Справа № 320/1317/19
Суддя: Леонтович А.М.
Дата ухвалення: 2019-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2019 року № 320/1317/19

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Леонтовича А.М., за участю секретаря судового засідання Масловської К.І.,

представників позивача: Телющенка П.П.,

представника відповідача: Федоріна І.В.,

представника третьої особи-1: Шутя Р.О.,

представника третьої особи-2: не з`явився

розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Києві за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доМіністерства юстиції України
треті особиОСОБА_2 , державний реєстратор прав на нерухоме майно Сквирської міської ради Київської області Шерстюк Альона Олександрівна
провизнання протиправними та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії

І. Зміст позовних вимог

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Міністерства юстиції України, треті особи: ОСОБА_2 , державний реєстратор прав на нерухоме майно Сквирської міської ради Київської області Шерстюк Альона Олександрівна, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України "Про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень" від 09.11.2018 №3485/5;

- зобов`язати Міністерство юстиції України вчинити дії щодо поновлення реєстраційних дій, скасованих на підставі наказу Міністерства юстиції України "Про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень" від 09.11.2018 №3485/5.

ІІ. Виклад позиції позивача та заперечень відповідача, пояснення третіх осіб

На обґрунтування позовних позивач зазначив, що на підставі застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, з метою задоволення своїх вимог за договором кредиту зареєстрував право власності на предмет іпотеки - квартиру.

Як зазначає позивач, оспорюваним наказом рішення про державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки було скасоване. При цьому підставою для прийняття вказаного наказу слугував висновок відповідача про наявність у Державному реєстрі прав заборони на відчуження нерухомого майна - предмету іпотеки.

Позивач стверджує, що обтяження (заборона відчуження) на яке послався відповідач, приймаючи спірний наказ, було встановлено в його інтересах як іпотекодержателя, у зв`язку з чим наявність вказаного обтяження не могла завадити реалізації його права на звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідач проти позову заперечив, у відзиві на позов зазначив, що наявність в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запису про заборону відчуження майна є перешкодою для здійснення державним реєстратором реєстраційних дій до того часу, поки таке обтяження не буде зняте.

Крім того відповідач звертає увагу суду, що звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру, щодо якої вчинялись спірні реєстраційні дії, відбувається на підставі рішення суду у рамках виконавчого провадження шляхом її продажу з прилюдних торгів.

Відповідач вважає, що застосування іпотекодержателем судового способу звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу виключає можливість одночасного звернення стягнення на нього й у позасудовому порядку шляхом реєстрації права власності на підставі застереження в іпотечному договорі, оскільки це призведе до звернення стягнення на предмет іпотеки двічі.

Третя особа-1 надала пояснення, відповідно до яких право власності на предмет іпотеки за іпотечним договором від 27.02.2008 №1043 було зареєстровано за позивачем на підставі застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься у пункті 7.5 вказаного іпотечного договору, відповідно до якого у випадку невиконання або неналежного невиконання позичальником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги у позасудовому порядку шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Оскільки позивачем були надані документи, що свідчать про невиконання іпотекодавцем зобов`язань за кредитним договором, третя особа-1 вважає, що підстави, які б вказували на необхідність у відмові у державній реєстрації права власності на предмет іпотеки у спірних правовідносинах були відсутні.

Третя особа-2 правом надати письмові пояснення по суті позовних вимог не скористалась.

ІІІ. Процесуальні дії суду у справі

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 19.04.2019 відкрите спрощене позовне провадження у справі №320/1317/19 та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 13.05.2019.

У судовому засіданні 13.05.2019 було проголошено вступну та резолютивну частину рішення. Повний текст рішення виготовлений та підписаний 27.05.2019.

IV. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин

27 лютого 2008 року між АБ «Брокбізнесбанк» (банк) та ОСОБА_3 (позичальник) був укладений кредитний договір за №21, у порядку та на умовах якого банк надає позичальнику грошові кошти у розмірі 39600,00 дол. США на строк з 27.02.2008 по 26.02.2018 зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 13,5 % річних (а.с. 24-26).

З метою забезпечення виконання зобов`язання, що випливає з договору кредиту від 27.02.2008 №21, між АБ «Брокбізнесбанк» (іпотекодержатель) та ОСОБА_2 був укладений іпотечний договір від 27.02.2008 №1043, у порядку та на умовах якого іпотекодавець передав в іпотеку, а іпотекодержатель прийняв в іпотеку квартиру АДРЕСА_2 (а.с. 21-23).

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 03.12.2013 у справі №357/9883/13-ц задоволений цивільний позов ПАТ «Брокбізнесбанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Вирішено звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру під АДРЕСА_2 і визначено спосіб реалізації - проведення прилюдних торгів у порядку виконавчого провадження, в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 , за кредитним договором № 21 від 27.02.2008 перед ПАТ «Брокбізнесбанк» у розмірі 31164,87 доларів США (а.с. 108-112).

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 05.02.2014 рішення Білоцерківського міськрайонного віл 03.12.2013 у справі №357/9883/13-ц залишено без змін.

Постановою державного виконавця міського відділу ДВС Білоцерківського МУЮ від 15.07.2014 відкрите виконавче провадження ВП №44023382 щодо звернення стягнення на вказану квартиру (а.с. 120).

Одночасно з відкриттям виконавчого провадження №44023382 державним виконавцем було прийнято постанову про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_2 (а.с. 119).

27 липня 2014 року до Державного реєстру прав був внесений запис за №27810209 про арешт квартири АДРЕСА_2 (а.с. 116, зворотній бік).

На підставі договорів від 03.07.2018 №267 (а.с. 29-30), від 03.07.2018 №1338 (а.с. 32-33) та від 18.07.2018 №1481 (а.с. 34-36) право вимоги за договором кредиту від 27.02.2008 №21 та іпотечним договором від 27.02.2008 №1043 перейшло до нового кредитора ОСОБА_1

06 вересня 2018 року ДП «СЕТАМ» Міністерства юстиції України були проведені електронні торги, у ході яких квартиру АДРЕСА_2 було продано за ціною 773971,20 грн., які внесені переможцем торгів на рахунок Білоцерківського міського відділу ДВС ГТУЮ у Київській області (а.с. 123-124).

07 вересня 2018 року державним реєстратором прав на нерухоме майно Сквирської міської ради Київської області було прийняте рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень з індексним номером 42888212, яким за ОСОБА_1 зареєстроване право власності на предмет іпотеки за іпотечним договором від 27.02.2008 №1043 - квартиру АДРЕСА_2 (а.с. 17-20).

Судом встановлено, що право власності на предмет іпотеки за іпотечним договором від 27.02.2008 №1043 було зареєстровано за позивачем на підставі застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься у пункті 7.5 вказаного іпотечного договору, відповідно до якого у випадку невиконання або неналежного невиконання позичальником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги у позасудовому порядку шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

26 вересня 2018 року до Міністерства юстиції України надійшла скарга ОСОБА_2 на рішення державного реєстратора Сквирської міської ради Київської області від 07.09.2018 з індексним номером 42888212 про державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки за іпотечним договором від 27.02.2008 №1043 - квартиру АДРЕСА_2 .

Наказом Міністерства юстиції України від 19.11.2018 №3485/5 рішення державного реєстратора Сквирської міської ради Київської області від 07.09.2018 з індексним номером 42888212 скасовано.

Скасовуючи вказане рішення Міністерство юстиції України виходило з того, що станом на 07.09.2018 у Державному реєстрі прав був запис про арешт квартири - предмета іпотеки, що виключає можливість державної реєстрації прав інших осіб на неї.

18 грудня 2018 року державним виконавцем Білоцерківського міського відділу ДВС ГТУЮ у Київській області ухвалено постанову про зняття арешту з квартири АДРЕСА_2 та припинення заборони відчуження, що була накладена на підставі іпотечного договору від 27.02.2008 №1043 (а.с. 104-106).

Не погоджуючись з вказаним наказом, позивач звернувся до суду.

V. Норми права, які застосував суд

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 № 1952-IV (далі - Закон № 1952-IV; у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно;

Частиною 1 статті 4 Закону № 1952-IV передбачено, що державній реєстрації прав підлягають: 1) право власності; 2) речові права, похідні від права власності: право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій); право господарського відання; право оперативного управління; право постійного користування та право оренди (суборенди) земельної ділянки; право користування (найму, оренди) будівлею або іншою капітальною спорудою (їх окремою частиною), що виникає на підставі договору найму (оренди) будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини), укладеного на строк не менш як три роки; іпотека; право довірчої власності; інші речові права відповідно до закону; 3) право власності на об`єкт незавершеного будівництва; 4) заборона відчуження та арешт нерухомого майна, податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, та інші обтяження.

Згідно з частиною 1 статті 18 Закону № 1952-IV державна реєстрація прав проводиться в такому порядку: 1) прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; 2) виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав; 3) встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв; 4) перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; 5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав); 6) відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав; 7) формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником; 8) видача/отримання документів за результатом розгляду заяви.

Частиною 7 статті 18 Закону № 1952-IV передбачено, що під час подання заяви про державну реєстрацію прав заявник зобов`язаний повідомити державного реєстратора про наявність встановлених законом обтяжень речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до частини 1 статті 24 Закону № 1952-IV у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: 1) заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону; 2) заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою; 3) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом; 4) подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження; 5) наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; 6) наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно; 7) заяву про державну реєстрацію обтяжень щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем; 8) після завершення строку, встановленого частиною третьою статті 23 цього Закону, не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав; 9) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію; 10) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка згідно із законодавством не має повноважень подавати заяви в електронній формі; 11) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене речове право, обтяження вже зареєстровано у Державному реєстрі прав; 12) заявник звернувся із заявою про державну реєстрацію права власності щодо майна, що відповідно до поданих для такої реєстрації документів відчужено особою, яка на момент проведення такої реєстрації внесена до Єдиного реєстру боржників, зокрема за виконавчими провадженнями про стягнення аліментів за наявності заборгованості з відповідних платежів понад три місяці.

Згідно з частиною 4 статті 24 Закону № 1952-IV відмова в державній реєстрації прав з підстави, зазначеної у пункті 6 частини першої цієї статті, не застосовується у разі: 1) державної реєстрації речових прав на нерухоме майно на підставі рішення суду щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно; 2) державної реєстрації права власності на нерухоме майно з відкриттям розділу в Державному реєстрі прав та перенесенням щодо такого права власності обтяження, державну реєстрацію якого проведено у спеціальному розділі Державного реєстру прав, чи в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, що є невід`ємною архівною складовою частиною Державного реєстру прав; 3) державної реєстрації права власності на нерухоме майно, що набувається у результаті його примусової реалізації відповідно до закону; 4) державної реєстрації інших обтяжень речових прав на нерухоме майно; 5) державної реєстрації речових прав на нерухоме майно за наявності згоди іпотекодержателя або контролюючого органу на відчуження або передачу на іншому речовому праві такого майна - у разі якщо обтяженням є заборона відчуження нерухомого майна, що виникла на підставі договору, або податкова застава; 6) державної реєстрації права власності на нерухоме майно на підставі свідоцтва про право на спадщину.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» від 05.06.2003 № 898-IV іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Статтею 12 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом.

Наступні іпотеки припиняються внаслідок звернення стягнення за попередньою іпотекою.

Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Згідно з статтею 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до статті 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку.

Вимога, встановлена частиною першою цієї статті, не перешкоджає іпотекодержателю здійснювати свої права, визначені статтею 12 цього Закону, без попереднього повідомлення іпотекодавця, якщо викликана таким повідомленням затримка може спричинити знищення, пошкодження чи втрату предмета іпотеки.

Згідно з статтею 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання є недійсними.

Відповідно до статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді.

Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Згідно з статтею 39 Закону України «Про іпотеку» У разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Суд вправі відмовити у задоволенні позову іпотекодержателя про дострокове звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов`язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав.

Відстрочка виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки не допускається у разі, якщо: іпотеку включено до іпотечного пулу; відстрочка може призвести до істотного погіршення фінансового стану іпотекодержателя; проти іпотекодавця чи іпотекодержателя порушено справу про банкрутство.

VI. Оцінка суду

Записи до Державного реєстру прав про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно здійснюються на підставі документів, що посвідчують їх виникнення (зміну, припинення) за умови відсутності у реєстрі суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями.

Обтяження полягає у забороні розпоряджатися та/або користуватися нерухомим майном. Наявність в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запису про заборону відчуження майна є перешкодою для здійснення державним реєстратором реєстраційних дій до того часу, поки таке обтяження не буде зняте.

У судовому засіданні судом з наявних у матеріалах справи письмових доказів встановлено, що станом на момент прийняття державним реєстратором рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 07.09.2018 з індексним номером 42888212, яким за ОСОБА_1 зареєстроване право власності на предмет іпотеки за іпотечним договором від 27.02.2008 №1043, у Державному реєстрі прав був наявний запис про заборону відчуження (арешт) предмета іпотеки, що був внесений до нього на підставі постанови міського відділу ДВС Білоцерківського МУЮ від 15.07.2014.

З урахуванням викладеного суд погоджується з висновками відповідача про протиправність рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 07.09.2018 з індексним номером 42888212.

Аргументи позивача, що вказане обтяження (арешт) не могло бути перешкодою для проведення державної реєстрації, оскільки воно було встановлено в його інтересах для забезпечення виконання іпотечного договору, суд повністю відхиляє.

Суд зазначає, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється у позасудовому порядку або на підставі рішення суду.

Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя.

Позасудові способи звернення стягнення на предмет іпотеки визначені у статті 36 Закону України «Про іпотеку» (далі - Закон) та можуть бути реалізовані шляхом:

- реєстрації права власності на предмет іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору;

- продажу предмету іпотеки іпотекодержателем від свого імені будь-якій особі.

Звернення стягнення на предмет іпотеки у судовому порядку передбачає його реалізацію на підставі рішення суду шляхом проведення прилюдних торгів або ж продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві на підставі договору купівлі продажу.

Отже, законом визначений перелік способів звернення стягнення на предмет іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем - боржником основного зобов`язання, забезпеченого іпотекою, що застосовуються іпотекодержателем на власний розсуд, виходячи з умов конкретного іпотечного договору.

Суд зазначає, що статтею 7 іпотечного договору від 27.02.2008 №1043 передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки може відбуватись як у позасудовому порядку шляхом реєстрації права власності на предмет іпотеки, продажу предмету іпотеки від імені іпотекодержателя, так і в судовому порядку.

Як вбачається з матеріалів справи, до уступлення (продажу) права вимоги на користь позивача, первісний кредитор (первісний іпотекодержатель) реалізував своє право на звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 03.12.2013 у справі №357/9883/13-ц вирішено звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_2 , і визначено спосіб реалізації - проведення прилюдних торгів у порядку виконавчого провадження.

Суд зазначає, що реалізація іпотекодержателем на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, судового способу звернення стягнення на предмет іпотеки (ініціювання виконавчого провадження для проведення прилюдних торгів) виключає можливість одночасного застосування позасудового способу звернення стягнення на предмет іпотеки.

Отже, після набрання законної сили судовим рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки право іпотекодержателя на проведення державної реєстрації права власності на предмет іпотеки на підставі застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, вичерпується.

За договором про відступлення права вимоги до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі й на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.

Оскільки на момент укладення позивачем договорів про відступлення прав від 18.07.2018 №1481, на підставі яких він набув статусу кредитора за договором кредиту від 27.02.2008 №21 та прав іпотекодержателя за іпотечним договором від 27.02.2008 №1042, попередній кредитор/іпотекодержатель вже звернув стягнення на предмет іпотеки у судовому порядку, у позивача не було підстав для повторно звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом реєстрації права власності на нього на підставі застереження в іпотечному договорі.

Суд також враховує, що позивач як стягувач у виконавчому провадженні має право на отримання у рахунок погашення боргу, що виник у зв`язку з невиконанням договору кредиту, коштів, одержаних за наслідками реалізації предмета іпотеки з прилюдних торгів.

Таким чином безпідставними є доводи позивача про порушення оспорюваним наказом його прав як іпотекодержателя.

VII. Висновок суду

Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно проводиться за умови відсутності у Державному реєстрі прав суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями.

Беручи до уваги, що станом на момент проведення державної реєстрації заявлених позивачем прав у Державному реєстрі прав був запис про арешт майна і заборону його відчуження, відповідач дійшов правильних висновків про наявність підстав для скасування рішення державного реєстратора.

За викладених обставин наказ Міністерства юстиції України від 09.11.2018 №3485/5 є обґрунтованим і підстав, які б вимагали його скасування судом у ході розгляду справ не встановлено.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Позивач належних і достатніх доказів, які б спростовували доводи відповідача, не надав.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов є необґрунтованими і задоволенню не підлягає.

VIIІ. Розподіл судових витрат

Беручи до уваги висновок суду про відмову у задоволенні позову, понесені позивачем витрати, пов`язані з розглядом справи, відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається через Київський окружний адміністративний суд до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Дата складення повного рішення суду - 27.05.2019.

Суддя Леонтович А.М.