Справа № 620/3527/18
Суддя: Земляна Галина Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/3527/18 Суддя (судді) першої інстанції: Д`яков В.І.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого судді Земляної Г.В.
суддів Ісаєнко Ю.А., Лічевецького І.О.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1
на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 27 грудня 2018 року
у справі №620/3527/18 (розглянутої у поряду спрощеного провадження)
за позовом ОСОБА_1
до відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1
про визнання дій неправомірними та стягнення коштів,

В С Т А Н О В И Л А :
ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 або позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - ЧОВК або відповідач), в якому просив:
- визнати неправомірними дії ЧОВК щодо відмови листом від 10 жовтня 2018 року № 3191 у виплаті позивачу нарахованої, але не виплаченої індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року;
- стягнути з ЧОВК на користь позивача нараховану, але не виплачену індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року у розмірі 13495,70 грн.;
- визнати неправомірними дії ЧОВК щодо відмови листом від 24 жовтня 2018 року № 3310 у виплаті позивачу матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань;
- стягнути з ЧОВК на користь позивача матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі місячного грошового забезпечення - 11690,30 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідачем протиправно не нараховувалася та не виплачувалася індексація грошового забезпечення за період проходження позивачем військової служби з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року, оскільки індексація грошового забезпечення є одним із способів забезпечення державних соціальних стандартів і нормативів, а тому держава не може односторонньо відмовитись від взятих на себе зобов`язань, шляхом не виділення на дані цілі бюджетних асигнувань, без внесення відповідних змін до чинного законодавства України щодо соціальних стандартів і нормативів.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 27 грудня 2018 року позов задоволено частково. Визнано неправомірними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо відмови листом від 10 жовтня 2018 року № 3191 у виплаті ОСОБА_1 нарахованої, але не виплаченої індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року. Стягнуто з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 нараховану, але не виплачену індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року у розмірі 13495,70 грн. У задоволенні позовних вимог про визнання неправомірними дії ЧОВК щодо відмови листом від 24 жовтня 2018 року № 3310 у виплаті позивачу матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань; стягнення з ЧОВК на користь позивача матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі місячного грошового забезпечення - 11690,30 грн. відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог та прийняти в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на незаконність, необґрунтованість та необ`єктивність рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування судового рішення.
Позивачем відзив на апеляційну подано не було.
Враховуючи, що апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження, колегія суддів, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідач, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а постанову суду слід залишити без змін, з наступних підстав.
Відповідно до положень ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно зі ст. 315, ст.316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Суд першої інстанції всебічно, повно та об`єктивно розглянув справу, правильно встановив обставини справи, наданим доказам дав правильну правову оцінку і прийшов до обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 проходив військову службу у Ніжинському об`єднаному міському військовому комісаріаті та його було зараховано до списку особового складу на всі види забезпечення.
Наказом військового комісара Ніжинського об`єднаного міського військового комісаріата (по строковій частині) від 26.09.2018 № 188 позивача виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення.
Також у період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року включно відповідачем не здійснювалась індексація грошового забезпечення позивача, що не заперечується відповідачем з підстав відсутності фінансування.
Вважаючи, дії відповідача протиправними, позивач звернувся з даним позовом до суду за захистом порушених прав.
Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що матеріальна допомога військовослужбовцям є одноразовим додатковим видом грошового забезпечення військовослужбовців, яка виплачується в межах асигнувань у відповідності до наявного фонду грошового забезпечення з урахуванням конкретних обставин, які командир військової частини оцінює на власний розсуд в межах наданих повноважень за принципом дискреції, отже заявлена вимога не підлягає задоволенню.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Частина перша статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року передбачає, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.
Пункт другий частини третьої статті 9. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Закон України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03 липня 1991 року №1282-XII (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Стаття 1 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03 липня 1991 року №1282-XII встановлює, що індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Стаття 2 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03 липня 1991 року №1282-XII зазначає, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).
Пункт 168.5. статті 168 Податкового кодексу України встановлює, що суми податку на доходи фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної кримінально-виконавчої служби України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції у зв`язку з виконанням обов`язків несення служби, спрямовуються виключно на виплату рівноцінної та повної компенсації втрат доходів цієї категорії громадян.
Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078 (далі -Порядок).
Відповідно до Пункту 2 Порядку індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців.
Як зазначає, пункт 6 Порядку виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, зокрема, підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.
Аналізуючи вищенаведені положення законодавства та обставини справи, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про стягнення з відповідача на користь позивача індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року..
Також, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на те, що індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці. При цьому відповідно до вимог чинного законодавства України, проведення індексації, у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією), є обов`язком для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.
Положеннями Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03 липня 1991 року №1282-XII та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078 визначено джерело коштів на проведення індексації. Разом з тим, виплата індексації не ставиться, вищевказаними нормативно-правовими актами, у залежність від надходження коштів до власника підприємства, установи, організації.
Як вбачається з матеріалів справи єдиною підставою для невиплати позивачу індексації грошового забезпечення, стало неналежне фінансування відповідача Однак, судом першої інстанції правомірно зазначено, що відсутність на рахунках відповідача коштів для виплати індексації грошового забезпечення не є належним доказом неможливості здійснення вказаних виплат (доказом наявності поважних причин непроведення розрахунку). Відповідачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів того, що у бюджеті відповідного рівня, з якого фінансується військова частина НОМЕР_1 Міністерства оборони України, кошти на індексацію грошового забезпечення відсутні.
Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції що посилання відповідача на п.6 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003 та ст.5 Закону України Про індексацію грошових доходів населення, якими визначено, що проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах наявних фінансових ресурсів бюджетів на відповідний рік, як на підтвердження правомірності своїх дій по не виплаті позивачу індексації грошового забезпечення є необґрунтованими та не заслуговують на увагу, оскільки невиплата індексації є обмеженням його права на оплату праці та не може залежати від наявності або відсутності фінансових ресурсів бюджету.
При цьому судом апеляційної інстанції враховано при розгляді даної справи практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини є джерелом права.
Так, Європейський суд з прав людини у рішенні від 08 листопада 2005 року у справі «Кечко проти України» (заява №63134/00) зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм працівникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни до законодавства. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними (пункт 23 рішення). Також Суд не прийняв аргумент Уряду України щодо відсутності бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.
Таким чином, колегія суддів зазначає, що реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних, чинних на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 26.06.2018 у справі №750/5074/17.
Таким чином, враховуючи встановлені обставини та норми чинного законодавства України колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги в частині оскарження підлягають задоволенню шляхом визнання неправомірними дії щодо відмови у виплаті ОСОБА_1 нарахованої, але не виплаченої індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року та стягнення з відповідача на користь позивача нараховану, але не виплачену індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року у розмірі 13495,70 грн.
Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки гуртуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.
Таким чином, зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення в цілому, а рішення суду першої інстанції без змін.
При цьому апеляційна скарга не містять посилання на обставини, передбачені статтями 317-319 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
За змістом частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін.
Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
На підставі викладеного, керуючись 34, 242, 243, 246, 311, 316, 321,322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити без задоволення.
Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 27 грудня 2018 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя: Г.В. Земляна

Судді: Ю.А. Ісаєнко

І.О. Лічевецький