Справа № 679/703/19
Суддя: Гавриленко О. М.
Дата ухвалення: 2019-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/679/72/2019
Справа № 679/703/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2019 року м. Нетішин

Нетішинський міський суд Хмельницької області в складі:

судді Гавриленко О.М.,

секретар судового засідання Василюк Л.С.,

номер справи 679/703/19,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Нетішинське ВП Славутського ВП ГУНП в Хмельницькій області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження в залі суду в м. Нетішин адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Нетішинського ВП Славутського ВП ГУНП в Хмельницькій області про оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Нетішинського ВП Славутського ВП ГУНП в Хмельницькій області про оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення.

В обґрунтування позову, з урахуванням уточнених позовних вимог, зазначив, що постановою поліцейського Нетішинського ВП Славутського ВП ГУНП в Хмельницькій області Занюка В.Ф. серії ДПО18 №262397 від 21 квітня 2019 року його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 255 гривень за те, що він цього ж числа приблизно о 12 годині 00 хвилин на просп. Незалежності в м. Нетішин Хмельницької області, керуючи автомобілем марки «Mitsubishi Outlander», реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснив зупинку в зоні дії знаку ««Зупинка для маршрутних транспортних засобів».

Мотивуючи свою невинуватість позивач зазначив, що оскаржувана постанова не відповідає вимогам законодавства, так як виносилась без складання протоколу про адміністративне правопорушення, в ній не зазначений пункт Правил дорожнього руху України (далі ПДР України), що був ним порушений.

Позивач звертає увагу на те, що дійсно поблизу місця зупинки його транспортного засобу на просп. Незалежності в м. Нетішин, на невизначеній відстані є знак 5.41.1 «Пункт зупинки автобуса», проте такий є лише інформативний і не відноситься до заборонних знаків, таких, як « ОСОБА_2 та стоянка», які забороняють здійснення зупинки транспортних засобів на відстані до 30 метрів від посадкових майданчиків для зупинки маршрутних транспортних засобів, а коли їх немає ближче 30 метрів від дорожнього знака такої зупинки з обох боків.

Крім того, позивач зазначає, що дії інформаційно-вказівних знаків ПДР України не передбачено, об`єктом правопорушення під час порушення правил зупинки є саме порушення заборони здійснювати зупинку транспортних засобів в місцях перелічених у п.15.9 ПДР України, а не порушення вимог знаків, що лише позначають місце зупинки, натомість поліцейським притягнув його до відповідальності за порушення вимог дорожніх знаків, які не встановлюють жодних обмежень, а тому, з огляду на зазначені ним обставини, позивач переконаний, що не порушував ПДР України.

При цьому ОСОБА_1 зауважив на тому, що відповідачем не досліджувалась відстань його транспортного засобу від знаку 5.41.1 та до оскаржуваної постанови не додано будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження вчинення ОСОБА_1 порушення ПДР України, яке йому інкримінується.

За вказаних обставин позивач просить визнати дії співробітника Нетішинського ВП Славутського ВП ГУНП в Хмельницькій області Занюка В.Ф. протиправними та скасувати постанову серії ДОП18 №262397 від 21 квітня 2019 року.

13 травня 2019 року адвокат позивача ОСОБА_3 надав заяву про уточнення позовних вимог.

Відзив на позовну заяву із зазначенням заперечень щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову відповідачем до суду не подано.

Будь-яких інших заяв та клопотань від учасників справи не надходило.

Ухвалою судді Нетішинського міського суду Хмельницької області від 03 травня 2019 року дана позовна заява була залишена без руху, встановлено строк для усунення недоліків.

Ухвалою судді Нетішинського міського суду Хмельницької області від 15 травня 2019 року дана позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд якої постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження.

Інші процесуальні дії у справі судом не здійснювалися.

Позивач в судове засідання будучи належним чином повідомленим про час, місце та дату розгляду справи не з`явився, в позовній заяві просив розгляд справи здійснювати без його участі та участі його представника адвоката Козійчука О.І.

Представник відповідача, будучи належним чином повідомленим про час, місце та дату розгляду справи, про що в матеріалах справи наявне відповідне рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, в судове засіданні не з`явився, про причини неявки не повідомив.

Суд, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтується вимоги позивача, дослідивши та оцінивши докази, вважає, що позов належить задовольнити частково зважаючи на таке.

Судом установлено, що постановою поліцейського Нетішинського ВП Славутського ВП ГУНП в Хмельницькій області Занюка В.Ф. серії ДПО18 №262397 від 21 квітня 2019 року ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та застосоване адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 255 гривень за те, що останній цього ж числа о 12 годині 00 хвилин на просп. Незалежності в м. Нетішин Хмельницької області, керуючи автомобілем марки «Mitsubishi Outlander», реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснив зупинку в зоні дії знаку ««Зупинка для маршрутних транспортних засобів» (арк. спр. 14).

ОСОБА_1 категорично заперечуючи вчинення ним даного адміністративного правопорушення та вказуючи на протиправність дій відповідача, звернувся до суду з даним позовом за захистом свого порушеного права.

Таким чином, між сторонами виникли спірні правовідносини, з приводу оскарження рішення суб`єкта владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (ч. 1 ст. 9 КУпАП).

Відповідно до ст. 222 КУпАП України органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення - частини перша, друга і третя статті 122 КУпАП.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

При цьому, уповноваженими працівниками підрозділів Національної поліції штраф може стягуватися на місці вчинення адміністративного правопорушення незалежно від розміру виключно за допомогою безготівкових платіжних пристроїв.

Крім того, Наказом Міністерства внутрішніх справ України №1395 від 07 листопада 2015 року затверджено Інструкцію з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, п. 4 якої визначено, що у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Також, визначено, що постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених частинами першою, другою і третьою статті 122 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції.

Згідно із п. «е» 15.9 Правил дорожнього руху України зупинка забороняється ближче 30 м від посадкових майданчиків для зупинки маршрутних транспортних засобів, а коли їх немає - ближче 30 м від дорожнього знака такої зупинки з обох боків.

Також, ч. 1 ст. 122 КУпАП України визначено, що перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Крім того, ст. 251 КУпАП України визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

При цьому, згідно з ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Так, відповідачем в порушення вимог ст. 72 КАС України не надано жодних письмових доказів у підтвердження правомірності прийняття оскаржуваної постанови та факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Як зазначено відповідачем в оскарженій постанові, ОСОБА_1 21 квітня 2019 року о 12 годині 00 хвилин на просп. Незалежності в м. Нетішин Хмельницької області, керуючи автомобілем марки «Mitsubishi Outlander», реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснив зупинку в зоні дії знаку ««Зупинка для маршрутних транспортних засобів».

Разом з тим, суд не може вважати вказані обставини доведеними належними та допустимими доказами в розумінні ст. 251 КУпАП, оскільки такі в матеріалах справи відсутні.

Суд звертає увагу, що вищезазначена правова норма визначає ряд фактичних даних на основі яких посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення.

На думку суду висновок інспектора про те, що позивачем порушено вимоги правил зупинки, зроблений не на підставі фактичних даних, а тому застосоване до позивача адміністративне стягнення у вигляді штрафу не відповідає нормам чинного законодавства, в зв`язку з чим оскаржена постанова є необґрунтованою, незаконною та підлягає скасуванню.

Водночас, суд приймає до уваги те, що відповідачем не спростовано аргументи позивача щодо відсутності належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_1 порушив правила зупинки, хоча відповідач мав таку можливість.

Також суд погоджується з твердженням позивача щодо невідповідності оскаржуваної постанови вимогам законодавства, а саме те, що в ній не вказаний пункт ПДР України, який порушив позивач, що передбачено п. 2.3 розділу 2 Порядку оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, затвердженого наказом Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини 16 лютого 2015 року №3/02-15.

Згідно ч. 3 ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Частиною 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте, таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумцій щодо фактів.

У своєму рішенні від 10 лютого 1995 року у справі "Алене де Рібермон проти Франції" Європейський Суд з прав людини зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

У відповідності до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 11 жовтня 2016 року по справі №816/4340/14, визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі й обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень.

При цьому, суд вважає за потрібне наголосити на необхідності дотримуватися позиції, вказаної у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі "Федорченко та Лозенко проти України", відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом".

Так, у п. 29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09 грудня 1994 року Справа "Руїз Торіха проти Іспанії" (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Окрім зазначеного вище суд звертає увагу, що усі сумніви у правомірності рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень на користь особи-позивача. Для позивача достатньо вказати на факт прийняття рішення, вчинення дії чи допущення бездіяльності, якщо допустимі докази для цього недоступні. У свою чергу відповідач має довести факт прийняття такого рішення чи вчинення дії і їх правомірність, або ж спростувати цей факт і довести правомірність своєї бездіяльності. У разі невиконання цього обов`язку адміністративний суд повинен задовольнити вимогу позивача і визнати протиправними рішення, дії чи бездіяльність, на які вказував позивач.

Таким чином, суд вважає, що фактичні обставини справи не можуть ґрунтуватися на припущеннях, а в даному випадку відповідачем, в порушення вимог 72 КАС України не виконано обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, не надано належних і допустимих доказів наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення, що в свою чергу не дає можливості встановити винність позивача у вчиненні адміністративного правопорушення.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, суд наділений повноваженнями, щодо скасування рішення суб`єкта владних повноважень і закриття справи про адміністративне правопорушення, що й слід застосувати до даних вимог, оскільки відповідно до п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП - провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Суд дійшов висновку про відсутність в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, що, в свою чергу, свідчить про наявність підстав для скасування оскаржуваної постанови та, у відповідності до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, закриття провадження у справі.

Що стосується вимоги позивача про визнання дій співробітника Нетішинського ВП Славутського ВП ГУНП в Хмельницькій області Занюка В.Ф. протиправними, суд прийшов висновку, що в задоволенні такої слід відмовити зважаючи на відсутність такого права у суду згідно приписів ч. 3 ст. 286 КАС України, яка містить виключний перелік рішень, які має право прийняти суд за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Враховуючи наведене вище, суд прийшов переконання, що порушене право позивача підлягає захисту шляхом часткового задоволення позову.

Разом із тим, суд застосовує спеціальні норми права, які містяться у ст.ст. 9, 122, 251, 280 КУпАП, з урахуванням норм права, що містяться у ч. 2 ст. 19 Конституції України, та на окремі з яких вірно посилався позивач у позовній заяві.

Вирішуючи питання судових витрат, суд прийшов наступного.

Відповідно до абз. 2 ч. 5 ст. 139 КАС України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України у порядку, встановленому Кабінет міністрів України. За подання заяви про перегляд постанови по справі про адміністративне правопорушення судовий збір не справляється у відповідності до ст. 297-4 КУпАП.

Враховуючи приписи наведених норм закону та зважаючи на відсутність інших осіб, які понесли судові витрати, суд прийшов висновку, що такі необхідно компенсувати за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст. 9, 10, 77, 90, 243-246, 250, 286 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Нетішинського ВП Славутського ВП ГУНП в Хмельницькій області про оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення задовольнити частково.

Скасувати постанову серії ДПО18 №262397 від 21 квітня 2019 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122 КУпАП, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

В позові ОСОБА_1 до Нетішинського ВП Славутського ВП ГУНП в Хмельницькій області про визнання дій співробітника Нетішинського ВП Славутського ВП ГУНП в Хмельницькій області Занюка В.Ф. протиправними - відмовити.

Судові витрати компенсувати за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Сьомого апеляційного адміністративного суду або через Нетішинський міський суд Хмельницької області (відповідно до п.п. 15.5 п. 5 ч. 1 Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону №2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року) протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було врученоу день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач Нетішинське ВП Славутського ВП ГУНП в Хмельницькій області, місцезнаходження: 30100, Хмельницька область, м. Нетішин, вул. Енергетиків,4.

Повне рішення суду складено 23 травня 2019 року.

Суддя О.М. Гавриленко