Справа № 408/6276/17-а
Суддя: Кускова Т. В.
Дата ухвалення: 2019-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 408/6276/17-а
Провадження № 2-а/408/19/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2019 року смт. Біловодськ

Біловодський районний суд Луганської області у складі

головуючого судді Кускової Т.В.

за участю секретаря судового засідання Сіпаковій Л.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Біловодськ справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Біловодської державної адміністрації Луганської області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, мотивуючи свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року, під час перебування у м. Санкт-Петербург Російської Федерації, у неї народилася дитина ОСОБА_2 . 21.08.2017 року відповідачем було взято позивача на облік як внутрішньо переміщену особу, про що ОСОБА_1 отримала довідку про взяття її на облік внутрішньо переміщеної особи №23067. Після чого, 22.08.2017 вона звернулась до відповідача з пакетом документів на призначення допомоги при народженні дитини, на що отримала відмову, обґрунтовану тим, що нею не було надано довідку про народження дитини «ф.24», форма якої передбачена Постановою уряду РФ №1274.

У зв`язку з тим, що позивач вважає дії відповідача протиправними, вона була змушена звернутися до суду з даним позовом, в якому просить суд визнати неправомірною відмову Управління соціального захисту населення Біловодської районної державної адміністрації Луганської області у призначенні їй допомоги при народженні дитини, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та зобов`язати призначити їй допомогу при народженні дитини.

Позивач в судове засідання не з`явилася, просить суд розглядати справу без її участі.

Відповідач надав до суду відзив на адміністративний позов в якому зазначив, що 22.08.2017 року позивач, яка є внутрішньо переміщеною особою, звернулася до управління із заявою про призначення допомоги при народженні дитини та надала копію свідоцтва про народження дитини виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану про народження - Палац урочистої реєстрації народження «Малютка» м. Санкт-Петербург. Оскільки позивачкою у місячний термін не була надана довідка про народження дитини форми 24, яка видається при реєстрації народження на території Російської Федерації, їй було відмовлено у призначенні допомоги при народженні дитини. Також відповідач просить розглядати справу без участі їх представника.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлені та підтвердженні матеріалами справи наступні факти.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 21.11.2016 року, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті м. Санкт-Петербург народила ОСОБА_2 (а.с.4).

Як вбачається з паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 , виданим Кам`янобрідським РВ УМВС України в Луганській області 03.10.2006 року позивач ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.11-14).

Так, згідно із розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 №1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» місто Луганськ відноситься до населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

21.08.2017 року позивача ОСОБА_1 взято на облік, як внутрішньо переміщену особу, що підтверджується довідкою №23067 (а.с.5).

21.08.2017 року доньку позивача ОСОБА_2 взято на облік, як внутрішньо переміщену особу, що підтверджується довідкою № (а.с.6).

Позивач зверталася до відповідача щодо виплати державної допомоги при народженні дитини, даний факт відповідачем не заперечується.

Листом Управління соціального захисту населення Біловодської районної державної адміністрації Луганської області № 416568-31 від 11.10.2017 року позивачу відмовлено у призначенні державної допомоги при народженні дитини, оскільки у місячний термін не було надано довідку про народження (форма 24), яка видається при реєстрації народження на території Російської Федерації (а.с.10).

Суть спірних правовідносин у правомірності прийняття відповідачем спірного рішення, що регулюється нормами Конституції України, Закону України "Про державну допомогу сім`ям з дітьми", Порядком призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 року №1751та іншими нормативними документами, що регулюють спірні правовідносини.

Згідно ст. 1 Закону України "Про державну допомогу сім`ям з дітьми", який є базовим у даних спірних правовідносинах і спрямований на забезпечення пріоритету державної допомоги сім`ям з дітьми у загальній системі соціального захисту населення,громадяни України, в сім`ях яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених цим Законом.

Умови призначення і виплати державної допомоги та перелік документів, необхідних для її призначення, визначено Порядком призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 року №1751(далі - Порядок № 1751).

Ч. 1 ст. 10, ч. ч. 1, 7 ст.11 Закону України "Про державну допомогу сім`ям з дітьми"визначено, що допомога при народженні дитини надається одному з батьків дитини (опікуну) на підставі свідоцтва про її народження, якщо звернення за її призначенням надійшло не пізніше дванадцяти місяців з дня народження дитини.

Статтею 3 Конституції України визначено, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Відповідно до ч. 7 ст. 7 Сімейного Кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.12.1991 року № 789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

За приписами ч. 1 ст. 1 Закону України "Про державну допомогу сім`ям з дітьми" громадяни України, в сім`ях, яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Статтею 10 Закону України "Про державну допомогу сім`ям з дітьми" передбачено, що допомога при народженні дитини за цим Законом надається одному з батьків дитини (опікуну), який постійно проживає разом з дитиною. Одноразова допомога, призначена опікуну, вважається власністю дитини.

Частинами 7, 9 ст. 11 Закону України "Про державну допомогу сім`ям з дітьми" визначено, що допомога при народженні дитини призначається за умови, якщо звернення за її призначенням надійшло не пізніше дванадцяти місяців з дня народження дитини. Виплата допомоги при народженні дитини припиняється у разі: позбавлення отримувача допомоги батьківських прав; відібрання дитини в отримувача допомоги без позбавлення батьківських прав; тимчасового влаштування дитини на повне державне утримання; припинення опіки або звільнення опікуна від його повноважень щодо конкретної дитини; нецільового використання коштів і незабезпечення отримувачем допомоги належних умов для повноцінного утримання та виховання дитини.

Таким чином, суд вважає, що з урахуванням інтересів дитини та обставин, встановлених судом, позивач має право на звернення до органу соціального захисту населення за призначенням допомоги при народженні дитини та отримання цієї допомоги.

Отже, враховуючи зазначене, позивач та її дитина мають право на соціальний захист від держави, який передбачає комплекс організаційно-правових та економічних заходів, спрямованих на захист добробуту кожного члена суспільства. Забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, держава зобов`язується забезпечити дитині захист і піклування, які необхідні для її благополуччя. Позивач, в сім`ї якої виховуються та проживає неповнолітня дитина, має право на державну допомогу, яка надається одному з батьків дитини (опікуну), який постійно проживає разом з дитиною.

Крім того, суд звертає увагу, що позивачем заявлений позов фактично в інтересах дитини для її належного матеріального забезпечення.

Згідно ч. 2 ст. 7 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв`язання проблем, пов`язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Держава окремими законами встановила певні соціальні пільги, компенсації і гарантії, що є складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права, а тому відповідно до ч. 2 ст.6, ч. 2 ст.19, ч. 1 ст.68 Конституції України вони є загальнообов`язковими, однаковою мірою мають додержуватися органами державної влади, місцевого самоврядування, їх посадовими особами. Невиконання державою своїх соціальних зобов`язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення засад соціальної правової держави. Зазначені вимоги до держави викладені і у статті 12 Європейської соціальної хартії (переглянутої), вчиненої 3 травня 1996 року у м. Страсбурзі, яка підписана від імені України 7 травня 1999 року у м. Страсбурзі, ратифікованої Законом України від 14 вересня 2006 року, відповідно до якої держава зобов`язана підтримувати функціонування системи соціального забезпечення, її задовільний рівень, докладати зусиль для її поступового посилення.

Таким чином, право позивача на отримання допомоги є безперечним і забезпечення цього права становить суть взятих на себе державою зобов`язань.

Крім того, відповідно до п.1 ч. 1ст. 92 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, гарантії їх здійснення та основні обов`язки повинні визначатися виключно законом, які приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Верховна Рада України може змінити закон лише виключно законом, а не шляхом прийняття підзаконного правового акта. З огляду на це суд вважає, що прийняття відповідачем рішення про відмову у призначенні позивачу допомоги на підставі підзаконного акту, який порушує право на соціальний захист, є протиправним.

Згідно ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно з ч. 2ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд не погоджується з запереченнями відповідача і вважає, що відповідач не довів правомірності свого рішення та законності підстав у відмові в призначенні державної допомоги при народженні дитини.

Оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи, що позивачем при поданні до суду адміністративного позову сплачувався судовий збір в розмірі 640 гривень, суд вважає необхідним стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача судовий збір за подання до адміністративного суду позову немайнового характеру.

На підставі вищевикладеного та керуючись статями2-15,19-21,72-79,90,94,122,123,132,159-161,164,192-194,224-228,241-247,255,253-263, 293-295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати неправомірною відмову Управління соціального захисту населення Біловодської районної державної адміністрації Луганської області у призначенні ОСОБА_1 допомоги при народженні дитини, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зобов`язати Управління соціального захисту населення Біловодської районної державної адміністрації Луганської області призначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , допомогу при народженні дитини, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з Управління соціального захисту населення Біловодської районної державної адміністрації Луганської області на користь ОСОБА_1 640 гривень 00 копійок судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Управління соціального захисту населення Біловодської районної державної адміністрації Луганської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Біловодський районний суд Луганської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Кускова Т.В.