Справа № 320/6327/18
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у першій інстанції: Харченко С.В.
Суддя-доповідач: Епель О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2019 року Справа № 320/6327/18

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Карпушової О.В., Літвіної Н.М.,

за участю секретаря Лісник Т.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 10 січня 2019 року у справі

за позовом ОСОБА_1

до управління соціального захисту населення

Білоцерківської міської ради,

третя особа, яка не заявляє

самостійні вимоги

на предмет спору: Білоцерківське управління Державної казначейської

служби України Київської області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради (далі - відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору: Білоцерківське управління Державної казначейської служби України Київської області про:

- визнання протиправними дій відповідача щодо відмови у здійсненні позивачу виплату щорічної разової грошової допомоги за 2018 рік до 5 травня у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, що становить 10984,00 грн.;

- зобов`язання відповідача провести перерахунок та виплату позивачу щорічної разової грошової допомоги за 2018 рік до 5 травня у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком з урахуванням раніше виплачених сум, а саме: у розмірі 7719,00 грн.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 10 січня 2019 року в задоволенні адміністративного позову було відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити постанову про задоволення адміністративного позову в повному обсязі, наполягаючи на тому, що він як інвалід війни 2-ї групи має право на отримання щорічної грошової допомоги до 5 травня у розмірі, встановленому Законом, тобто 8-ми мінімальних пенсій за віком, оскільки норми Конституції та Закону за юридичною силою є вищими, ніж постанови КМУ.

З цих та інших підстав апелянт вважає, що рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити її без задоволення, а рішення суду - без змін та наполягає на відсутності правових підстав для перерахунку виплаченої у 2018 році позивачу щорічної грошової допомоги, оскільки відповідні виплати були здійснені в порядку та розмірі, встановленому відповідною постановою КМУ.

Третьою особою подано письмові пояснення, в який вона зазначає, що призначення, перерахування та виплата спірної у даній справі соціальної допомоги не належить до компетенції органів ДКСУ.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, позивач є інвалідом війни ІІ групи та має право на пільги, встановлені законодавством України для учасників бойових дій, зокрема ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

11.04.2018 р. позивачу було виплачено одноразову грошову допомогу до 5 травня за 2018 рік у розмірі 3265,00 грн., відповідно до постанови КМУ від 14.03.2018 р. № 170.

13.08.2018 р., не погоджуючись з розміром отриманої грошової допомоги, позивач звернувся до УСЗН Білоцерківської міської ради із заявою про перерахунок даної допомоги у відповідності до ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 р. № 3551-XII та про виплату недоотриманої суми вказаної допомоги у розмірі 7719,00 грн.

Листом від 17.08.2018 р. № 8708 УСЗН Білоцерківської міської ради повідомило позивача про відсутність правових підстав для виплати йому одноразової грошової допомоги до 5 травня, виходячи з розміру восьми мінімальних пенсій за віком з посиланням на ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 № 3551-XII, положеннями якої передбачено, що щорічна разова грошова допомога до 5 травня інвалідам війни ІІ групи виплачується у розмірах, встановлених постановою КМУ «Деякі питання виплати у 2018 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» від 14.03.2018 р. № 170, а саме: у сумі 3265,00 грн.

Вважаючи протиправними дії відповідача щодо нездійснення перерахунку вказаної допомоги, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Судова колегія встановила, що відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що при визначенні розміру щорічної разової грошової допомоги до 5 травня у 2018 році відповідач правомірно керувався постановою КМУ від 14.03.2018 р. № 170.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Бюджетним кодексом України від 08.07.2010 р. № 2456-VI (далі - БК України), Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 р. № 3551-XII (далі - Закон № 3551-XII), постановою Кабінету Міністрів України від 14.03.2018 р. № 170 «Деякі питання виплати у 2018 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» (далі - Постанова № 170).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У ч. 2, 3 ст. 22 Конституції України закріплено, що конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Частиною 1 статті 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно зі ст. 12 Закону № 3551-ХІІ в редакції Закону України від 28.12.2007 р. № 107-VI «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі, який визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.

Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 р. № 10-рп/2008 зазначену редакцію ст. 12 Закону № 3551-ХІІ було визнано такою, що не відповідає Конституції України, і вона втратила чинність з дня ухвалення цього Рішення.

В подальшому, згідно п. 26 розділу VІ «Прикінцеві і перехідні положення» БК України у редакції Закону України від 28.12.2014 р. № 79-VІІІ встановлено, що норми і положення, серед іншого, ст. 12, 13, 14, 15, 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування. Дане положення Закону України неконституційним не визнавалося.

На реалізацію наведеного положення Закону, Кабінетом Міністрів України прийнято постанови від 14.03.2018 р. № 170, згідно з якою у 2018 році виплату разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», здійснює Міністерство соціальної політики шляхом перерахування коштів на зазначені цілі структурним підрозділам з питань соціального захисту населення обласних, Київської міської державних адміністрацій, які через відділення зв`язку або через установи банків перераховують їх на особові рахунки громадян за місцем отримання пенсії (особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання).

Вищезазначеною постановою визначено розмір грошової допомоги, який для інвалідів війни ІІ групи у 2018 році становить 3265,00 грн.

При цьому, Конституційний Суд України у п. 2.1 рішення № 20-рп/2011 від 26.12.2011 р. зазначив, що зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист. Передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. У п. 2.2 вказаного рішення зазначено, що Кабінет Міністрів України повноважний вживати заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина та проводити політику у сфері соціального захисту (пункти 2, 3 статті 116) (254к/96-ВР).

У рішенні від 02.03.1999 р. № 2-рп/99 Конституційний Суд України зазначив, що здійснення в цілому політики соціального захисту не належить до виключних повноважень Верховної Ради України.

Таким чином, нормами законодавства, а саме п. 26 розділу VІ «Прикінцеві і перехідні положення» БК України у редакції Закону України від 28.12.2014 р. № 79-VІІІ, які прийняті пізніше та, відповідно, мають пріоритетне значення при застосуванні, КМУ делеговано повноваження визначати розмір щорічної одноразової допомоги до 5 травня, яке й було ним реалізовано шляхом прийняття Постанови № 170.

Водночас, при розв`язанні спірних правовідносин судовою колегією враховується й правова позиція Європейського суду з прав людини, викладена в рішенні «Великода проти України» від 03.06.2014 р., в якому Суд зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Крім того, у зазначеному рішенні Європейський суд став на бік держави України та, між іншим, наголосив на складній економічній ситуації в країні, а також на необхідності пошуку саме державою Україна додаткових інструментів її подолання шляхом раціонального використання бюджетних коштів та необхідності збереження «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами щодо захисту прав і свобод окремої особи.

Аналогічний правовий підхід Європейським судом з прав людини застосований й в рішеннях від 09.10.1979 р. у справі «Ейрі проти Ірландії» та від 12.10.2004 р. у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії», в якому Суд зазначив, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового, і такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат.

Відповідно до ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що відповідач, здійснюючи нарахування позивачу щорічної одноразової допомоги до 5 травня за 2018 рік у розмірі 3265,00 грн., діяв на підставі, у спосіб та в межах повноважень, передбачених чинним законодавством, тобто правомірно, а отже в даному випадку відсутні правові підстави для задоволення адміністративного позову.

Доводи апелянта про те, що закони мають вищу юридичну силу над актами КМУ і розмір отримуваної ним допомоги до 5 травня за 2018 рік має визначатися як п`ять мінімальних пенсій за віком, є не обґрунтованими з підстав, зазначених вище.

Таким чином, проаналізувавши всі доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що вони не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, яким повно встановлено обставини справи та правильно застосовано норми матеріального і процесуального права.

Надаючи оцінку доводам апелянта, судова колегія також приймає до уваги рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому Суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…».

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 10 січня 2019 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 10 січня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Повний текст судового рішення виготовлено 22 травня 2019 року.

Головуючий суддя

Судді: