справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В :

22.12.2018 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулась до Миколаївського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови №056306 від 26.07.2018 року про застосування до позивача адміністративно-господарського штрафу в сумі 1700 грн. за порушення абзацу 3 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 05.03.2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, 29.03.2019 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, обґрунтовану посилання на порушення судом норм матеріального і процесуального права, не повне з`ясування судом обставин справи.

В своїй скарзі апелянт зазначає, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки доводам позивача, що ведення індивідуальної контрольної книжки водія у вантажних транспортних засобах взагалі не допускається, для них є обов`язковим встановлення тахографу, тому відповідальність за відсутність протоколу чи контрольної книжки водія несе водій, а не перевізник.

Також, апелянт зазначила, що вона взагалі не є перевізником, а є лише власником транспортного засобу, тому не повинна нести відповідальність за дане правопорушення. Крім того, апелянт наголошувала, що про розгляд справи її не сповіщено, чи позбавлено її можливості на ефективний правовий захист. А відтак, у Державної служби України з безпеки на транспорті відсутні правові підстави для винесення постанови про стягнення з позивача адміністративно-господарського штрафу в сумі 1700 грн.

У зв`язку з цим, в апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 05.03.2019 року та прийняття нової постанови - про задоволення позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .

Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.1 ч.1 ст.311 КАС України.

Заслухавши суддю - доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подана скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 25.06.2018 року на автомобільній дорозі М-17 "Херсон-Феодосія-Керч" проведено перевірку транспортного засобу "Рено", держаний номер НОМЕР_1 , та встановлено надання послуг з перевезення вантажу без оформлення документів, а саме: відсутній протокол перевірки та адаптації тахографа або контрольної індивідуальної картки водія.

За результатами перевірки було складено акт №078512 від 25.06.2018 року, в якому зафіксовано порушення вимог абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" (далі - Закон), що виразилося у наданні послуг з перевезення вантажу без оформлення документів, передбачених ст. 48 Закону, а саме: протоколу перевірки та адаптації тахографа або індивідуальної контрольної книги водія.

Постановою від 26.07.2018 року №056306 до позивача застосовано адміністративно-господарський штраф в сумі 1700 гривень.

Не погоджуючись з вказаною постановою ФОП ОСОБА_1 оскаржила її в судовому порядку.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, виходив з того, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, на якого КАС України покладає обов`язок доказування в адміністративному суді правомірності прийнятих ним рішень, доведено суду, що позивачем надавались послуги з перевезення вантажу без оформлення протоколу перевірки та адаптації тахографа або індивідуальної контрольної книги водія.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість застосування до ФОП ОСОБА_1 адміністративно-господарського штрафу в сумі 1700 гривень. При цьому, апеляційний суд виходить з наступного.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про автомобільний транспорт" автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Відповідно до ст.18 Закону з метою організації безпечної праці та ефективного контролю за роботою водіїв транспортних засобів автомобільні перевізники зобов`язані: організовувати роботу водіїв транспортних засобів, режими їх праці та відпочинку відповідно до вимог законодавства України; здійснювати заходи, спрямовані на забезпечення безпеки дорожнього руху; забезпечувати виконання вимог законодавства з питань охорони праці; здійснювати організацію та контроль за своєчасним проходженням водіями медичного огляду, забезпечувати їх санітарно-побутовими приміщеннями й обладнанням.

Згідно ст.48 Закону автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

При цьому, колегія суддів наголошує, що перелік необхідних документів для здійснення внутрішніх перевезень вантажів не є вичерпним, оскільки у ст. 48 Закону визначено, що законодавством можуть бути передбачені інші документи необхідні для внутрішніх перевезень вантажів.

Так, пунктом 6.1. Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв`язку України №340 від 07.06.2010 року та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 14 вересня 2010 року за №811/18106 (далі Положення - № 340), передбачено, що автобуси, що використовуються для нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень, для регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 50 км, вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами.

Згідно п. 6.2 Положення №340 облік робочого часу водіїв здійснюється на основі табеля обліку використання робочого часу. Перевізник, який використовує водіїв за наймом, щомісяця складає графік змінності водіїв, веде відомість обліку робочого часу та відпочинку водія (додаток 2), у якій щодо кожної робочої зміни зазначаються планові та фактичні дані щодо маршруту, початок та кінець робочої зміни.

Відповідно до п.6.3. Положення №340 водій, що керує транспортним засобом, який не обладнаний тахографом, веде індивідуальну контрольну книжку водія.

Відповідно до абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно господарські штрафи за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону - штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно пункту 7.1. Положення № 340 перевірка додержання режиму праці та відпочинку водія здійснюється Державною службою України з безпеки на транспорті з дотриманням вимог Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 листопада 2006 року № 1567.

Пунктом 7.2. Положення №340 визначено, що головний орган, на який покладається забезпечення безпеки дорожнього руху, здійснює перевірку встановленого режиму праці і відпочинку водіїв відповідно до чинного законодавства України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006р. №1567 затверджено Порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті (далі - Порядок №1567). Вказаний Порядок визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб`єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, виконанням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення на міжобласних автобусних маршрутах, вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення, дотриманням габаритно-вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій і ліцензійних карток, виконанням суб`єктами господарювання ліцензійних умов, внесенням перевізниками-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами, а також диспетчерського контролю за роботою автомобільних перевізників.

Таким чином, саме на перевізника покладено обов`язок контролю додержання працівниками вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень вантажів автомобільним транспортом та, як наслідок, у разі недодержання покладених зобов`язань - настання відповідальності.

Відповідно до п.15 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті №1567, під час проведення рейдової перевірки перевіряється, серед іншого, наявність визначених статтями 39 і 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом та додержання водієм режиму праці та відпочинку, а також вимоги щодо наявності в автобусі двох водіїв у разі перевезення пасажирів на відстань 500 і більше кілометрів.

Відповідно до вказаних приписів, у відповідача наявні повноваження щодо перевірки наявності документів, визначених статтями 39 і 48 Закону України "Про автомобільний транспорт".

Пунктом 21 Порядку встановлено, що у разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовими особами, що провели перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.

Як зазначалось вище, за результатами перевірки було складено акт №078512 від 25.06.2018 року, в якому зафіксовано порушення вимог абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" - надання послуг з перевезення вантажу без оформлення документів, передбачених ст. 48 Закону, а саме: протоколу перевірки та адаптації тахографа або індивідуальної контрольної книги водія.

Твердження апелянта про недоведеність вчинення ним порушень щодо організації перевезень вантажів автомобільним транспортом спростовується наявними у матеріалах справи належними та допустимим доказами. Зокрема, доводи позивача про те, що він не має статусу перевізника спростовуються наявною в матеріалах справи товарно-транспортною накладною №565 від 25.06.2018р., перевізником в якій зазначено саме ФОП ОСОБА_1 (а.с.22 з.б.)

В обґрунтування вимог апеляційної скарги ФОП ОСОБА_1 посилається на порушення Державною службою України з безпеки на транспорті процедури розгляду справи, оскільки позивач не була належним чином повідомлена про розгляд справи та, як наслідок, не мала можливості реалізувати своє право на юридичну допомогу.

Відповідно до п. 26 Порядку №1567 справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи суб`єкта господарювання. Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа суб`єкта господарювання повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням.

Колегія суддів зазначає, запрошення на 26.07.2018 року було направлено на адресу позивача 17.06.2018 року (а.с. 23) та повернулось неврученим до відповідача 17.08.2018 року з відміткою "за закінченням терміну зберігання".

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що суб`єкт владних повноважень виконав покладений на нього обов`язок щодо завчасного повідомлення про розгляд справи, однак з незалежних від нього обставин позивач не отримав поштову кореспонденцію.

Крім того, твердження ФОП ОСОБА_1 про відсутність у неї можливості реалізації права на юридичний захист колегія суддів залишає поза увагою, оскільки оскарження постанови відповідача №056306 від 26.07.2018 року про стягнення з позивача адміністративно-господарського штрафу в сумі 1700 грн. в судовому порядку надало позивачу в повній мірі скористатись як і правовою допомогою, так і можливістю надання відповідних пояснень та доказів своєї правової позиції.

Також, колегія суддів критично ставиться до тверджень апелянта стосовно недопустимості залучення судом першої інстанції до матеріалів справи копії товарно-транспортної накладної №565 від 25.06.2018 року з підстав не засвідчення її копії та не встановлення джерела походження. За наслідком дослідження вказаної копії ТТН, колегія суддів доходить висновку, що вказана товарно-транспортна накладна є фотографією, яка зроблена на фоні інших документів, що надавались водієм перевізника під час перевірки, а тому джерело її походження є очевидним та допустимим. Крім того, зазначену копію завірено належним чином, оскільки на ній міститься відбиток печатки відповідача та підпис уповноваженої посадової особи Державної служби України з безпеки на транспорті.

Інші доводи апеляційної скарги є не суттєвими та висновків суду не спростовують.

З огляду на викладені обставини та за наслідком дослідження позицій сторін, колегія суддів суду апеляційної інстанції доходить висновку, що відповідачем належними та допустимими доказами доведено правомірність накладення на ФОП ОСОБА_1 адміністративно-господарського штрафу в сумі 1700 грн. за надання послуг з перевезення вантажу без оформлення протоколу перевірки та адаптації тахографа або індивідуальної контрольної книги водія.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає вказану апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд апеляційної інстанції, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 05 березня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення або з дня вручення учаснику справи повного судового рішення.

Суддя-доповідач: А.В. Бойко

Суддя: Ю.В. Осіпов

Суддя: О.А. Шевчук