Справа № 640/4206/19
Суддя: Погрібніченко І.М.
Дата ухвалення: 2019-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

22 травня 2019 року № 640/4206/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Погрібніченка І.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу

за позовомФізичної особи - підприємця ОСОБА_1
доГоловного управління Держпраці у Київській області
провизнання протиправними та скасування постанови про накладення штрафу та наказу про проведення інспекційного відвідування,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулася Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач) з адміністративним позовом до Головного управління Держпраці у Київській області (далі - ГУ Держпраці у Київській області, відповідач), у якому, з урахуванням заяви про зміну позовних вимог від 22 квітня 2019 року, просить:

- визнати протиправною та скасувати постанову ГУ Держпраці у Київській області про накладення штрафу №КВ147/1488/НП/АВ/СПТД/ФС-113 від 19 лютого 2019 року;

- визнати протиправним та скасувати наказ ГУ Держпраці у Київській області про проведення інспекційного відвідування №418 від 23 січня 2019 року.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що наказ про проведення інспекційного відвідування винесений з порушенням Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 року №295 (далі - Порядок №295) та Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», оскільки керівник контролюючого органу, приймаючи рішення про проведення інспекційного відвідування на підставі результатів аналізу інформації з питань виявлення неоформлених трудових відносин, отриманої з інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, повинен здійснювати фіксування такої інформації з метою підтвердження її існування. Вважає, що відповідачем не надано доказів та пояснень щодо джерел отримання інформації, яка стала підставою для прийняття оскаржуваного наказу.

Також, позивач зазначив, що постанова про накладення штрафу винесена на підставі акта про неможливість проведення інспекційного відвідування, що є порушенням Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 року №509 (далі Порядок №509).

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 березня 2019 року відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику сторін) та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

Вказаною ухвалою суду відповідачу надано п`ятнадцятиденний строк з дня вручення йому даної ухвали надати відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також - КАС України), або заяву про визнання позову.

08 квітня 2019 року відповідачем був наданий відзив на позовну заяву, у якому він, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, посилається на те, що під час проведення інспекційного відвідування інспектори праці керувались Порядком №295, перед початком проведення інспекційного відвідування пред`явили посвідчення, а також намагались вручити копію направлення про проведення інспекційного відвідування та вимогу про надання документів. Проте, позивач відмовився від отримання зазначених документів та повідомив про недопуск інспекторів праці до проведення перевірки. У зв`язку з наведеним, інспекторами був викликаний наряд поліції, яким був зафіксований факт недопуску їх для проведення інспекційного відвідування. Крім того, інспекторами праці був складений акт про неможливість проведення інспекційного відвідування, який було направлено позивачу. На підставі зазначеного акту, була винесена оскаржувана постанова, якою позивача притягнуто до відповідальності за порушення законодавства про працю.

22 квітня 2019 року позивачем була надана відповідь на відзив, у якому він зазначив, що не допускав інспекторів до проведення інспекційного відвідування, оскільки лише троє з восьми інспекторів праці пред`явили свої посвідчення. Посилання відповідача про відмову в отриманні вимоги про надання документів не підтверджені будь - якими доказами. Також зазначив, що на офіційному веб - сайті Держпраці було відсутнє рішення Мінсоцполітики, яким затверджено форму акта, довідки, припису, вимоги, перелік питань, які підлягають інспектуванню, що є законною підставою для недопуску інспектора праці для проведення інспекційного відвідування.

Відповідно до частини 8 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їхні усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

23 січня 2019 року Головним управлінням Держпраці у Київській області був прийнятий наказ №418 «Про проведення інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1 , ФОП ОСОБА_2 , ФОП ОСОБА_3 , яким зобов`язано начальника (інспектора праці) відділу з питень додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно - правових актів управління з питань праці ГУ Держпраці у Київській області Знов`юка І.О. організувати з 25 січня 2019 року по 28 січня 2019 року проведення інспекційного відвідування на предмет додержання законодавства про працю, не оформлення трудових відносин.

Зазначений наказ був прийнятий, зокрема на підставі рішення керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятим за результатами аналізу інформації, отриманої з інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством.

На підставі зазначеного наказу, 24 січня 2019 року начальником ГУ Держпраці у Київській області сформовано направлення на проведення інспекційного відвідування №147.

25 січня 2019 року інспектором праці Бершацьким Д.М. складено вимогу про надання документів №147, якою зобов`язано ФОП ОСОБА_1 надати необхідні для проведення перевірки документи.

28 січня 2019 року інспектором праці Бершацьким Д.М. складено акт про неможливість проведення інспекційного відвідування №КВ147/1488/НП/АВ.

За висновками акту ФОП ОСОБА_1 відмовилась приймати вимогу, а також не допустила інспекторів праці до проведення інспекційного відвідування.

На підставі наведено акту, першим заступником начальника ГУ Держпраці у Київській області Андрієнком В.С. винесено постанову про накладення штрафу №КВ147/1488/АВ/НП/АВ/СПТД/ФС-113 від 19 лютого 2019 року, якою, на підставі статті 259 КЗпП України, пункту 11 Порядку №295, статті 53 Закону України «Про зайнятість населення», частини 3 статті 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», пункту 8 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 року №509 та абз. 7 частини 2 статті 265 КЗпП України, на ФОП ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 417 300, 00 грн.

Незгода позивача із зазначеними наказом та постановою відповідача, зумовила звернення до суду за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Частина 2 статті 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 259 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

При цьому КЗпП не визначає особливостей здійснення органами державного нагляду (контролю) заходів державного нагляду (контролю) за додержанням законодавства про працю.

Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначено Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05 квітня 2007 № 877-V (далі - Закон №877-V).

Відповідно до статті 1 Закону №877-V, державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

Відповідно до абз. 4, 5 статті 2 Закону №877-V, заходи контролю здійснюються органами Державної фіскальної служби (крім митного контролю на кордоні), державного нагляду за дотриманням вимог ядерної та радіаційної безпеки (крім здійснення державного нагляду за провадженням діяльності з джерелами іонізуючого випромінювання, діяльність з використання яких не підлягає ліцензуванню), державного архітектурно-будівельного контролю (нагляду), державного нагляду у сфері господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім діяльності з переказу коштів, фінансових послуг з ринку цінних паперів, похідних цінних паперів (деривативів) та ринку банківських послуг), державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зокрема державного нагляду (контролю) в галузі цивільної авіації - з урахуванням особливостей, встановлених Повітряним кодексом України, нормативно-правовими актами, прийнятими на його виконання (Авіаційними правилами України), та міжнародними договорами у сфері цивільної авіації.

Зазначені у частині четвертій цієї статті органи, що здійснюють державний нагляд (контроль) у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зобов`язані забезпечити дотримання вимог статті 1, статті 3, частин першої, четвертої, шостої - восьмої, абзацу другого частини десятої, частин тринадцятої та чотирнадцятої статті 4, частин першої - четвертої статті 5, частини третьої статті 6, частин першої - четвертої та шостої статті 7, статей 9, 10, 19, 20, 21, частини третьої статті 22 цього Закону.

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року № 96 Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Пунктом 7 Положення передбачено, що Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року №100 «Про утворення територіальних органів Державної служби з питань праці та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України», утворено як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної служби з питань праці за переліком згідно з додатком, реорганізувавши шляхом злиття територіальні органи Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки і Державної інспекції з питань праці, зокрема Головне управління Держпраці у Київській області.

У відповідності до приписів Положення про Головне управління (Управління) Державної служби України з питань праці в області, затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 27 березня 2015 року № 340 (далі - Положення №340), Головне управління (Управління) Державної служби України з питань праці в області (далі - Управління Держпраці) є територіальним органом Державної служби України з питань праці, що їй підпорядковується.

Підпунктом 5 пункту 4 Положення №340 передбачено, що Управління Держпраці відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний контроль за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю.

З матеріалів справи вбачається, що оскаржувана постанова про накладення штрафу уповноваженими особами №КВ147/1488/НП/АВ/СПТД/ФС-113 від 19 лютого 2019 року, винесена на підставі акту про неможливість проведення інспекційного відвідування №КВ147/1488/НП/АВ від 28 січня 2019 року, складеного за результатами здійснення відповідачем інспекційного відвідування, проведеного у відповідності до Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 року №295 (далі - Порядок №295), який визначає процедуру проведення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю.

Відповідно до пункту 2 Порядку №295 державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці: Держпраці та її територіальних органів; виконавчих органів міських рад міст обласного значення та сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад (з питань своєчасної та у повному обсязі оплати праці, додержання мінімальних гарантій в оплаті праці, оформлення трудових відносин) (далі - виконавчі органи рад).

Інспекторами праці є посадові особи Держпраці та її територіальних органів, виконавчих органів рад (далі - органи контролю), посадовими обов`язками яких передбачено повноваження щодо здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю (далі - контрольні повноваження) (пункт 3 Порядку №295).

За змістом підпункту 1 пункту 5 Порядку №295 інспекційні відвідування проводяться:

1) за зверненням працівника про порушення стосовно нього законодавства про працю;

2) за зверненням фізичної особи, стосовно якої порушено правила оформлення трудових відносин;

3) за рішенням керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятим за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4-7 цього пункту;

4) за рішенням суду, повідомленням правоохоронних органів про порушення законодавства про працю;

5) за повідомленням посадових осіб органів державного нагляду (контролю), про виявлені в ході виконання ними контрольних повноважень ознак порушення законодавства про працю;

6) за інформацією:

Держстату та її територіальних органів про наявність заборгованості з виплати заробітної плати;

ДФС та її територіальних органів про:

- невідповідність кількості працівників роботодавця обсягам виробництва (виконаних робіт, наданих послуг) до середніх показників за відповідним видом економічної діяльності;

- факти порушення законодавства про працю, виявлені у ході здійснення контрольних повноважень;

- факти провадження господарської діяльності без державної реєстрації у порядку, встановленому законом;

- роботодавців, що мають заборгованість із сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі, що перевищує мінімальний страховий внесок за кожного працівника;

Пенсійного фонду України та його територіальних органів про:

- роботодавців, які нараховують заробітну плату менше мінімальної;

- роботодавців, у яких стосовно працівників відсутнє повідомлення про прийняття на роботу;

- роботодавців, у яких протягом місяця кількість працівників, що працюють на умовах неповного робочого часу, збільшилась на 20 і більше відсотків;

- працівників, які виконують роботи (надають послуги) за цивільно-правовими договорами в одного роботодавця більше року;

- роботодавців, у яких стосовно працівників відсутні нарахування заробітної плати у звітному місяці (відпустка без збереження заробітної плати без дотримання вимог Кодексу Законів про працю України та Закону України "Про відпустки");

- роботодавців, у яких протягом року не проводилась індексація заробітної плати або сума підвищення заробітної плати становить менше суми нарахованої індексації;

- роботодавців, у яких 30 і більше відсотків працівників працюють на умовах цивільно-правових договорів;

- роботодавців з чисельністю 20 і більше працівників, у яких протягом місяця відбулося скорочення на 10 і більше відсотків працівників;

7) за інформацією профспілкових органів про порушення прав працівників, які є членами профспілки, виявлених в ході здійснення громадського контролю за додержанням законодавства про працю.

Рішення про доцільність проведення відповідних заходів з підстав, визначених підпунктами 5-7 цього пункту та пунктом 31 цього Порядку, приймає керівник органу контролю, його заступник.

Інспекційне відвідування або рішення інспектора праці про відвідування роботодавця, передбачене пунктом 33 цього Порядку, підлягає повідомній реєстрації Держпраці чи її територіальним органом до початку його проведення.

З оскаржуваного позивачем наказу встановлено, що підставою для його прийняття слугувало рішення керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятим за результатами аналізу інформації, отриманої з інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством.

Позивач у своїй позовній заяві посилається на те, що рішення керівника ГУ Держпраці у Київській області, на підставі якого було видано наказ про проведення інспекційного відвідування, прийнято за відсутності будь - якої інформації про порушення позивачем трудового законодавства.

Суд зазначає, що у матеріалах справи відсутні жодні відомості, які вказували на наявність такої інформації, які б давали змогу встановити її зміст та відношення до позивача.

Також, надаючи відзив на позовну заяву, відповідач будь - яких доказів на підтвердження існування інформації, що знаходиться у відкритому доступі, щодо порушення позивачем трудового законодавства суду не надав.

З огляду на викладене, суд погоджується з доводами позивача щодо відсутності будь - яких доказів з боку відповідача на підтвердження правомірності прийняття оскаржуваного наказу про проведення інспекційного відвідування від 23 січня 2019 року №418.

У той же час, суд зазначає, що наказ про проведення інспекційного відвідування від 23 січня 2019 року №418 винесено щодо трьох суб`єктів господарювання: ФОП ОСОБА_1 , ФОП ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_3 .

При цьому, позивачем не обґрунтовувався позов протиправністю оскаржуваного рішення відповідача щодо проведення інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_3 , а відтак питання правомірності винесення наказу щодо зазначених суб`єктів господарювання не було предметом розгляду у даній адміністративній справі.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, суд вважає необхідним визнати протиправним та скасувати наказ №418 від 23 січня 2019 року в частині, що стосується ФОП ОСОБА_1

Що стосується вимоги позивача про визнання протиправною та скасування постанови, винесеної відповідачем про накладення штрафу №КВ147/1488/НП/АВ/СПТД/ФС-113 від 19 лютого 2019 року, то суд зазначає наступне.

Матеріалами справи встановлено, що у зв`язку з недопуском інспекторів праці до проведення інспекційного відвідування, останніми було складено акт про неможливість проведення інспекційного відвідування №КВ147/1488/НП/АВ від 28 січня 2019 року.

За висновками зазначеного акта, встановлено, що ФОП ОСОБА_1 відмовилась приймати вимогу про надання документів, не допустила інспекторів праці для проведення інспекційного відвідування, не надала усних та/або письмових пояснень з питань, що стосуються законодавства про працю.

Зазначений акт був направлений на адресу позивача, що підтверджується описом вкладення та службовим чеком ПАТ «Укрпошта» від 29 січня 2019 року.

Крім того, 12 лютого 2019 року на адресу позивача було направлено повідомлення від 11 лютого 2019 року №43/2/19/2198 про дату та час розгляду справи про накладення штрафу за порушення законодавства про працю, що також підтверджується фіскальним чеком ПАТ «Укрпошта».

19 лютого 2019 року, за результатами розгляду акта про неможливість інспекційного відвідування №КВ147/1488/НП/АВ від 28 січня 2019 року, ГУ Держпраці у Київській області винесено постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №КВ147/1488/ПН/АВ/СПТД/ФС-113, якою, у зв`язку з порушенням статті 259 КЗпП України та пункту 11 Порядку №295, та на підставі абзацу 7 частини 2 статті 265 КЗпП України, на ФОП ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 417 300, 00 грн.

Позивач у своїй позовній заяві зазначив, що недопуск інспекторів праці для проведення інспекційного відвідування відбувся на законній підставі, а саме у зв`язку з тим, що на офіційному сайті Держпраці відсутнє рішення Мінсоцполітики, яким затверджено форму акта, довідки, припису, вимоги, перелік питань, що підлягають інспектуванню.

Так, відповідно до пунктів 3, 4 Порядку №295 контрольні повноваження інспектора праці підтверджується службовим посвідченням встановленої Мінсоцполітики форми, що видається Держпраці.

Держпраці веде реєстр посвідчень інспекторів праці.

Посвідчення, щодо якого відсутня інформація в реєстрі посвідчень інспекторів праці, вважається недійсним.

Порядок складення та форми акта, довідки, припису, вимоги визначаються Мінсоцполітики.

Форми службового посвідчення інспектора праці, акта, довідки, припису, вимоги, перелік питань, що підлягають інспектуванню, оприлюднюються на офіційному веб-сайті Держпраці.

Пунктами 8, 9 Порядку №295 передбачено, що про проведення інспекційного відвідування інспектор праці повідомляє об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі.

Про проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин інспектор праці повідомляє об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі, якщо тільки він не вважатиме, що таке повідомлення може завдати шкоди інспекційному відвідуванню.

Під час проведення інспекційного відвідування інспектор праці повинен пред`явити об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі своє службове посвідчення.

Згідно з пунктом 11 Порядку №295 інспектори праці за наявності службового посвідчення безперешкодно, без попереднього повідомлення мають право:

1) під час проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин за наявності підстав, визначених пунктом 5 цього Порядку, самостійно і в будь-яку годину доби з урахуванням вимог законодавства про охорону праці проходити до будь-яких виробничих, службових, адміністративних приміщень об`єкта відвідування, в яких використовується наймана праця;

2) ознайомлюватися з будь-якими книгами, реєстрами та документами, ведення яких передбачено законодавством про працю, що містять інформацію/відомості з питань, які є предметом інспекційного відвідування, невиїзного інспектування, з метою перевірки їх відповідності нормам законодавства та отримувати завірені об`єктом відвідування їх копії або витяги;

3) наодинці або у присутності свідків ставити керівнику та/або працівникам об`єкта відвідування запитання, що стосуються законодавства про працю, отримувати із зазначених питань усні та/або письмові пояснення;

4) за наявності ознак кримінального правопорушення та/або створення загрози безпеці інспектора праці залучати працівників правоохоронних органів;

5) на надання робочого місця з можливістю ведення конфіденційної розмови з працівниками щодо предмета інспекційного відвідування;

6) фіксувати проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин засобами аудіо-, фото- та відеотехніки;

7) отримувати від державних органів інформацію, необхідну для проведення інспекційного відвідування, невиїзного інспектування.

Відповідно до пункту 14 Порядку №295, під час проведення інспекційного відвідування об`єкт відвідування має право:

1) перевіряти в інспектора праці наявність службового посвідчення;

2) не допускати до проведення інспекційного відвідування у разі:

відсутності службового посвідчення;

якщо на офіційному веб-сайті Держпраці відсутні рішення Мінсоцполітики про форми службового посвідчення інспектора праці, акта, довідки, припису, вимоги, перелік питань, що підлягають інспектуванню;

якщо строк проведення інспекційного відвідування перевищує строки, визначені пунктом 10 цього Порядку;

3) подавати в письмовій формі свої пояснення, зауваження про усунення порушень до акта або припису;

4) вимагати від інспектора праці внесення запису про проведення інспекційного відвідування до відповідного журналу перевірок об`єкта відвідування (за його наявності) перед наданням акта для підпису керівником об`єкта відвідування або його уповноваженим представником;

5) перед підписанням акта бути поінформованим про свої права та обов`язки;

6) вимагати від інспектора праці додержання вимог законодавства;

7) вимагати нерозголошення інформації, що становить комерційну таємницю або є конфіденційною інформацією об`єкта відвідування;

8) оскаржувати в установленому законом порядку неправомірні дії інспектора праці;

9) отримувати консультативну допомогу від інспектора праці з метою запобігання порушенням під час проведення інспекційних відвідувань, невиїзних інспектувань.

Таким чином, законною підставою для недопуску інспектора праці до проведення інспекційного відвідування, є відсутність на офіційному веб-сайті Держпраці рішення Мінсоцполітики про форми службового посвідчення інспектора праці, акта, довідки, припису, вимоги, перелік питань, що підлягають інспектуванню.

З аналізу норм законодавства, судом встановлено, що на даний час Міністерством соціальної політики України прийнято наказ від 24 травня 2017 року №866 «Про затвердження форми та опису службового посвідчення інспектора праці», який набрав чинності 16 червня 2017 року.

Будь - яких рішень Мінсоцполітики про затвердження форми акта, довідки, припису, вимоги та переліку питань, що підлягають інспектуванню на офіційному сайті Держпраці, станом на час виникнення спірних правовідносин, опубліковано не було - відповідні докази відповідачем суду не надані.

Також, відповідачем не спростовані належними та допустимими доказами доводи позивача щодо непред`явлення всіма інспекторами, зазначеними в направленні, службових посвідчень, складання такого направлення не заздалегідь, а безпосередньо під час здійснення інспекційного відвідування, тощо.

За таких обставин, суд зазначає, що недопускаючи інспекторів праці до проведення інспекційного відвідування, позивач діяв у відповідності до норм чинного на той час законодавства, а відтак в його діях відсутні ознаки протиправного недопущення до перевірки чи створення перешкод у її проведенні.

При цьому, суд не приймає до уваги посилання позивача на те, що статтею 1 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» передбачено, що заходи державного нагляду (контролю) здійснюються у формі планових та позапланових заходів, які здійснюються у формі перевірок, а тому, відповідач, здійснюючи інспекційне відвідування ФОП ОСОБА_1 , не міг накласти на позивача штраф на підставі абзацу 7 частини 2 статті 265 КЗпП України, оскільки за цією нормою штраф може бути накладений лише за недопущення до проведення перевірки, а не інспекційного відвідування, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 259 КЗпП України, державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Центральні органи виконавчої влади здійснюють контроль за додержанням законодавства про працю на підприємствах, в установах і організаціях, що перебувають у їх функціональному підпорядкуванні, крім органів доходів і зборів, які мають право з метою перевірки дотримання податкового законодавства здійснювати такий контроль на всіх підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування.

Згідно з пунктом 27 Порядку №295, у разі наявності порушень вимог законодавства про працю, зафіксованих актом інспекційного відвідування або актом невиїзного інспектування, після розгляду зауважень об`єкта відвідування (у разі їх надходження) інспектор праці проводить аналіз матеріалів інспекційного відвідування або невиїзного інспектування, за результатами якого вносить припис та/або вживає заходів до притягнення винної у допущенні порушень посадової особи до встановленої законом відповідальності.

При цьому, відповідальність за порушення законодавства про працю передбачена статтею 265 КЗпП України, зокрема відповідно до абзаців 6 та 7 частини 2 цієї статті, юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі:

недопущення до проведення перевірки з питань додержання законодавства про працю, створення перешкод у її проведенні - у трикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення;

вчинення дій, передбачених абзацом шостим цієї частини, при проведенні перевірки з питань виявлення порушень, зазначених в абзаці другому цієї частини, - у стократному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», заходи державного нагляду (контролю) - планові та позапланові заходи, які здійснюються у формі перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та в інших формах, визначених законом.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що частиною 1 статті 1 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» наведено невичерпний перелік форм здійснення перевірок суб`єктів господарювання з питань дотримання вимог законодавства про працю, та передбачено також проведення перевірок в інших, визначених законом, формах.

При цьому, пунктом 2 Порядку №295 передбачено, що державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці.

Таким чином, логічним висновком має бути те, що недопуск інспектора праці для проведення інспекційного відвідування може слугувати законною підставою для винесення інспектором постанови про накладення штрафу на суб`єкта господарювання.

У той же час, суд зазначає, що у даному випадку, підставою для проведення інспекційного відвідування та в подальшому винесення постанови про накладення на позивача штрафу, слугував наказ відповідача про проведення інспекційного відвідування, щодо якого, суд дійшов висновку про протиправність його прийняття в частині ФОП ОСОБА_1 , у зв`язку з чим, усі подальші дії відповідача, зокрема винесення постанови про накладення штрафу, є також протиправними.

Крім того, суд дійшов висновку про відповідність дій позивача щодо недопуску відповідача для проведення інспекційного відвідування, нормам законодавства, у свою чергу у відповідача були відсутні підстави, визначені законом, до її проведення, що також дає суду підстави для висновку про скасування винесеної відповідачем постанови.

З огляду на викладене, позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню.

Суд зазначає, що згідно зі статтею 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За сукупністю наведених обставин, суд приходить до висновку, що наказ про проведення інспекційного відвідування №418 від 23 січня 2019 року в частині призначення проведення інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1 та постанова про накладення штрафу №КВ147/1488/ПН/АВ/СПТД/ФС-113 від 19 лютого 2019 року, не відповідають встановленим у частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріями правомірності, обґрунтованості, добросовісності та розсудливості, порушує права та законні інтереси позивача, які підлягають до судового захисту шляхом скасування відповідного рішення суб`єкта владних повноважень, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Згідно з частиною 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на викладене, суд приходить до переконання про стягнення з відповідача на користь позивача понесені останнім витрати по оплаті судового збору у розмірі 4 813, 33 грн.

Керуючись статтями 2, 6, 8, 9, 77, 243 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держпраці у Київській області (, адреса: 04060, м. Київ, вул. Вавілових, 10) про проведення інспекційного відвідування №418 від 23 січня 2019 року в частині проведення інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1 .

3. Визнати протиправною та скасувати постанову Головного управління Держпраці у Київській області (, адреса: 04060, м. Київ, вул. Вавілових, 10) про накладення штрафу №КВ147/1488/ПН/АВ/СПТД/ФС-113 від 19 лютого 2019 року.

4. У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

5. Стягнути на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) понесені нею витрати по сплаті судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держпраці у Київській області (, адреса: 04060, м. Київ, вул. Вавілових, 10) у розмірі 4 813, 33 грн. (чотири тисячі вісімсот тринадцять гривень тридцять три копійки).

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» КАС України в редакції Закону № 2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя І.М. Погрібніченко