Справа № 120/1315/19-а
Суддя: Демитор Наталія Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

22 травня 2019 р. Справа № 120/1315/19-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Демитор Наталії Володимирівни,

за участю:

секретаря судового засідання: Дмитрука В.В.,

представника позивача: Луковського А.В.,

представника відповідача: Скоцької А.Е.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

16.04.2019 року ОСОБА_1 звернулась в суд з адміністративним позовом до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області про:

- визнання протиправною бездіяльності Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області щодо ненадання ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,43 га на території Куницької сільської ради Крижопільського району Вінницької області;

- зобов`язання Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області надати ОСОБА_1 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,43 га на території Куницької сільської ради Крижопільського району Вінницької області.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 16.11.2018 року вона звернулась з клопотанням та доданими до нього необхідними документами до відповідача в порядку ст. 118 Земельного кодексу України щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,43 га на території Куницької сільської ради Крижопільського району Вінницької області із земель резерву на підставі рішення Крижопільського районного суду Вінницької області від 27.04.2010 року. Однак відповідач листом № 18530/0-5456/0/95-18 від 18.12.2018 року відмовив в задоволенні клопотання.

Не погоджуючись із відмовою, позивач звернулась в суд за захистом своїх прав.

Ухвалою суду від 19.04.2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі. Вирішено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін в судове засідання. Крім того, ухвалою також встановлено відповідачу строк для подачі відзиву на позовну заяву.

У встановлений судом строк, 08.05.2019 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній заперечує щодо задоволення адміністративного позову з тих підстав, що згідно рішення Крижопільського районного суду Вінницької області від 27.04.2010 року № 2-241/2010 року визнано за позивачем право на земельну частку (пай) в СТОВ «Куницьке». Зобов`язано виконавчий комітет Куницької сільської ради виділити земельну частку (пай) із земель резервного фонду. Відповідно до Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Частиною 5 цього Закону встановлено, що сільські, селищні, міські ради приймають рішення щодо виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) у межах населених пунктів, а районні державні адміністрації - за межами населених пунктів. Земельні ділянки надаються із земель колективної власності згідно схеми-поділу земельних часток (паїв).

Відповідно до ч.4 ст. 122 Земельного кодексу України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначенні державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або користування для всіх потреб.

Враховуючи вищевикладене, розпорядження землями в даному випадку не відноситься до повноважень головного управління.

В судове засідання 15.05.2019 року позивач, представник позивача не з`явились в судове засідання.

З урахуванням чого розгляд справи відкладено на 22.05.2019 року.

В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги та просив адміністративний позов задовольнити.

Представник відповідача заперечувала щодо задоволення позовних вимог та просила відмовити в задоволенні адміністративного позову.

Заслухавши думку сторін, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Рішенням Крижопільського районного суду від 27 квітня 2010 року за позовом прокурора Крижопільського району в інтересах ОСОБА_1 , визнано за ОСОБА_1 право власності на земельну частку (пай) в СТОВ «Куницьке» та зобов`язано Крижопільський відділ земельних ресурсів видати ОСОБА_1 сертифікат на право на земельну частку (пай) в СТОВ «Куницьке», с.Куниче, Крижопільського району, Вінницької області, зобов`язано виконавчий комітет Куницької сільської ради виділити ОСОБА_1 земельну частку (пай) із земель резервного фонду.

Рішення набуло законної сили 03.05.2010 року.

На виконання рішення Крижопільського районного суду Вінницької області 21 сесією 5 скликання Куницької сільської ради від 26.05.2010 року прийнято рішення, яким вирішено:

1. Надати ОСОБА_1 земельну частку (пай) в розмірі 2,43 умовних га із земель резерву Куницької сільської ради бувшого КСП «Куницьке».

2. ОСОБА_1 замовити державний акт на право приватної власності на землю у Вінницькому інституті землеустрою.

3.Землевпоряднику сільської ради Нагорняк В.С. зробити відповідні зміни в земельно-кадастровій документації.

В 2017 році позивач звернулась із клопотанням до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Куницької сільської ради Крижопільського району, Вінницької області, та надала відповідні документи.

Листом Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області № К-15620/0-7903/6-17 від 18.09.2017 року відмовлено в задоволенні клопотання із тих підстав, що рішенням Крижопільського районного суду від 27.04.2010 року зобов`язано виділити земельну частку (пай) із земель резервного фонду, а за наданим до клопотання викопіюванням встановлено, що земельна ділянка яка планується надати із земель запасу.

На думку позивача поняття земель запасу і земель резервного фонду є ідентичними і відмова Головного управління Держгеокадастру є протиправною.

В подальшому позивач повторно звернулась до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області із клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою на підставі рішення суду.

Листом Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області № К-22506/0-11683/6.-17 від 22.12.2017 року відмовлено в задоволенні клопотання, із посиланням на Закон України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв), яким не регулюється виділення земельних ділянок запасу (резерву) із земель державної форми власності.

16.11.2018 року позивач повторно звернулась до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області із клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, в якому просила на підставі рішення Крижопільского районного суду Вінницької області від 27.04.2010 року про визнання права власності на земельну частку (пай), відповідно до ст. 118 Земельного кодексу України надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,43 умовних кадастрових гектара на території Куницької сільської ради Крижопільського району Вінницької області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із земель резерву. До клопотання надала викопіювання із кадастрового плану Куницької сільської ради, копію паспорта, листа погодження Куницької сільської ради, копію рішення 21 сесії 5 скликання Куницької сільської ради від 25.06.2010 року, копію довіреності, копію рішення суду від 27.04.2010 року.

Головним управлінням Держгеокадастру у Вінницькій області листом № 18530/0-5456/0/95-18 від 18 грудня 2018 року в задоволенні клопотання відмовлено.

В обґрунтування зазначено, що згідно рішення Крижопільського районного суду Вінницької області від 27.04.2010 року за ОСОБА_1 визнано право власності на земельну частку (пай) в СТОВ «Куницьке» та зобов`язано виконавчий комітет Куницької сільської ради Крижопільського району Вінницької області виділити ОСОБА_1 земельну частку (пай) із земель резервного фонду.

Відповідно до Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Частиною 55 цього Закону встановлено, що сільські, селищні, міські ради приймають рішення щодо виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) у межах населених пунктів, а районні державні адміністрації - за межами населених пунктів. Земельні ділянки надаються із земель колективної власності згідно схеми-поділу земельних часток (паїв).

Відповідно до ч. 4 ст. 122 Земельного кодексу України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених ч. 8 цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб. Тому, розпорядження землями в даному випадку не відноситься до повноважень Головного управління.

Важаючи бездіяльність відповідача про не надання дозволу на розробку проекту землеустрою протиправною, позивач звернулась до суду за захистом свого порушеного права.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

За змістом положень статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 1 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто для відновлення порушеного права в зв`язку із прийняттям рішення суб`єктом владних повноважень особа повинна довести, яким чином відбулось порушення її прав. Порушення вимог Закону рішенням чи діями суб`єкта владних повноважень не є достатньою підставою для визнання їх протиправними, оскільки обов`язковою умовою визнання їх протиправними є доведеність позивачем порушених його прав та охоронюваних законом інтересів цими діями чи рішенням.

За приписами статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Тобто, виходячи з аналізу вищезазначеної правової норми, суд захищає лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин.

Визнання протиправними дій (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень можливе лише за позовом особи, право або законний інтерес якої порушені цією дією.

Протиправна бездіяльність суб`єкта владних повноважень - це пасивна форма поведінки (діяння) цього органу, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Відтак, позовна вимога щодо визнання протиправною бездіяльності Головного управління Держегеокадастру у Вінницькій області є необгрунтованою, оскільки клопотання ОСОБА_1 розглянуто по суті та надано обгрунтування відмови в межах місячного строку, а відтак відповідач діяв в межах і спосіб передбачений законом.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області надати ОСОБА_1 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,43 га на території Куницької сільської ради Крижопільського району Вінницької області суд зазначає наступне.

Відповідно до Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Частиною 5 цього Закону встановлено, що сільські, селищні, міські ради приймають рішення щодо виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) у межах населених пунктів, а районні державні адміністрації - за межами населених пунктів. Земельні ділянки надаються із земель колективної власності згідно схеми-поділу земельних часток (паїв).

Відповідно до ч.4 ст. 122 Земельного кодексу України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначенні державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або користування для всіх потреб.

Враховуючи вищевикладене, розпорядження землями в даному випадку не відноситься до повноважень головного управління.

Законом, який регулює земельні правовідносини, є Земельний кодекс України від 25.10.2001 №2768-III, а також прийняті відповідно до Конституції України та цього Кодексу нормативно-правові акти.

Так, частинами 1, 2 пункту "а" частини 3 статті 22 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) визначено, що землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

До земель сільськогосподарського призначення належать: сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель лісогосподарського призначення, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо). Землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Відповідно до пункту б частини першої статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Згідно зі частинами 1, 2 статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться, зокрема, у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом (п. в ч. 3 ст. 116 ЗК України).

У статті 121 ЗК України передбачено норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам. Зокрема, для ведення особистого селянського господарства- не більше 2 гектара.

Відповідно до ст. 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

З огляду на що, Головне управління Держгеокдастру у Вінницькій області правомірно відмовило ОСОБА_1 у задоволенні клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою в розмірі 2,43 га, що перевищує норми, встановені ст. 121 ЗК України.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» встановлено, що основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією.

Тому відповідно до статті 3 вищевказаного Закону, у разі, якщо власники сертифікатів на право на земельну частку (пай) забажають виділити земельні ділянки у натурі (на місцевості) їм необхідно буде подати до відповідної сільської, селищної, міської ради заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості). Підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради.

Суд зазначає, що відмова відповідача не позбавляє права ОСОБА_1 набуття права на іншу земельну ділянку державної форми власності сільськогосподарського призначення у порядку визначеному статтями 116, 118 Земельного кодексу України.

Крім того варто зазначити, що у клопотанні зазначається, що ОСОБА_1 бажає отримати дозвіл на розроблення проекту землеустрою із земель резервного фонду, як і зобов`язано рішення Крижопільського районного суду виділити земельну частку (пай) із земель резервного фонду. Однак в наданому викопіюванні встановлено, що земельна ділянка яка планується надати із земель запасу.

Про що і було повідомлено Позивача листом від 18.09.2017 К-15620/0- 7903/6-17, однак до клопотання від листопада 2018 року позивачем було подане ідентичне викопіювання. Тому, враховуючи норми чинного законодавства Головне управління діяло в межах і спосіб передбачені законодавством.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) сільські, селищні, міські ради в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості): розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок; приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості); уточняють списки осіб, які мають право на земельну частку (пай); уточняють місце розташування, межі і площі сільськогосподарських угідь, які підлягають розподілу між власниками земельних часток (паїв); укладають із землевпорядними організаціями договори на виконання робіт із землеустрою щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) та виготовлення відповідної документації із землеустрою, якщо такі роботи виконуються за рахунок місцевого бюджету; сприяють в укладанні договорів на виконання землевпорядними організаціями робіт із землеустрою щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), якщо такі роботи виконуються за рахунок осіб, які мають право на земельну частку (пай), або за рахунок коштів підприємств, установ та організацій, що орендують земельні частки (паї), проектів технічної допомоги тощо; надають землевпорядним організаціям уточнені списки осіб, які мають право на земельну частку (пай); розглядають та погоджують проекти землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв); організовують проведення розподілу земельних ділянок між особами, які мають право на виділення їм земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) та земель, що залишилися у колективній власності, в порядку, визначеному цим Законом; оформляють матеріали обміну земельними частками (паями), проведеного за бажанням їх власників до моменту державної реєстрації права власності на земельну ділянку.

Оскільки Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області є розпорядником земель сільськогосподарського призначення державної власності, надання земельних ділянок із земель колективної власності не входить до повноважень Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, а тому позивачу було правомірно відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,43 га на території Куницької сільської ради Крижопільського району Вінницької області на виконання рішення Крижопільського районного суду від 27.04.2010р. .

Зважаючи на наведене вище, суд дійшов висновку, що відмовляючи позивачу у наданні дозволу Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області діяло в межах чинного законодавства.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності свого рішення та надані позивачами, суд доходить висновку, що мотивація, на яку посилаються останні, не дає суду підстав для постановлення висновків, які б спростовували доводи відповідача, а відтак відсутні підстави для задоволення позову.

Підстави для відшкодування судових витрат у справі відповідно до положень ст. 139 КАС України відсутні.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні адмінстративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 )

Відповідач: Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області (вул. Келецька, 63, м. Вінниця, )

Рішення в повному обсязі складено: 27.05.2019 року.

Суддя Демитор Наталія Володимирівна