Справа № 420/5132/18
Суддя: Шевчук О.А.
Дата ухвалення: 2019-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2019 р.м.ОдесаСправа № 420/5132/18
Головуючий в 1 інстанції: Левчук О. А.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі: головуючої судді - Шевчук О.А.,

суддів: Бойка А.В., Осіпова Ю.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2018 року, ухвалене у відкритому судовому засіданні о 14:56 год у м.Одесі за правилами спрощеного позовного провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Суворовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Одесі про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИЛА:

В жовтні 2018 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача та просив визнати протиправним та скасувати рішення Суворовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі № 95 про відмову в призначенні пенсії за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування»; зобов`язати Суворовське об`єднане управління Пенсійного фонду України в м.Одесі зарахувати до стажу роботи ОСОБА_1 період роботи з 21.10.1983 року по 30.09.1984 року на посаді маляра 5-го розряду на Одеському заводі «Продмаш», період відбування покарання у місцях позбавлення волі з 22.01.1987 року по 22.01.1998 року, період відбування покарання в місцях позбавлення волі з 18.11.1999 року по 18.05.2001 року; зобов`язати Суворовське об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Одесі призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком з моменту звернення, а саме з 01.08.2018 року, в повному обсязі.

В обґрунтування позову зазначається, що у період відбування покарання у вигляді позбавлення волі з 22.01.1987 року по 22.01.1998 року та з 18.11.1999 року по 18.05.2001 року знаходився у виправно-трудовій колонії судового режиму та повинен був працювати, та як наслідок має право на призначення пенсії незалежно від сплачених трудових внесків. Крім того, в записі про звільнення з посади маляра 5-го розряду на Одеському заводі "Продмаш" міститься виправлення щодо підстав звільнення, проте відповідач не звернув увагу, що на сторінці 20 трудової книжки міститься запис «викресленому вірити, помилково» та скріплений підписом начальника кадрів. При цьому, виправлення у трудовій книжці позивача здійснений на підставі Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах та організаціях від 20.06.1976 року № 162, а запис щодо прийняття на роботу зроблений чітко та акуратно, без жодних виправлень.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2018 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач надав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на те, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, як таке, що суперечить вимогам чинного законодавства та задовольнити адміністративний позов в повному обсязі. Доводами апеляційної скарги, крім іншого, зазначено щодо неврахування періоду роботи з 21.10.1983 року по 30.09.1984 року та виправлення в трудовій книжці ОСОБА_1 апелянт вказує, що Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах та організаціях від 20.06.1976 року № 162 передбачає можливість внесення виправлень та сам запис про виправлення відповідає такій Інструкції. Апелянт зазначає, що судом першої інстанції порушено приписи ст.58 Конституції України, суд допустив неправильне застосування положень ст.46 Конституції України, ст.12-14 ВТК України, ст.56 Закону України «Про пенсійне забезпечення», внаслідок чого прийняв рішення, яке не відповідає приписам КАС України.

У відзиві на апеляційну скаргу зазначається, що зарахування стажу роботи під час перебування громадян в місцях позбавлення волі можливе лише у разі сплати ним страхових внесків до Пенсійного фонду України. При цьому, довідками з місця відбування ОСОБА_1 покарань підтверджено, що нарахувань з заробітної плати не здійснювалось, відсутні законні підстави для врахування періоду відбування покарання у місцях позбавлення волі з 22.01.1987 року по 22.01.1998 року, з 18.11.1999 року по 18.05.2001 року до страхового стажу позивача. Крім того, запис про виправлення в трудовій книжці ОСОБА_1 про період роботи з 21.10.1983 року по 30.09.1984 року на посаді маляра 5-го розряду на Одеському заводі "Продмаш", не відповідає Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах та організаціях від 20.06.1976 року № 162 та Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року.

Згідно з ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 28 липня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Суворовського об`єднаного управління пенсійного фонду України в м. Одесі із заявою про призначення/перерахунок пенсії (а.с. 93-95).

26 жовтня 2017 року Суворовським об`єднаним управління Пенсійного фонду України в м. Одесі прийнято рішення № 148 про відмову в призначенні пенсії за віком (а.с. 89).

01 серпня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Суворовського об`єднаного управління пенсійного фонду України в м. Одесі із заявою про призначення/перерахунок пенсії (а.с.119-120).

07 серпня 2018 року Суворовським об`єднаним управління Пенсійного фонду України в м. Одесі прийнято рішення № 95 про відмову в призначенні пенсії за віком (а.с. 114).

Рішенням № 95, Суворовським ОУПФУ в м. Одесі до страхового стажу не зараховано період роботи з 04.02.1978р. по 26.06.1978р. (наказ про прийом виданий через 2 місяці після початку роботи), з 21.10.1983р. по 30.09.1984р. (має місце виправлення в даті та наказі про звільнення), період відбування покарання у місцях позбавлення волі з 22.01.1987р. по 22.01.1998р., з 18.11.1999р. по 18.05.2011р., оскільки не підтверджено роботу та сплату страхових внесків.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позову суд першої інстанції зазначив про відсутність правових підстав для врахування до трудового стажу період відбування покарання у виді позбавлення волі в період з 22.01.1987 року по 22.07.1998 року та з 18.11.1999 року по 18.05.2001 року, оскільки факт сплати страхових внесків у спірний період не підтверджено. Також, суд зазначив, що відсутні підстави для зарахування до стажу роботи період роботи з 21.10.1983 року по 30.09.1984 року на посаді маляра 5-го розряду на Одеському заводі "Продмаш", оскільки виправлення в даті та в наказі про звільнення з посади маляра 5-го розряду на Одеському заводі "Продмаш" не відповідає вимогам п. 2.9 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах та організаціях від 20.06.1976 року № 162.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно п. "а" ч. 1 ст. 3 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на трудову пенсію мають особи, зайняті суспільно корисною працею, при додержанні інших умов, передбачених цим Законом, зокрема, особи, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, кооперативах (у тому числі за угодами цивільно-правового характеру), незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, або є членами колгоспів та інших кооперативів*, - за умови сплати підприємствами та організаціями страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Згідно ч. 4 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до ч. 6 ст. 50 Виправно-трудового кодексу України (в редакції чинній на час відбування ОСОБА_1 покарання у місцях позбавлення волі) час роботи засуджених у період відбування ними покарання у вигляді позбавлення волі до трудового стажу не зараховується, крім випадків, спеціально передбачених у законі.

Згідно п. «а» ч. 3 ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що зарахування до страхового стажу роботи під час перебування громадянина в місцях позбавлення волі можливе лише у разі сплати ним страхових внесків до Пенсійного фонду України.

З 1 січня 2004 втратив чинність Виправно-трудовий кодекс України, частиною 2 ст. 53 якого передбачалось, що відрахування із заробітку або іншого доходу, нарахованого засудженим, провадяться з дотриманням такої черговості: прибутковий податок; вартість харчування, одягу, взуття, білизни,комунально-побутових та інших наданих їм послуг; за виконавчими листами та іншими виконавчими документами, крім стягнення аліментів на неповнолітніх дітей; відшкодування матеріальних збитків, заподіяних засудженими державі під час відбування покарання.

Відповідно до ч. 4 ст. 122 Кримінально-виконавчого кодексу України час роботи засуджених у період відбування ними покарання у виді позбавлення волі зараховується у стаж роботи для призначення трудової пенсії.

Таким чином, починаючи з 01 січня 2004 року встановлено можливість зарахування до страхового стажу особи, який враховується при призначенні їй пенсії, періоду відбування покарання у відповідному закладі обмеження чи позбавлення волі за наявності сукупності двох умов: 1) підтвердження трудового стажу особи відповідною довідкою; 2) сплата особою страхових внесків протягом такого періоду.

Пунктом 12 абз. 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 встановлено, що робота в`язнів підтверджується довідкою МВС і довідкою про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Відмовляючи в задоволені позову, судом першої інстанції вірно було встановлено, що факт сплати страхових внесків у спірний період позивачем не підтверджено, а тому відсутні підстави для врахування ОСОБА_1 до трудового стажу період відбуванння покарання у виді позбавлення волі в період з 22.01.1987 року по 22.07.1998 року та з 18.11.1999 року по 18.05.2001 року.

Колегія суддів зазначає, що згідно довідки Державного підприємства «Райківецької виправної колонії № 78» від 13.11.2017 року нарахування і відрахування до пенсійного фонду з заробітної плати засудженого ОСОБА_1 за період з 21.07.1987 року по 04.04.1997 року не проводились (а.с. 57, 139) та згідно довідки Державного підприємства «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України № 81» Тимофеєв Олександр Павлович за період відбування покарань з 25.05.2000 року по 18.05.2001 року не був працевлаштований і заробітна плата не зараховувалась (а.с. 142).

Суд апеляційної інстанції не приймає доводи апелянта, що судом першої інстанції були застосовані нормативно-правові акти, які набрали чинності з 01.01.2004 року не відповідають дійсності, оскільки Виправно-трудовий кодекс України набрав чинності 23.12.1970 року, Закон України «Про пенсійне забезпечення» 05.11.1991 року, постанова КМУ №637 12.08.1993 року, а тому усі зазначені нормативно-правові акти діяли на момент відбування покарання апелянтом.

Крім того, колегія суддів зазначає, що відповідно до п. 2.9 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах та організаціях від 20.06.1976 року №162 у розділах "Відомості про роботу", "Відомості про нагородження "," Відомості про заохочення "трудової книжки (вкладиша) закреслення раніше внесених неточних або неправильних записів не допускається. При необхідності, наприклад, зміни запису відомостей про роботу після зазначення відповідного порядкового номера, дати внесення запису в графі 3 пишеться: "Запис за N таким-то недійсна. Прийнято за такою-то професією (посадою) "і в графі 4 повторюється дата і номер наказу (розпорядження) адміністрації, запис з якого неправильно внесений в трудову книжку. У такому ж порядку визнається недійсним запис про звільнення і переведення на іншу постійну роботу в разі незаконного звільнення або переведення, установленого органом по розгляду трудових спорів, і поновлення на попередній роботі або зміни формулювання причини звільнення. Наприклад, пишеться: "Запис за N таким-то є недійсним, поновлений на попередній роботі ". При зміні формулювання причини звільнення пишеться: "Запис за N таким-то є недійсним, звільнений ..." і вказується нове формулювання. У графі 4 в цьому випадку робиться посилання на наказ про поновлення на роботі або зміну формулювання причини звільнення. При наявності в трудовій книжці запису про звільнення або переведення на іншу роботу, згодом визнаної недійсною, на прохання працівника видається дублікат трудової книжки без внесення до неї запису, який визнано недійсним.

Таким чином, у п.2.9 чітко визначено порядок дій у випадку внесення неточних відомостей у випадку, коли в трудовій книжці містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу.

З огляду на викладене, вірним є висновок суду щодо не зарахування періоду роботи з 21.10.1983 року по 30.09.1984 року на посаді маляра 5-го розряду на Одеському заводі «Продмаш», оскільки мають місце виправлення в даті та наказі про звільнення з посади маляра 5-го розряду на Одеському заводі "Продмаш", які не відповідають вимогам п. 2.9 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах та організаціях від 20.06.1976 року № 162.

Апелянтом інших належних та допустимих доказів на підтвердження періоду роботи з 21.10.1983 року по 30.09.1984 року на посаді маляра 5-го розряду на Одеському заводі "Продмаш" до апеляційної скарги не надано.

Таким чином, судом першої інстанції вірно відмовлено в задоволенні позову, оскільки відповідач при прийнятті оспорюваного рішення діяв на підставі, в межах наданих йому повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством України.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що рішення суду ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеній постанові, у зв`язку з чим підстав для її скасування не вбачається.

Відповідно до ч.1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2018 року - залишити без змін.

Відповідно до ст. 325-328 КАС України постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає крім випадків: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Головуюча суддя: О.А. Шевчук

Суддя: А.В. Бойко

Суддя: Ю.В. Осіпов