Справа № 1.380.2019.000025
Суддя: Коморний Олександр Ігорович
Дата ухвалення: 2019-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 1.380.2019.000025
У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

17 травня 2019 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Коморного О.І.

секретар судового засідання Бабич Ю.Б.

за участю:

представника позивача Гнатув Є.М.,

представника відповідача Якимчук Я.Б.

треті особи не прибули

розглянув у судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Люксорцентрторг" про визнання протиправним та скасування рішення Дрогобицької міської ради Львівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1 , ОСОБА_2 .

Встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю Люксорцентрторг звернулось до Львівського окружного адміністративного суду із позовними заявами, в яких містяться вимоги:

- визнати протиправним та скасувати рішення XXXVIII сесії сьомого скликання Дрогобицької міської ради Львівської області від 27 червня 2018 року № 1264 Про надання дозволу на розроблення землеустрою щодо відведення земельних ділянок на вулиці Самбірській, 3 в частині підпункту 1.9. пункту 1, яким надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд ОСОБА_1 , прож. АДРЕСА_1 площею 1000 кв.м., як учаснику АТО;

- визнати протиправним та скасувати рішення XXXVIII сесії сьомого скликання Дрогобицької міської ради Львівської області від 27 червня 2018 року № 1264 Про надання дозволу на розроблення землеустрою щодо відведення земельних ділянок на вулиці Самбірській, 3 в частині підпункту 1.2. пункту 1, яким надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд ОСОБА_2 , прож. АДРЕСА_1 площею 1000 кв.м. як учаснику АТО;

Ухвалою від 29.01.2019 року справи за позовами Товариства з обмеженою відповідальністю Люксорцентрторг об`єднано в одне провадження.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що оскаржуване Рішення є протиправним і таким що підлягає скасуванню в частині підпунктів про надання третім особам дозволів на розроблення проектів землеустрою, оскільки вони прийняті з порушенням процедури передбаченої Регламентом Дрогобицької міської ради Львівської області, суперечать законодавству, містобудівній документації міста Дрогобич, а також порушують права та інтереси Товариства з обмеженою відповідальністю Люксорцентрторг, оскільки на земельній ділянці, щодо якої оскаржуваними рішеннями надано третім особам дозволи на розробку проектів землеустрою, знаходиться комплекс нежитлових будівель і споруд, який не належить територіальної громаді м. Дрогобича, а належить на праві власності ТОВ Люксорцентрторг. Позивач зазначає, що до 2007 року нерухоме майно, яке розташоване на земельній ділянці по АДРЕСА_2 у м. Дрогобичі належало на праві власності ВАТ Дрогобицьке АТП-14607 (наказ регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівської області № 90 від 26 січня 1996 року). Під час провадження в справі про банкрутство ВАТ Дрогобицьке АТП-14607 це майно відчужене ТОВ Торговий дім Макфа-Л відповідно до біржового договору від 26 квітня 2007 року № 10-07/23 та договору купівлі - продажу комплексу нежитлових будівель і споруд, посвідченого Лаганяк Т. ОСОБА_3 ., приватним нотаріусом Дрогобицького нотаріального округу 29 травня 2007 року. В біржовому договорі зазначено, що до складу майна ВАТ Дрогобицьке АТП-14607, зокрема, належить територія парку, благоустрій території (проїзди, двори, промислові майданчики та аварійно - технічний виїзд з площадкою) площею 41973,0 кв.м. інв. № 413 вартістю 115796,22 гри. з ПДВ. У відповідності до договору купівлі-продажу комплексу нежитлових будівель і споруд, посвідченого Лаганяк Т.І., приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу 07 червня 2007р. за № 507, ТОВ Торговий дім Макфа-Л відчужено зазначене нерухоме майно ТОВ Люксорцентрторг. На підставі даного договору купівлі-продажу ТОВ Люксорцентрторг стало власником комплексу нежитлових будівель та споруд, у тому числі і замощення асфальтобетонне (літера І) площею 41973,0 кв.м., за адресою: АДРЕСА_3 ., м. Дрогобич, вул. Самбірська 3. Позивач наголошує, що право власності ТОВ Люксорцентрторг на вищезгадане нерухоме майно зареєстровано у встановленому законодавством порядку, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 07 червня 2007р. № 14823916 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 26 травня 2017 року № 88109126. Позивач зазначає, що в договорах купівлі-продажу від 26 квітня 2007 року та 07 червня 2007 року було, зокрема, зазначено, що нерухоме майно, яке було продане за цими договорами знаходиться на земельній ділянці площею 5,2731 та, яка перебуває у користуванні продавця. Нерухоме майно, яке за договором купівлі-продажу від 07 червня 2007 року перейшло у власність ТОВ Люксорцентрторг було зареєстроване у встановленому законом порядку. Як вбачається із зазначених договорів, попередні власники будівель і споруд, які розташовані по АДРЕСА_2 м. Дрогобичі Львівської області, а саме ВАТ Дрогобицьке АТП-14607 і ТОВ Торговий дім Макфа-Л користувались даною земельною ділянкою на законних підставах. Позивач вважає, що Дрогобицька міська рада Львівської області прийняла рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, на якій розташоване нерухоме майно, що належить ТОВ Люксорцентрторг на праві власності і яке не може бути відокремлене від вказаної земельної ділянки. Отже, зазначений проект з землеустрою розробляється з метою формування і відведення нової земельної ділянки за рахунок земельної ділянки, на якій знаходяться будинки і споруди, у тому числі і замощення асфальтобетонне площею 41973 кв.м., що належать ТОВ Люксорцентрторг.

Позивач вважає, що за таких умов, оскаржувані рішення Дрогобицької міської ради Львівської області порушують права Товариства як власника нерухомого майна. Зазначає, що ТОВ Люксорцентрторг заінтересоване в отриманні в оренду земельної ділянки по АДРЕСА_2 м. Дрогобичі для обслуговування власного нерухомого майна, що на ній знаходиться, для чого звернулось до Дрогобицької міської ради Львівської області із відповідною заявою від 28.12.2017р. № 1, від розгляду якої Дрогобицька міська ради Львівської області ухиляється. Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 17.09.2018р. у справі № 813/2619/18, що набрало законної сили визнано протиправною бездіяльність Дрогобицької міської ради Львівської щодо не розгляду заяви Товариства з обмеженою відповідальністю Люксорцентрторг від 28.12.2017 року №1 про передачу в оренду земельної ділянки по АДРЕСА_4 Самбірській, 3 АДРЕСА_5 м. Дрогобич Львівської області площею 4,979 га. кадастровий номер НОМЕР_1 та зобов`язано Дрогобицьку міську раду Львівської області розглянути заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Люксорцентрторг від 28.12.2017 року № 1 про передачу в оренду земельної ділянки по АДРЕСА_3 області площею 4,979 га. кадастровий номер НОМЕР_1 . На виконання вищезгаданого рішення Львівським окружним адміністративним судом 02.11.2018р. у справі № 813/2619/18 видано виконавчий лист, а ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 20.11.2018 року у справі № 813/2619/18 у виконавчому листі виправлено описку. Станом на 27.12.2018р. рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17.09.2018р. у справі № 813/2619/18 не виконано, заява ТОВ Люксорцентрторг від 28.12.2017 року № 1 про передачу в оренду земельної ділянки по вулиці Самбірській, 3 АДРЕСА_5 м. Дрогобич Львівської області площею 4,979 га. кадастровий номер НОМЕР_1 0170 не розглянута. Таким чином, відповідач ухиляється від надання в оренду ТОВ Люксорцентрторг земельної ділянки для користування з метою, яка відповідає Генеральному плану м. Дрогобич та водночас оскаржуваним Рішенням № 1264 надає дозвіл сторонній фізичній особі на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з метою, яка суперечить Генеральному плану м. Дрогобич, чим порушуються права ТОВ Люксорцентрторг на отримання в оренду земельної ділянки для обслуговування власного нерухомого майна, що на ній знаходиться.

Відповідач проти позову заперечив повністю з підстав викладених у відзиві на позовну заяву, суть яких зводиться до того, що жодної норми чинного законодавства при прийнятті рішень про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок по вул АДРЕСА_6 Самбірська,3 не порушено так як такі прийнято з суворим дотриманням норм Земельного кодексу України, відповідно до положень Закону України Про місцеве самоврядування в Україні, Регламенту Дрогобицької міської ради. Вважає, що позивачем не надано жодного доказу того, що саме на земельних ділянка наданих третім особам знаходиться майно, яке б належало ТОВ Люксорцентрторг. Більше того, як вбачається з матеріалів детального плану, який був розроблений саме по вул. Самбірська ,3 для надання земельних ділянок учасникам АТО, зокрема третім особам, вбачається, що на земельних ділянках відсутнє будь-яке нерухоме майно, яке б належало ТОВ Люксорцентрторг. Посилання позивача на наявність нерухомого майна - асфальтобетонного замощення на земельних ділянках за адресою Самбірська 3 є не обґрунтованим та не підтверджується жодним документом.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю з підстав викладених у позовній заяві та додаткових поясненнях.

Представник відповідача проти позову заперечив повністю з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.

Треті особи в судове засідання не прибули, повідомлялися належним чином про розгляд справи, правової позиції по суті спору суду не подали.

Судом з матеріалів справи встановлено, що ВАТ Дрогобицьке АТП-14607 за адресою м. Дрогобич вул. Самбірська 3 відчужило комплекс будівель та споруд ТОВ Торговий дім Макфа-Л відповідно до біржового договору від 26 квітня 2007 року № 10-07/23 та договору купівлі - продажу комплексу нежитлових будівель і споруд, посвідченого Лаганяк Т.І., приватним нотаріусом Дрогобицького нотаріального округу 29 травня 2007 року.

У біржовому договорі зазначено, що до складу майна ВАТ Дрогобицьке АТП-14607, зокрема, належить територія парку, благоустрій території (проїзди, двори, промислові майданчики та аварійно - технічний виїзд з площадкою) площею 41973,0 кв.м. інв. № 413 вартістю 115796,22 грн з ПДВ.

Відповідно до договору купівлі-продажу комплексу нежитлових будівель і споруд, посвідченого Лаганяк Т.І., приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу 07 червня 2007 року за № 507, ТОВ Торговий дім Макфа-Л відчужено зазначене нерухоме майно ТОВ Люксорцентрторг.

Рішенням XXXVIII сесії сьомого скликання Дрогобицької міської ради Львівської області від 27 червня 2018 року № 1264 Про надання дозволу на розроблення землеустрою щодо відведення земельних ділянок на вулиці Самбірській, 3 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , прож. АДРЕСА_1 , площею по 1000 кв.м., як учасникам АТО (підпункту 1.2., 1.9 пункту 1 оскаржуваного Рішення).

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 17.09.2018р. у справі № 813/2619/18, що набрало законної сили, визнано протиправною бездіяльність Дрогобицької міської ради Львівської щодо не розгляду заяви Товариства з обмеженою відповідальністю Люксорцентрторг від 28.12.2017 року №1 про передачу в оренду земельної ділянки по АДРЕСА_4 Самбірській, 3 АДРЕСА_5 м. Дрогобич Львівської області площею 4,979 га. кадастровий номер НОМЕР_1 0170 та зобов`язано Дрогобицьку міську раду Львівської області розглянути заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Люксорцентрторг від 28.12.2017 року № 1 про передачу в оренду земельної ділянки по АДРЕСА_7 . Самбірській АДРЕСА_2 . Дрогобич Львівської області площею 4,979 га. кадастровий номер НОМЕР_1 0170.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 20 липня 2006 року у справі Сокуренко і Стригун проти України указав, що фраза встановлений законом поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін судом, встановленим законом у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з … питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів. Європейський суд з прав людини дійшов висновку, що національний суд не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом, і, таким чином, не міг вважатися судом, встановленим законом.

Згідно із частиною другою статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Відповідно до п.7 ч.1 ст. 4 КАС України суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг;

Публічно-правовим спором відповідно до п.2 ч.1 ст. 7 КАС України є спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи;

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій.

Разом з тим неправильним є поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є суб`єкт владних повноважень, а предметом перегляду - його акт індивідуальної дії. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору.

Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Суд зазначає, що спірним рішенням відповідач надав дозвіл на розробку проектів відведення земельних ділянок конкретно визначеним фізичним особам, а отже владні управлінські функції відповідач здійснював приймаючи спірне рішення у відносинах з особами, яким надав дозвіл на виготовлення проектів відведення земельних відносин.

Позивач не є учасником вказаних правовідносин, які склалися між відповідачем та третіми особами. Рішення щодо позивача відповідач, як суб`єкт владних повноважень не приймав.

Разом з тим, позивач є користувачем земельної ділянки, щодо частини якої відповідачем прийнято рішення про надання третім особам дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку.

Відтак спірним рішенням відповідача можуть порушуватися права позивача на земельну ділянку, яка перебуває у його користуванні і на якій розташовані об`єкти нерухомого майна, на яку позивач бажає оформити право оренди, з приводу чого звертався у грудні 2017 року до відповідача.

Суд звертає увагу позивача, що приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

Велика Палата Верховного Суду у справі № 2а-8868/11/2670 встановивши, що виникнення спірних правовідносин зумовлено незгодою позивача з рішеннями міськради про передання третій особі земельних ділянок, оскільки на них розміщено споруди, які належать позивачу, а він не давав добровільної відмови від права користування ними, зробила висновок: є невирішений спір про право на земельну ділянку, що унеможливлює його розгляд за правилами адміністративного судочинства, адже адміністративний суд не може встановити (визнавати) належність права власності (постійного користування) на земельну ділянку.

Незважаючи на те, що оспорювані рішення міськради ще не було реалізовано (не укладено договори оренди з третьою особою), Велика Палата Верховного Суду вирішила, що спір є приватноправовим, оскільки спірні правовідносини пов`язані із захистом порушеного права користування земельною ділянкою позивача.

Отже, спір про оскарження рішення суб`єкта владних повноважень щодо прав на землю має бути вирішено в загальному чи господарському суді, якщо оскаржуване рішення має ненормативний характер і вичерпує свою дію після його реалізації (на виконання рішення укладено договір оренди, купівлі-продажу тощо), а особа набула права на земельну ділянку на підставі оскаржуваного рішення (або якщо оскаржуване рішення ще не реалізовано, однак уже порушує право позивача на землю).

Судом при розгляді справи встановлено, що виникнення спірних правовідносин обумовлено незгодою позивача з правомірністю розпорядження органом місцевого самоврядування земельною ділянкою, оскільки позивач вважає, що земельна ділянка, стосовно якої відповідач рішення, перебуває в його постійному користуванні.

Крім того, з матеріалів справи судом встановлено, що на спірній земельній ділянці розташовані об`єкти нерухомості, які раніше входили до складу комплексу будівель та споруд, що знаходиться в АДРЕСА_2 .

Отже, у цій справі існує невирішений спір про право на земельну ділянку, що виключає можливість його розгляду за правилами адміністративного судочинства, адже адміністративний суд позбавлений правових (законодавчих) можливостей установлювати (визнавати) належність права власності (постійного користування) на земельну ділянку.

Відтак, якщо в результаті прийняття рішення особа набуває або позбувається речового права на земельну ділянку, то спір стосується приватноправових відносин і підлягає розгляду в порядку цивільного чи господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін спору.

При цьому визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі й обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій, бездіяльності чи рішень, на відміну від визначального принципу господарського судочинства, який полягає у змагальності сторін. Суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися судом, встановленим законом у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції.

Аналогічна правова позиція неодноразово висловлена Великою Палатою Верховного Суду зокрема у Постанові від 29 травня 2018 року справа № 495/5913/14-а провадження № 11-298апп18, Постанові від 03 липня 2018 року Справа № 753/15528/16 Провадження № 11-462апп18, Постанові від 13 червня 2018 року Справа № 307/2765/15-ц Провадження № 14-206цс18, Постанові від 5 червня 2018 року Справа № 826/13628/16 Провадження № 11-538апп18, Постанові від 11 вересня 2018 року Справа № 910/21404/17 Провадження № 12-156гс18.

Відповідно до ч.1 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно з ч.2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

З урахуванням вищенаведених норм чинного законодавства та встановлених фактичних обставин справи з приводу порушеного права позивача на земельну ділянку, яка перебуває у його користуванні, з урахуванням висновків Великої Палати Верховного Суду у аналогічних категоріях справ, суд дійшов висновку, що дану справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, оскільки її розгляд належить до юрисдикції господарського суду в порядку визначеному Господарським процесуального кодексу України.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Згідно з ч.1 ст. 239 КАС України якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

Оскільки суд дійшов висновку, що справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, провадження у справі підлягає закриттю згідно п.1 ч.1 ст.238 КАС України. Водночас, згідно вимог ч.1 ст.239 КАС України, суд роз`яснює позивачеві про віднесення даної справи до юрисдикції господарського суду.

Згідно з ч.2 ст. 239 КАС України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору.

Відповідно до частини 2 статті 238 КАС України, про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету. Ухвала суду про закриття провадження у справі може бути оскаржена.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України Про судовий збір, сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Відтак судовий збір, сплачений позивачем відповідно до платіжного доручення № 2 від 22.01.2019 року в сумі 1921,00 грн (т.1, а.с.73), платіжного доручення № 6 від 22.01.2019 року в сумі 1921,00 грн (т.1, а.с.148) підлягає поверненню.

Керуючись п.5 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір", ст. 238, 239, 248, 256, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

постановив:

1. Провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Люксорцентрторг" про визнання протиправним та скасування рішення Дрогобицької міської ради Львівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - закрити.

2. Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "Люксорцентрторг" (вул. Городоцька 170, м. Львів, 79022; ) з державного бюджету сплачений судовий збір сумі 3842 (три тисячі вісімсот сорок дві) грн.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддями.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається через Львівський окружний адміністративний суд протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали складений 22.05.2019р.

Суддя Коморний О.І.