Справа № 480/4386/18
Суддя: Григоров А.М.
Дата ухвалення: 2019-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2019 р.Справа № 480/4386/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Григорова А.М.,

Суддів: Бартош Н.С. , Подобайло З.Г. ,

за участю секретаря судового засідання Мороз М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної фіскальної служби у Сумській області на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 22.01.2019 року, головуючий суддя І інстанції: О.В. Соп`яненко, вул. Герасима Кондратьєва, 159, м. Суми, повний текст складено 22.01.19 року по справі № 480/4386/18

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Державної фіскальної служби у Сумській області третя особа Садівська селищна рада Сумського району Сумської області

про визнання протиправним та часткове скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Державної фіскальної служби у Сумській області, третя особа Садівська селищна рада Сумського району Сумської області, в якій просив суд визнати протиправним та частково скасувати податкове повідомлення-рішення №2184/13-08 від 03.08.2018.

В обґрунтування вимог позову зазначив, що є власником житлового будинку, розташованого на території с. Сад Сумського району. Податковим органом прийнято податкове повідомлення-рішення, яким визначено суму зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Вважає таке рішення протиправним. Розділом ІІ пунктом 3 "Прикінцевих та перехідних положень" Закону України №1791-VІІІ від 20.12.2016 встановлено, що з 1 січня 2017 року до прийняття відповідним органом місцевого самоврядування рішення про встановлення ставок місцевих податків і зборів на 2017 рік відповідно до цього Закону, встановлені таким органом місцевого самоврядування ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки застосовуються з коефіцієнтом 0,5. У 2017-2018 роках Садівською селищною радою не приймалось рішення щодо ставок податку на нерухоме майно. Вважає, що ставка податку повинна коригуватись на коефіцієнт 0,5 та має становити 3815,33 грн. Відповідач протиправно нарахував зобов`язання в сумі 7624,65 грн.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 22.01.2019 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Сумській області про визнання протиправним та часткове скасування податкового повідомлення-рішення - задоволено.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 03.05.2018 №2184/13-08 в частині визначення ОСОБА_1 зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в сумі 3812,32 грн.

Відповідач, Головне управління Державної фіскальної служби у Сумській області, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 22.01.2019 року по справі №480/4386/18 та прийняти нову постанову, якою відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог повністю.

В обґрунтування вимог посилається на те, що висновок, викладений в рішенні суду першої інстанції суперечить нормам матеріального права. Так, зазначає, що рішенням Садівської сільської ради від 11.07.2016 року встановлено з 01.01.2017 року податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки для об`єктів житлової та нежитлової нерухомості та його ставки. Відповідно до вказаного рішення встановлено з 01.01.2017 року на території Садівської ради ставки податку на нерухоме майно, відмінне віл земельної ділянки, а саме для об`єктів житлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб - у розмірі 1,0 відсотка від розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. м. бази оподаткування. Положенням закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2017 році», пунктом 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» від 20 грудня 2016 № 1791-VIII вбачається, що з 1 січня 2017 року до прийняття рішень органів місцевого самоврядування про встановлення ставок місцевих податків і зборів на 2017 рік, відповідно до цього Закону, встановлені таким органом місцевого самоврядування ставки єдиного податку для платників першої групи, податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, та збору за місця для паркування транспортних засобів, застосовуються з коефіцієнтом 0,5. Тобто, дане положення застосовується до тих органів місцевого самоврядування, які в 2016 порі не прийняли рішення про встановлення на 2017 рік ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, та збору за місця паркування транспортних засобів. Тим паче, принцип стабільності податкового законодавства України свідчить про те, що зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року (підпункт 4.1.9 пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу України). Вказує, що зазначене у висновку суду не узгоджується з частиною третьою статті 27 Бюджетного кодексу України, згідно з якою Закони України або їх окремі положення, які впливають на показники бюджету (зменшують надходження бюджету та/або збільшують витрати бюджету) і приймаються: не пізніше 15 липня року, що передує плановому, вводяться в дію не раніше початку планового бюджетного періоду; після 15 липня року, що передує плановому, вводяться в дію не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим.

08.05.2019 р. ОСОБА_1 звернувся до заявою, в якій зазначив, що підтримує позовні вимог, рішення суду першої інстанції вважає справедливим і законним, просить розглядати справи в його відсутність.

Сторони про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги були повідомлені заздалегідь та належним чином, про що свідчать поштові повідомлення про вручення, які містяться в матеріалах справи .

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Позивач, будучи належним чином повідомлений в судове засідання не з`явився.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що позивач є власником нерухомого майна - житлового будинку, розташованому в с. Сад Сумського району , загальною площею 385,5 кв.м (а.с. 10).

03.05.2018 р. Головним управлінням ДФС в Сумській області було прийнято податкове повідомлення-рішення №2184, яким визначено позивачу суму зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2017 рік в сумі 7 624,65 грн. Податок був сплачений позивачем 27.09.2018.

Згідно розрахунку, наданого податковим органом у відзиві, при визначенні суми податкового зобов`язання відповідач керувався рішенням Садівської сільської ради від 11.07.2016, яким встановлено з 01.01.2017 ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Позивач, вважаючи протиправним та таким, що частково підлягає скасуванню податкове повідомлення-рішення №2184/13-08 від 03.08.2018, звернувся до суду.

Приймаючи рішення про задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, відповідачем не було наведено об`єктивних доводів та не надано належних доказів в обґрунтування правомірності визначення податкового зобов`язання без врахування при визначенні ставки податку коефіцієнта 0,5., тобто позивачу було безпідставно нараховано у податковому повідомленні - рішенні податку в сумі 7624,65 грн., ставка податку, яка підлягає сплаті позивачем, повинна становити 3812,33 грн.(7624,65 грн. * 0,5).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

За правилами підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України (далі по тексту - ПК України) платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно пункту 36.1 статті 36 ПК України, податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Як визначено підпунктом 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 ПК України, грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Згідно з п.п.266.1.1 п. 266.1 ст.266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Відповідно до п.п. 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка. Базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Підпунктом 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України визначено, що ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 ПК України визначено, що рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Як вбачається з матеріалів даної справи, рішенням Садівської сільської ради від 11.07.2016 р. було встановлено з 01.01.2017 р. податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки для об`єктів житлової та нежитлової нерухомості та його ставки. Відповідно до вказаного рішення встановлено з 01.01.2017 року на території Садівської сільської ради ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, а саме для об`єктів житлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб - у розмірі 1,0 відсотка від розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. м. бази оподаткування. База оподаткування об`єктів житлової нерухомості, у тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи платника податку, зменшується для різних типів об`єктів житлової нерухомості, у тому числі їх часток, у разі одночасного перебування у власності платника податку квартири/квартир та житлового будинку/будинків, у тому числі їх часток, на 180 кв. метрів (а.с. 8).

Колегія суддів зауважує, що з 1 січня 2017 року набув чинності Закон України від 20 грудня 2016 року "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2017 році" (далі по тексту - Закон № 1791), пунктом 3 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" якого установлено, що з 1 січня 2017 року до прийняття відповідним органом місцевого самоврядування рішення про встановлення ставок місцевих податків і зборів на 2017 рік, відповідно до цього Закону, встановлені таким органом місцевого самоврядування ставки єдиного податку для платників першої групи, податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, та збору за місця для паркування транспортних засобів застосовуються з коефіцієнтом 0,5.

В 2017 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів, які прийняті на виконання цього Закону, не застосовуються вимоги п.п 4.1.9 п. 4.1 та п. 4.5 ст. 4, п.п. 12.3.4 п. 12.3, п.п. 12.4.3 п. 12.4 та п. 12.5 ст. 12 ПК України та Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності" (п. 4 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 1791).

Відповідно до наявної в матеріалах справи довідки Садівської сільської ради від 31.08.2018 до вищевказаного рішення від 11.07.2016 року зміни не вносилися (а.с. 9).

Отже, з урахуванням п.4 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України №1791-VIII, вимоги ПК України щодо принципу стабільності податкового законодавства та загальної процедури прийняття органом місцевого самоврядування рішень про встановлення місцевих податків у 2017 році не застосовувались.

Так, на виконання п.3 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України № 1791-VIII вказаною сільською радою мало бути прийняте нове рішення про встановлення ставок місцевих податків, в іншому разі ставка податку повинна застосовуватись саме з коефіцієнтом 0,5.

Таким чином, оскільки рішенням Садівської сільської ради від 11.07.2016 р. було чинним на час прийняття податкового повідомлення-рішення №2184/13-08 від 03.08.2018 р. та до нього не вносились зміни у зв`язку з прийняттям Закону України № 1791-VIII, ставка податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на території Садівської сільської ради у 2017 р. має застосовуватись з коефіцієнтом 0,5 на підставі п. 3 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1791-VIII.

Колегія суддів зазначає, що відповідачем по справі не було наведено об`єктивних доводів та не надано до судів першої та апеляційної інстанцій належних доказів в обґрунтування правомірності визначення податкового зобов`язання без врахування при визначенні ставки податку коефіцієнта 0,5, а тому ставка податку, яка підлягає сплаті позивачем, повинна становити 3812,33 грн.(7624,65 грн. * 0,5).

Таким чином, оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 03.08.2018 №2184/13-08 в частині визначення зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в сумі 3812,32 грн. є протиправним та таким, що підлягає скасуванню, а тому судом першої інстанції було обґрунтовано прийнято рішення про задоволення адміністративного позову.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що у зв`язку з ухваленням Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2017 році», яким викладена нова редакція пункту 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» та запроваджено з 01.01.2017 року ставки єдиного податку для платників першої групи, податку на нерухоме майно,відмінне від земельної ділянки, та збору за місця для паркування транспортних засобів, застосовуються з коефіцієнтом 0,5, застосування цього положення можливо було не раніше наступного бюджетного періоду, який настав за плановим (2017 роком), тобто не раніше 2018 року, колегія суддів їх відхиляє, оскільки рішенням Садівської сільської ради від 11.07.2016 р. , яким було встановлено з 01.01.2017 р. податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки для об`єктів житлової та нежитлової нерухомості та його ставки були чинними на час прийняття податкового повідомлення-рішення №2184/13-08 від 03.08.2018 р. та до нього не вносились зміни у зв`язку з прийняттям Закону України № 1791-VIII, а тому ставка податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на території Садівської сільської ради саме у 2017 р. повинна застосовуватись з коефіцієнтом 0,5 на підставі п. 3 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 1791-VIII.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Частиною 1 ст.9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Будь-яке рішення чи дії суб`єкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об`єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дій), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Доводи апеляційної скарги щодо правомірності оскаржуваного податкового повідомлення - рішення в частині визначення ОСОБА_1 зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в сумі 3812,32 грн. є необґрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами справи.

Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.

Таким чином, судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийняте на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 22.01.2019 року по справі № 480/4386/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)А.М. Григоров
Судді(підпис) (підпис) Н.С. Бартош З.Г. Подобайло
Повний текст постанови складено 20.05.2019 року