Справа № 280/1372/19
Суддя: Кисіль Роман Валерійович
Дата ухвалення: 2019-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2019 року Справа № 280/1372/19 м.Запоріжжя
Суддя Запорізького окружного адміністративного суду Кисіль Р.В., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Шевченківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя (вул. Карпенка-Карого, буд. 25-А, м. Запоріжжя, 69014) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

29.03.2019 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач або ОСОБА_1 ) до Шевченківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя (далі відповідач або Шевченківське ОУПФУ м.Запоріжжя), в якій позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо відмови у перерахунку стажу роботи судді позивача за її заявою від 15.01.2019 на підставі ч. 2 ст. 137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», який набрав чинності 05.08.2018, що дає право на виплату щомісячного довічного грошового утримання з урахуванням вимог ч. 2 ст. 137 Закону №1402-VII з 86% до 90% заробітної плати судді;

- зобов`язати відповідача на підставі ч. 2 ст. 137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (у редакції пункту 18 розділу І Закону №2509-VІІІ «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів»), зарахувати до стажу судді позивача 2 роки роботи (частковий стаж) зі стажу на посаді: юрисконсульта Запорізького інструментального заводу ім. Вакатова з 15.06.1988 по 26.12.1988 року, на посаді юрисконсульта виробничого об`єднання житлово-комунального господарства Жовтневого району м. Запоріжжя з 25.01.1989 по 18.03.1991, на посаді помічника голови Жовтневого районного суду м. Запоріжжя з 19.03.1991 по 25.01.1993 року, відповідно до записів у трудовій книжці, стаж роботи, який був врахований для обрання позивача народним суддею, відповідно до вимог ст. 8 діючого на момент обрання її суддею Закону СРСР №328-І від 04.08.1989 «Про статус суддів в СРСР», та здійснити з 05.08.2018 перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання та виплату позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи з 90% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, без обмежень граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, незалежно від заробітку (прибутку), одержуваного позивачем після виходу у відставку, із урахуванням раніше проведених виплат за вказаний період.

Крім того, просить розглянути справу в порядку спрощеного (письмового) позовного провадження без участі сторін, стягнути на її користь всі судові витрати та зобов`язати відповідача надати звіт про виконання судового рішення у місячний строк з моменту набрання законної сили.

Також позивачем заявлене клопотання про витребування у відповідача належним чином завірені копії доказів.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона є суддею у відставці, та відповідач з лютого 2016 року нараховує та виплачує позивачу довічне грошове утримання судді у відставці. Пунктом 18 розділу І Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у зв`язку з прийняттям Закону України «Про Вищий антикорупційний суд»» від 12.07.2018 № 2509-VIII (далі Закон №2509), який набрав чинності з 05.08.2018, статтю 137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII (далі Закон №1402) було доповнено частиною 3 наступного змісту:

«До стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді».

Позивач вважає, що до неї має бути застосована ця норма, а також, перерахований її стаж роботи на посаді судді та, відповідно збільшений розмір довічного грошового утримання судді у відставці.

Зазначає, що до стажу роботи на посаді судді позивачу додатково повинно бути зараховано 2 роки стажу роботи на посадах юрисконсульта та помічника голови суду за період: з 15.06.1996 по 26.12.1998, з 25.01.1989 по 18.03.1991, з 19.03.1991 по 25.01.1993. Вважає, що в силу приписів ч. 2 ст. 137 Закону №1402 стаж роботи позивача на посаді судді повинен складати 25 років 7 місяців та 26 дні, що в свою чергу дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 90% від суддівської винагороди, судді, який працює на відповідній посаді. Крім того, зазначає, що норма ч. 2 ст. 137 Закону №1402 не звужує кола суб`єктів щодо яких вона може бути застосована.

Ухвалою від 01.04.2019 відкрито спрощене позовне провадження у справі, задоволено клопотання позивача про витребування доказів, витребувано у відповідача належним чином засвідчену копію всіх матеріалів справи судді у відставці ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , р.н.о.к.п.п. . Судове засідання призначено на 07.05.2019 без повідомлення (виклику) сторін.

19.04.2019 від відповідача до суду надійшов відзив на позов (вх.№15742), в якому відповідач зазначив, що Шевченківське ОУПФУ м.Запоріжжя правомірно відмовило позивачу у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, оскільки такий перерахунок може бути здійснений лише у разі зміни розміру складових суддівської винагороди, яка підтверджується відповідною довідкою. Крім того, відповідач заперечив проти здійснення перерахунку стажу роботи позивача на посаді судді, зазначивши, що розрахунок стажу роботи, який дає право на відставку з посади судді, здійснюється на день видання наказу про відрахування судді зі штату суду у зв`язку з виходом у відставку. Відповідач також заперечив щодо посилання позивача на лист апеляційним та місцевим судам від 05.11.2018 «Про зарахування (перерахунок) стажу роботи на посаді судді», оскільки цей лист стосувався зарахування (перерахунку) стажу роботи на посаді судді, що дає право на одержання доплати до посадового окладу за вислугу років. Також відповідач зазначив, що рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 22.11.2018 у справі №9901/805/18 не може бути застосовано до спірних правовідносин. Рішення Верховного Суду стосується виключно питань обчислення стажу роботи працюючих суддів під час вирішення питання про наявність стажу судді для виходу у відставку та не стосується перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. Крім того, відповідач заперечив щодо відшкодування судових витрат та покладання на відповідача обов`язку подати суду звіт про виконання судового рішення.

Також, 19.04.2019 до суду надійшли матеріалів справи судді у відставці ОСОБА_1 (вх.№15743).

Крім того, 19.04.2019 від відповідача надійшло клопотання (вх.№15745) про призначення справи до розгляду у відкритому судовому засіданні з викликом сторін.

Ухвалою від 16.05.2019 у задоволені клопотання відповідача було відмовлено.

Розглянувши наявні матеріали та фактичні обставини справи, дослідивши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

26.01.1993 позивач була обрана народним суддею Жовтневого районного суду м.Запоріжжя (наказ по суду №1/9 від 25.01.1993).

Постановою Верховної Ради України №184-ХІV від 15.10.1998 позивач призначена суддею Запорізького обласного суду безстроково.

30.10.1998 ОСОБА_1 звільнена з займаної посади в зв`язку з призначенням суддею Запорізького обласного суду (наказ №1/158 від 10.11.1998).

З 02.11.1998 позивач працювала суддею Запорізького обласного суду (наказ №22 від 02.11.1998).

11.10.2001 Запорізький обласний суд перейменовано в Апеляційний суд Запорізької області (наказ №88 від 11.10.2001).

Постановою Верховної Ради України №1515-VІІІ від 08.09.2016 ОСОБА_1 звільнено з посади судді Апеляційного суду Запорізької області у зв`язку з поданням заяви про відставку.

Наказом голови Апеляційного суду Запорізької області №78-к від 20.09.2016 позивач виключена зі складу суддів Апеляційного суду Запорізької області у зв`язку з відставкою.

Зазначені факти підтверджуються записами з трудової книжки позивача.

21.09.2016 позивач звернулась до Шевченківського ОУПФУ м. Запоріжжя із заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

З розрахунку стажу роботи судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, складеного на дату відрахування позивача зі штату Апеляційного суду Запорізької області, судом встановлено, що до стажу роботи судді, який дає право на відставку позивачу було зараховано: роботу на посаді судді Жовтневому районному суду м.Запоріжжя з 26.01.1993 по 30.10.1998, а також судді Запорізького обласного суду та судді Апеляційного суду Запорізької області з 02.11.1998 по 20.09.2016. Всього стаж роботи на посаді судді становить 23 роки 7 місяців 26 днів.

З 21.09.2016 та по теперішній час позивач перебуває на обліку у відповідача та отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 86% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

11.01.2019 позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок стажу, який дає право отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. В цій заяві позивач, із посиланням на нову редакцію ст. 137 Закону №1402, зазначає, що при розрахунку її стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного утримання судді у відставці, розрахунку суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, для перерахування її щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці слід враховувати наступний сукупний стаж її професійної діяльності у сфері права, а саме:

- стаж роботи на посаді юрисконсульта Запорізького інструментального заводу ім. Войкова з 15.06.1988 по 26.12.1988;

- стаж роботи на посаді юрисконсульта виробничого об`єднання житлово-комунального господарства Жовтневого району м.Запоріжжя з 25.01.1989 по 18.03.1991;

- стаж роботи на посаді помічника голови Жовтневого районного суду м. Запоріжжя з 19.03.1991 по 25.01.1993 року.

При цьому посилається на те, що робота на цих посадах була зарахована в стаж роботи, який був необхідний для обрання позивача народним суддею, відповідно до вимог ст.8 діючого на момент обрання її суддею Закону СРСР №328-І від 04.08.1989 «Про статус суддів в СРСР».

Зазначає, що маючи стаж судді більше 25 років, має право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, починаючи з 05.08.2018, в розмірі 90% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, без обмежень граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, незалежно від заробітку (прибутку), одержуваного нею після виходу у відставку.

У зв`язку із викладеним просила відповідача: провести розрахунок (перерахунок) її стажу роботи, що дає право на виплату щомісячного довічного грошового утримання, з урахуванням вимог ч.2 ст.137 Закону №1402 з 86% до 90% заробітної плати судді; видати копію розрахунку (перерахунку) стажу роботи позивача, що дає право на виплату щомісячного довічного грошового утримання та на доплату за вислугу років.

Листом від 31.01.2019 №41/Ж-1 відповідач надав відповідь на заяву позивача від 15.01.2019, якою відмовив у перерахунку щомісячного довічного утримання судді у відставці, із посиланням на те, що Законом №1402 передбачено, що перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці здійснюється лише у разу зміни розміру складових суддівської винагороди.

На погодившись з відмовою відповідача позивач звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи оцінку обставинам справи суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною третьою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Стосовно вимоги позивача про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо відмови у перерахунку стажу ОСОБА_1 суд зазначає, що матеріали справи не містять доказів вчинення такої бездіяльності відповідачем. Зокрема, з листа відповідача від 31.01.2019 №41/Ж-1, Подання Апеляційного суду Запорізької області 20.09.2016 №08-02 «Про встановлення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці» та Розрахунку «Стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 » зробленого Апеляційним судом Запорізької області станом на 20.09.2016 вбачається, що стаж роботи позивача на посаді судді становить 23 роки 7 місяців та 22 дні, при цьому цей стаж був визначений Апеляційним судом Запорізької області станом на дату відрахування позивача зі штату суду. Відповідач визначає стаж судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного утримання судді у відставці на підставі даних наданих, в даному випадку, Апеляційним судом Запорізької області та не може самостійно перераховувати стаж позивача шляхом його збільшення або зменшення.

Суд зазначає, що статус позивача як судді у відставці не є тотожним статусу пенсіонера.

Жодним нормативно-правовим актом України відповідачу не надане право визначати, які періоди роботи підлягають зарахуванню до стажу роботи судді у відставці, та, відповідно, стаж роботи судді, який враховується для визначення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

А тому в цій частині позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Щодо вимоги позивача про зобов`язання відповідача на підставі ч. 2 ст. 137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (у редакції пункту 18 розділу І Закону №2509-VІІІ «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів»), зарахувати до стажу судді позивача 2 роки роботи (частковий стаж) зі стажу на посаді: юрисконсульта Запорізького інструментального заводу ім. Вакатова з 15.06.1988 по 26.12.1988 року, на посаді юрисконсульта виробничого об`єднання житлово-комунального господарства Жовтневого району м. Запоріжжя з 25.01.1989 по 18.03.1991, на посаді помічника голови Жовтневого районного суду м. Запоріжжя з 19.03.1991 по 25.01.1993 року, суд зазначає, що ст. 142 Закону №1402 визначено, що:

«1. Судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки ІНФОРМАЦІЯ_2 року народження і старші після досягнення ними такого віку:

1) 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року;

2) 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.

2. Суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

3. Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

4. У разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

5. Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України».

Отже, за приписами ч. 4 ст. 142 Закону №1402 перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці передбачений лише у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.01.2008 №3-1 затверджений Порядок подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, зареєстрований Міністерством юстиції України 12.03.2008 за №200/14891, (далі Порядок 3-1, в редакції постанови правління Пенсійного фонду України 20.03.2017 № 5-1).

Згідно із п. 1-4 розділу ІІ Порядку 3-1 заява про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та довідка про розмір суддівської винагороди подається до органів, що призначають щомісячне довічне утримання.

У разі надсилання заяви і документів для перерахунку щомісячного довічного утримання поштою, днем звернення за перерахунком вважається дата, що зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.

Звернення за перерахунком щомісячного довічного утримання проводиться в разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

Перерахунок щомісячного довічного утримання проводиться з 01 числа місяця, наступного за місяцем, у якому змінилися розміри складових суддівської винагороди судді, який працює за відповідною посадою.

Відповідно до п. 2 розділу ІІІ Порядку 3-1 до заяви про перерахунок щомісячного довічного утримання додається довідка про суддівську винагороду працюючого судді за відповідною посадою станом на дату, з якої відбулось підвищення розміру суддівської винагороди.

Пунктом 2 розділу IV Порядку 3-1 встановлено, що для призначення (перерахунку) щомісячного довічного утримання подаються оригінали документів.

Судом встановлено, що при зверненні із заявою від 15.01.2019 позивачем не були додержані приписи п. 2 розділу ІІІ Порядку 3-1, не додано до заяви про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці довідку про суддівську винагороду працюючого судді за відповідною посадою станом на дату, з якої відбулось підвищення розміру суддівської винагороди.

Щодо посилання позивача на те, що у зв`язку із набранням чинності нормою ч. 2 ст. 137 Закону №1402, з 05.08.2018 її стаж роботи на посаді судді після виходу у відставку змінився (збільшився на періоди які роботи у сфері права, які передували даті призначення на посаду судді), суд зазначає наступне.

За приписами ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Судом встановлено, що позивача було відраховано зі штату Апеляційного суду Запорізької області - 20.09.2016, тобто до дати набрання чинності Законом №1402.

В період з 26.01.1993 (дата обрання позивача народним суддею Жовтневого районного суду Запорізької області) до 20.09.2016 (дати відрахування позивача зі штату Апеляційного суду Запорізької області у зв`язку із виходом у відставку) діяли наступні Закони, якими визначався стаж судді, який дає право на відставку:

Закону СРСР «Про статус суддів в СРСР» від 04.08.1989 №328-І;

Закон України «Про статус суддів» від 15.12.1992 № 2862-XII;

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 № 2453-VI;

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402- VIІІ.

Станом на дату розгляду даної справи питання стажу судді визначаються Законом №1402, який набрав чинності після виходу позивача у відставку.

За приписами ст. 52 Закону №1402 суддею є громадянин України, який відповідно до Конституції України та цього Закону призначений суддею, займає штатну суддівську посаду в одному з судів України і здійснює правосуддя на професійній основі.

Судді в Україні мають єдиний статус незалежно від місця суду в системі судоустрою чи адміністративної посади, яку суддя обіймає в суді.

Судом встановлено, що станом на дату звернення до відповідача (15.01.2019) позивач не є суддею у значенні наведеному в ст. 53 Закону №1402 не займає штатну суддівську посаду в одному з судів України та не здійснює правосуддя на професійній основі.

Частинами 1, 5 статті 116 Закону №1402 визначено, що суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 137 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

За суддею, звільненим за його заявою про відставку, зберігається звання судді та гарантії недоторканності, встановлені для судді до його виходу у відставку.

Відповідно до п. 25 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402 право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.

В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., №№ 41-45, ст. 529; 2015 р., №№ 18-20, ст. 132 із наступними змінами). За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

За приписами абз. 4 п. 34 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402 судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

З аналізу наведених вище норм та виходячи з приписів ст. 58 Конституції України, суд дійшов висновку, що до позивача не може бути застосована норма права щодо обрахунку стажу роботи на посаді судді, яка набрала чинності після виходу позивача у відставку, тобто норма ч. 2 ст. 137 Закону №1402. А тому, розрахунок стажу позивача, який дає право виходу у відставку, здійснений на дату відрахування зі штату Апеляційного суду Запорізької області, може бути змінений лише у разі повторного призначення її на посаду судді. При цьому доводи, викладені позивачем у позовній заяві не спростовують викладених вище висновків суду.

З наведених вище підстав, суд дійшов висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог, а відтак, про відсутність правових підстав для їх задоволення.

Враховуючи те, що у задоволенні позову відмовлено повністю, суд не вирішував питання про розподіл судових витрат.

На підставі вищевикладеного та керуючись статтями 241, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Шевченківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя (вул. Карпенка-Карого, буд. 25-А, м. Запоріжжя, 69014) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Р.В. Кисіль