Справа № 520/11483/18
Суддя: Любчич Л.В.
Дата ухвалення: 2019-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2019 р. Справа № 520/11483/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Любчич Л.В.

суддів: Спаскіна О.А. , Присяжнюк О.В.

за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.

позивача ОСОБА_1

представника позивача Летючий В.П.

представника відповідача Міністерства оборони України Вельма І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19.02.2019 , суддя Бідонько А.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 19.02.19 по справі № 520/11483/18

за позовом ОСОБА_1

до Міністерства оборони України , ІНФОРМАЦІЯ_1

про визнання протиправною відмови, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з адміністративним позовом до Міністерства оборони України (далі відповідач-1, МО України), ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі відповідач-2, ІНФОРМАЦІЯ_2 ), в якому просив суд

- визнати протиправною відмову МО України в призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-ХІІ ( далі Закон №2011);

- скасувати рішення Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум - про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , оформлене пунктом 39 протоколу № 111 від 09.11.2018;

- зобов`язати МО України призначити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу, передбачену ст. 16 Закону №2011 у відповідності з Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженим постановою Кабінету міністрів України № 975 від 25.12.2013, у зв`язку з встановленням йому третьої групи інвалідності в розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, та надіслати вказане рішення ІНФОРМАЦІЯ_3 для видання наказу про виплату такої допомоги ОСОБА_1 ;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_4 повторно направити документи ОСОБА_1 щодо призначення одноразової грошової допомоги розпоряднику бюджетних коштів - МО України;

- зобов`язати МО України подати звіт про виконання судового рішення протягом 45 днів з дня набрання ним чинності.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 19.02.2019 відмовлено в задоволенні позовних вимог.

Не погодившись з даним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначив, що суд першої інстанції, вирішуючи питання, щодо права на призначення позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням йому другої групи інвалідності у 2017 році, помилково вийшов за межі позовних вимог, оскільки позивач просив призначити таку допомогу у зв`язку з встановленням йому третьої групи інвалідності у 2015 році. Також суд помилково застосував до спірних правовідносин редакцію ч. 2 ст. 16 Закону №2011, чинну з 01.01.2017, замість редакції, що діяла з 01.01.2014 по 31.12.2016, що призвело до ухвалення протиправного рішення.

Відповідач правом надання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

27.03.2019 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду відкрито апеляційне провадження у справі № 520/11483/18.

09.04.2019 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду закінчено підготовку справи до розгляду та призначено справу в порядку письмового провадження.

16.04.2019 на адресу суду надійшли додаткові пояснення від позивача до апеляційної скарги, в яких останній також зазначив про застосування судом першої інстанції ч. 2 ст. 16 Закону №2011 не в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та його представника, представника відповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі, прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлені наступні обставини, які не оспорені сторонами.

ОСОБА_1 проходив військову службу у військах СРСР у військовій частині НОМЕР_1 з 30 жовтня 1983 року по 18 лютого 1986 року, що підтверджується копією військового квитка № НОМЕР_2 та копією архівної довідки № 21/59/К-3597.

Під час проходження служби позивач отримав множинні поранення, контузію її наслідки, які пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, внаслідок чого він в подальшому отримав інвалідність, що підтверджується витягом із протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв № 3111 від 10.10.2014, довідкою МСЕК № 631444 від 21.01.2015, якою позивачу встановлено третю групу інвалідності, довідкою МСЕК № 459428 від 27.03.2017, відповідно до якої при повторному обстеженні позивачу встановлена друга група інвалідності.

Комісією МО України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби було прийнято рішення, оформлене протоколом № 111 від 09.11.2018 пункт 39, відповідно до якого вирішено відмовити позивачу в призначенні одноразової грошової допомоги особам, які звільненні з військової служби.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з відсутності права у позивача на отмання одноразової грошової допомоги за ст. 16 Закону №2011.

Суд апеляційної інстанції з даним висновком погоджується, з огляду на наступне.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку, щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону №2011.

Відповідно до статті 41 цього Закону, виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом №2011.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі, визначені Законом №2011.

Згідно статті 1 вищевказаного Закону, соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Розділом ІІ Закону №2011 встановлені права військовослужбовців, зокрема, щодо грошового забезпечення.

Частиною 9 статті 16-3 даного Закону (в редакції, чинній на час звернення до відповідача із заявою про призначення спірної допомоги) передбачено, що порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

На час встановлення позивачу вперше третьої групи інвалідності та на час звернення його із заявою про призначення одноразової грошової допомоги, механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, визначено Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №975 від 25.12.2013 ( далі Порядк № 975).

Відповідно до пункту 3 Порядку № 975, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є:<…>;

у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Третю групу інвалідності позивачу встановлено 20 січня 2015 року.

Предметом спору у цій справі є наявність права у позивача на отримання одноразової грошової допомоги, як інваліду ІІІ групи.

Перевіряючи правомірність вімови Міністерства оборони України у призначенні одноразової грошовї допомоги суд зазначає наступне.

Згідно витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №111 від 09.11.2018 підставами для відмови у призначеня одноразової грошової допомоги стало те, що витрати, пов`язані з виплатою одноразової грошової допомоги особам, які проходили службу в Прикордоних військах мають здійснюватись Державною прикордоною службою України. Також ОСОБА_1 не було надано документ, що свідчить про причини та обставини поранення та зміна групи інвалідності у заявника відбулася понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності.

Щодо необхідності звернення позивача до Державної прикордонної служби України, оскільки він був військовослужбовцем прикордонних військ, колегія суддів вважає необгрунтованими дані посилання Міністерства оборони України та зазначає.

Міждержавними Угодами гарантовано кожному військовослужбовцю, який проходив військову службу у військових частинах Збройних Сил інших військах, військових формуванях та органах колишнього Союзу РСР право на отримання пільг, гарантів та компенсацій на території тієї держави Співдружності, на якій він проживає.

Під час звільненя позивача з війської служби в збройних силах СРСР розрахунок з ним здійснувався Міністерством оборони СРСР.

Згідно постанови Верховної Ради України від 24.08.1991 №1431-ХІІ всі військові формуваня, дислоковані на території республіки були підпорядковані Верховній Раді України та було утворено Міністерство оборони України.

Тобто, всі військові комісаріати дислоковані на території України були підпорядковані Верховній Раді України, а згодом Міністерству оборони України.

З урахуваням зазначеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що обов`язок виплати одноразової грошової допомоги покладений на Міністерство оборони України.

Щодо посилання Міністерства оборони України на ненадання позивачем документу, що свідчить про причини та обставини поранення колегія суддів зазначає.

Пунктом 11 Порядку № 975 визначено, що військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу такі документи: заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності; довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності.

До заяви додаються копії: постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, копію сторінки паспорта з такою відміткою).

Подання зазначених у п. 11 Порядку № 975 документів при зверненні за призначенням одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення інвалідності, є необхідною умовою для призначення такої допомоги та ґрунтується на необхідності перевірити відсутність обмежень, встановлених у ст. 16-4 Закону № 201 (зокрема, коли інвалідність є наслідком вчинення особою дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння; навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи іншої шкоди своєму здоров`ю), за наявності яких особа позбавляється права на отримання такої допомоги.

При цьому, Порядок № 975 не визначає, який саме документ (військово-облікові документи, медична довідка, акт розслідування, архівна довідка, виписка з історії хвороби, тощо) повинна подати особа, яка звертається за отриманням одноразової грошової допомоги, на підтвердження обставин причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва).

Як встановлено під час судового розгляду, позивачем разом із заявою про призначення виплати одноразової грошової допомоги додано крім витягу з протоколу засіданя Центральної військово-лікарської комісії по встановленю причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв і довідку військової частини НОМЕР_1 . Згідно даної довідки ОСОБА_1 виконуючи службові обов`язки та інтернаціональний обов`язок отримав 12.08.1985 легку контузію, струс головного мозку та знаходився на стаціонарному лікуванні у в/ч НОМЕР_3 м. Душанбе з 18.08.1985 по 10.09.1985.

Дані документи, в їх сукупності, Міністерством оборони України не були взяті до уваги. В зв`язку з чим, колегія судів вважає безпідставним посилання Міністерства оборони України на відсутність права у позивача на призначення одноразової допомоги в зв`язку з ненадання позивачем документу, що свідчить про причини та обставини поранення.

Також колегія суддів вважає безпідставними висновок відповідача 1 про відмову в призначення одноразової допомоги в зв`язку з сплином двурічного терміну після первинного встановлення інвалідності, оскільки ОСОБА_1 звертався із заявою про призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленям третьої групи інвалідності, а не у зв`язку і зміною групи інвалідності.

Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення позовних вимог, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 5 КАС Україникожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльностю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законі інтереси.

В розумінні КАС України захист прав, свобод та інтересів осіб завжди є наступним, тобто передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

Отже, право на судовий захист має лише та особа, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів. Тож для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право, свободу чи інтерес, і це право, свобода чи інтерес порушені відповідачем.

Враховуючи вимоги КАС України, особа повинна довести факт порушення її прав чи охоронюваних законом інтересів оскаржуваним рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень.

Із наведених положень убачається, що суд захищає лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин.

Визнання протиправним рішення суб`єкта владних повноважень можливе лише за позовом особи, право або законний інтерес якої порушені цим рішенням.

Задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті вимоги, які відновлюють порушені права чи інтереси особи в сфері публічно-правових відносин.

Дана позиція узгоджується з правовою позицією. Верховного Суду викладеною по справі №592/11328/17 та в силу положень ч.5 ст. 242 КАС України підлягає врахуванню при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Пунктом 8 статті 16-3 Закону №2011 особа, яка має право на отримання одноразової грошової допомоги, може його реалізувати протягом трьох років з дня виникнення такого права.

Згідно довідки до акта огляду медико соціальної-експертизи позивачу третя група інвалідності встановлена з 21.01.2015.

Із заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 звернувся 20.02.2018.

Враховуючи дату встановлення третьої групи інвалідності позивачу та дату його звернення із заявою про призначеня і виплату одноразової грошової допомоги, а також положення вище зазначеної правової норми, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність підстав для задоволеня позовних вимог оскільки позивачем пропущений трьохрічний строк звернення із заявою про призначення одноразової грошової допомоги передбаченої ч.2 ст. 16 Закону №2011.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 319 КАС України підставами для скасування рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення рішення у відповідній частині або зміні рішення є неправильне застосуваня норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи те, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову, але помилково застосував норму права (ч.2 ст. 16 Закону №2011) в редакції, яка ще не діяла, колегія суддів прийшла до висновку про наявність підстав для зміни судового рішеня про відмову в задоволенні позову з інших мотиві та підстав.

Ухвалюючи дане судове рішення колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вище зазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на всі аргументи позивача, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 245, 246, 250, 315, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19.02.2019 по справі № 520/11483/18 змінити.

Прийняти постанову, якою відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог з інших підстав та мотивів.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)Л.В. Любчич
Судді(підпис) (підпис) О.А. Спаскін О.В. Присяжнюк
Постанова складена в повному обсязі 21.05.19.