Справа № 761/8016/17
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2019-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 761/8016/17 Суддя першої інстанції: Юзькова О.Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Степанюка А.Г.,

суддів - Епель О.В., Шурка О.І.,

при секретарі - Ліневській В.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на прийняте у порядку письмового провадження рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 02 липня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Київській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2017 року ОСОБА_1 (далі - Позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва з позовом до Головного управління Національної поліції в Київській області (далі - Відповідач, ГУ НП в Київській області) в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просив:

- визнати протиправними дії ГУ НП в Київській області щодо відмови у виплаті одноразової грошової допомоги, вказаної у листі від 01.02.2017 року №29/Б-34;

- зобов`язати ГУ НП в Київській області розглянути та призначити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку зі встановленням 2 групи інвалідності внаслідок захворювання, передбаченого Законом України «Про міліцію», виплата якої здійснюється відповідно до Порядку №850;

- стягнути з ГУ НП в Київській області на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 150 000,00 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 02.07.2018 року позов задоволено частково:

- визнано протиправними дії ГУ НП в Київській області щодо відмови у виплаті одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , вказаної у листі від 01.02.2017 року №29/Б-34;

- зобов`язано ГУ НП в Київській області розглянути питання про призначення та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням ІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, передбаченого Законом України «Про міліцію», виплата якої здійснюється відповідно до Порядку №850.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

При цьому, задовольняючи позовні вимоги в частині, суд першої інстанції виходив з того, що, за колишніми працівниками міліції, яким встановлено інвалідність внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, зберігається право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України «Про міліцію», виплата якої здійснюється відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 року №850 (далі - Порядок №850), а те, що Позивач був прийнятий на службу у поліцію після звільнення зі служби в органах внутрішніх справ, не позбавляє його права на отримання одноразової грошової допомоги саме відповідно до приписів згаданого Порядку №850.

Відмовляючи у задоволенні іншої частини позовних вимог, суд першої інстанції зазначив, що належними і допустимими доказами не підтверджено факт заподіяння Відповідачем матеріальної шкоди.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його частково та постановити нове, яким зобов`язати ГУ НП в Київській області розглянути та призначити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку зі встановленням ІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, передбаченого Законом України «Про міліцію», виплата якої здійснюється відповідно до Порядку №850. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що оскільки питання виплати одноразової грошової допомоги нормативно врегульовано, що Позивач має право на отримання її у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, оскільки вказана сума є більшою, ніж передбачена Законом України «Про Національну поліцію».

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 08.04.2019 року відкрито апеляційне провадження у справі та встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

У відзиві на апеляційну скаргу Відповідач просить скасувати його та винести нове, яким позовні вимоги залишити без задоволення. Свої доводи обґрунтовано тим, що Позивача було звільнено зі служби у поліції, а тому виплата одноразової грошової допомоги останньому має здійснюватися за правилами, встановленими для поліцейських. Зазначає, що у листі від 01.02.2017 року №29/Б-34 Відповідач не заперечував проти права Позивача на отримання одноразової грошової допомоги, а лише зазначив, що на момент звернення із відповідною заявою не було передбаченого нормативного врегулювання виплати такої допомоги колишнім поліцейським.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 08.05.2019 року справу було призначено до розгляду у порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог не є предметом апеляційного оскарження, адже ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 08.04.2019 року апеляційну скаргу ГУ НП в Київській області було повернуто у зв`язку з поданням її особою, яка не має права підписання останньої, судова колегія вважає за необхідне здійснювати перевірку законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги ОСОБА_1

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з такого.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 у період з 12.03.1997 року по 06.11.2015 року проходив службу в органах внутрішніх справ (а.с. 16-17). Наказом ГУ НП в Київській області від 07.11.2015 року №1 о/с прийнятий на службу Національної поліції.

Наказом ГУ НП в Київській області від 08.02.2016 року №52 о/с ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції у запас (з постановкою на військовий облік) за пп. 2 п. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (через хворобу) (а.с. 7).

Згідно свідоцтва про хворобу від 04.02.2016 року №110/ЗВ, виданого військово-лікарською комісією Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Київській області», травма Позивача - «Так, пов`язана з виконанням службових обов`язків» (а.с. 8-9).

Зі змісту довідки до акта огляду МСЕК серії АВ №0451373 від 21.04.2016 року вбачається, що з 19.04.2016 року ОСОБА_1 встановлено інвалідність ІІ групи до 19.04.2017 у зв`язку із травмою, пов`язаною з проходженням служби в органах внутрішніх справ (а.с. 10).

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, за результатами розгляду поданої ОСОБА_1 заяви про призначення одноразової грошової допомоги ГУ НП в Київській області листом від 01.012.2017 року №29/Б-34 повторно повідомив останнього, що виплата одноразової грошової допомоги поліцейським здійснюється відповідно до ст. ст. 97-101 Закону України «Про Національну поліцію» та наказу МВС України від 11.01.2016 року №4 «Про затвердження Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського». Крім того, зазначено, що оскільки до Закону України «Про Національну поліцію» не внесені зміни щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги колишнім поліцейським, причиною інвалідності яких стало захворювання, пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ, вирішити питання про призначення цієї допомоги немає правових підстав (а.с. 6).

На підставі встановлених вище обставини, виходячи з системного аналізу приписів ст. 23 Закону України «Про міліцію», ст. 97 та п. п. 5, 15 Прикінцевих і перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію», а також ряду приписів Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 року №850 (далі - Порядок №850) і Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затвердженого наказом МВС України від 11.01.2016 року №4 (далі - Порядок №4), суд першої інстанції дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог, оскільки подальше продовження міліціонером служби у поліції не позбавляє останнього права на отримання одноразової грошової допомоги у порядку і за правилами Порядку №850.

З таким висновком суду першої інстанції не можна повністю погодитися з огляду на таке.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України «Про Національну поліцію», який набрав чинності 07.11.2015 року (далі - Закон про Нацполіцію).

Згідно п. 5 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» вказаного Закону визнано таким, що втратив чинність Закон України «Про міліцію».

Водночас, приписи п. 15 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону про Нацполіцію визначають, що право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України «Про міліцію», зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію».

До набрання чинності Законом про Нацполіцію порядок виплати одноразової грошової допомоги регулювався нормами статті 23 Закону України «Про міліцію» та Порядком №850.

Так, відповідно до ч. 6 ст. 23 Закону України «Про міліцію» у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі, зокрема, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності ІI групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров`я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

На виконання ст. 23 Закону України «Про міліцію» постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 року №850 затверджено Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції.

Відповідно до п. 3 Порядку №850 грошова допомога призначається і виплачується у разі, установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи.

Згідно п. 2 Порядку №850 днем виникнення права на отримання грошової допомоги є, у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності, дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Пунктами 7 - 9 Порядку №850 передбачено, що працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, подає за місцем служби такі документи: заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв`язку з установленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності за формою згідно з додатком до цих Порядку та умов; довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках).

Керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 цих Порядку та умов, висновок щодо виплати грошової допомоги.

МВС в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.

Відповідно до ч. 2 ст. 97 Закону про Нацполіцію порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.

З метою врегулювання питання щодо порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, відповідно до статей 97 - 101 Закону України «Про Національну поліцію» наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11.01.2016 року №4 затверджено Порядок, який визначає механізм оформлення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського.

Згідно п. 1 розділу ІІ Порядку №4 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення поліцейському інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці МСЕК.

За правилами п. 2 розділу ІІІ Порядку №4 заява (рапорт) про виплату одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського подається Голові Національної поліції (керівнику міжрегіонального, територіального органу поліції) за останнім місцем служби поліцейського.

Відповідно до п. 5 розділу III Порядку №4 для виплати одноразової грошової допомоги у разі часткової втрати працездатності без визначення інвалідності чи в разі визначення інвалідності поліцейський подає фінансовому підрозділу: 1) заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв`язку з установленням втрати працездатності чи інвалідності; 2) довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках).

До заяви додаються копії, які звіряються з оригіналом документа: довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією; постанови відповідної ВЛК щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; акта розслідування нещасного випадку та акта, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) поліцейського, зокрема про те, що воно не пов`язане з учиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, за формою, що затверджується МВС; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що підтверджує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (сторінки паспорта громадянина України - для особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомила про це відповідний контролюючий орган і має відповідну відмітку в паспорті).

Згідно п. 1 розділу IV Порядку №4 фінансові підрозділи в десятиденний строк з дня реєстрації документів готують висновок про призначення одноразової грошової допомоги, форма якого наведена у додатку 2. Висновок про призначення одноразової грошової допомоги складається працівником фінансового підрозділу і підписується керівником фінансового підрозділу та керівником підрозділу, де проходить (проходив) службу поліцейський.

Приписи п. 2 розділу IV Порядку №4 визначають, що рішення про призначення виплати одноразової грошової допомоги приймає керівник Національної поліції (міжрегіонального, територіального органу поліції), у якому проходив (проходить) службу поліцейський, у п`ятнадцятиденний строк шляхом видання наказу про виплату такої допомоги, а в разі відмови - письмовим повідомленням осіб із зазначенням мотивів відмови.

Згідно наказу Міністерства внутрішніх справ України від 12.09.2016 року №916 «Про внесення зміни до Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського стосовно випадків, за яких призначається одноразова грошова допомога» пункт 5 розділу I доповнено підпунктом 4 змісту щодо пов`язаності інвалідності поліцейського з проходженням служби в органах внутрішніх справ, що є обставиною, яка виникла внаслідок отриманого поліцейським захворювання або поранення (контузії, травми або каліцтва) під час проходження служби в органах внутрішніх справ.

Колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу, що Судова палата для розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, вирішуючи питання визначення порядку та належного органу, до компетенції якого входить призначення та виплата одноразової грошової допомоги поліцейському, якому інвалідність встановлена внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, у постанові від 14.02.2019 року у справі № 822/764/18 висловила правову позицію, згідно якої поліцейський, який проходить службу в поліції, у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, має право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом про Нацполіцію, виплата якої здійснюється відповідним підрозділом Національної поліції за останнім місцем служби поліцейського на підставі Порядку № 4.

За вказаного правового регулювання спірних правовідносин, враховуючи правову позицію Верховного Суду, висловлену у постанові від 14.02.2019 року у справі № 822/764/18, Верховний Суд у постанові від 21.03.2019 року у справі № 357/10789/17 вказав на те, що оскільки право на отримання одноразової грошової допомоги виникло у період дії Закону України «Про Національну поліцію», то нарахуванню і виплаті одноразова грошова допомога у розмірі, передбаченому саме цим Законом, а не Законом України «Про міліцію».

Тобто, право на отримання одноразової грошової допомоги безпосередньо пов`язане з датою встановлення інвалідності та, відповідно, визначається положенням законодавства, яке було чинним саме на той момент.

Посилання суду першої інстанції на п. 15 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» є безпідставними, оскільки ця норма за своїм змістом не розповсюджує порядок отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України «Про міліцію», на осіб, які набули право на відповідні виплати після втрати чинності даним законом, а лише зберігає такий порядок для тих, хто набув право на ці виплати до набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію».

Як було встановлено раніше, інвалідність Позивачу встановлена з 19.04.2016 року, а тому при встановленні наявності в останнього права на отримання одноразової грошової допомоги норми Закону України «Про міліцію» та прийнятого на його виконання Порядку №850 застосуванню до спірних правовідносин не підлягають.

Водночас, така допомога може бути призначена ОСОБА_1 відповідно до ст. 97 Закону України «Про Національну поліцію» та Порядку №4.

Аналогічного висновку щодо застосування даних норм матеріального права дійшов Верховний Суд у постановах від 03.10.2018 року у справі №554/1176/17 (№2а/554/199/2017) та від 17.04.2019 року у справі № 357/3123/17.

За таких обставин твердження суду першої інстанції та доводи Апелянта про наявність у ОСОБА_1 права на отримання одноразової грошової допомоги в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, яка передбачена Законом України «Про міліцію» та Порядком №850 є помилковими та не ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права.

Разом з тим, покладаючи на ГУ НП в Київській області обов`язок з призначення та виплати ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги, суд першої інстанції не врахував регламентованої чинним законодавством процедури та порядку вирішення питання про призначення одноразової грошової допомоги, у зв`язку з чим судова колегія вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до п. 1 розділу IV Порядку №4 у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, фінансові підрозділи в десятиденний строк з дня реєстрації документів готують висновок про призначення одноразової грошової допомоги, форма якого наведена у додатку 2.

Висновок про призначення ОГД складається працівником фінансового підрозділу і підписується керівником фінансового підрозділу та керівником підрозділу, де проходить (проходив) службу поліцейський.

Висновок про призначення ОГД затверджує/відмовляє, зокрема, у головних управліннях Національної поліції в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі, областях, місті Києві - начальник Головного управління Національної поліції або особа, на яку покладено виконання таких функцій.

Пунктом 2 розділу IV Порядку №4 передбачено, що керівник Національної поліції (міжрегіонального, територіального органу поліції) у п`ятнадцятиденний строк приймає рішення про призначення виплати ОГД, у якому проходив (проходить) службу поліцейський, шляхом видання наказу про виплату такої допомоги, а в разі відмови - письмовим повідомленням осіб із зазначенням мотивів відмови.

Отже, підставою для призначення особі одноразової грошової допомоги є видача керівником територіального органу Національної поліції наказу про виплату такої допомоги, в іншому ж випадку особа письмово повідомляється про відмову у такій виплаті із зазначенням мотивів такої відмови.

Разом з тим, як було встановлено раніше зі змісту листа Відповідача від 24.05.2017 року №29/Б-471, заява Позивача щодо вирішення питання про надання йому одноразової грошової допомоги по суті не розглядалась, фінансовим підрозділом відповідний висновок не готувався, рішення з питання призначення одноразової грошової допомоги уповноваженим на те органом не приймалося.

Судовою колегією враховується, що Верховний Суд України у постановах від 18.03.2014 року у справі №21-11а14 та від 22.04.2014 року у справі №21-484а13 висловив правову позицію у подібних правовідносинах, згідно якої підставою для повідомлення про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги є рішення суб`єкта владних повноважень, прийняте з цього питання. Оскільки останній не розглянув звернення про виплату у одноразової грошової допомоги та відповідного рішення не прийняв, то суд повинен був зобов`язати його розглянути це звернення згідно з вимогами чинного законодавства України, а не підміняти орган, на який покладено вирішення зазначеного питання. На вказані обставини вірно звернув увагу Апелянт.

Зі змісту Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 року на 316-й нараді та ч. 3 ст. 2 КАС України, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень адміністративний суд не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, передбаченими ст. 2 КАС України.

За таких обставин, оскільки відповідного рішення Відповідач по суті заяви не приймав, колегія суддів приходить до висновку, що заява Позивача щодо нарахування та виплати одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності в установлені законодавством порядок та строки не розглянута, відтак, при розгляді цієї заяви ГУ НП в Київській області допущена протиправна бездіяльність, яка призвела до порушення прав особи.

Відтак, оскільки заява Позивача Відповідачем не розглянута по суті і не було прийнято уповноваженою особою відповідного рішення, то суд першої інстанції, помилково зазначивши про наявність у ОСОБА_1 права на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням ІІ групи інвалідності у порядку та розмірах, визначених Законом України «Про міліцію» і Порядку №850, прийшов в цілому до правильного висновку, що належним способом захисту прав Позивача є зобов`язання Відповідача розглянути питання про призначення та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги.

Щодо заявлених вимог про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 150 000,00 грн., судова колегія вважає за необхідне вказати на таке.

За правилами Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Разом з тим, позивач повинен довести факт заподіяння йому моральної шкоди.

Колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на те, що першочерговим завданням судочинства є захист порушених прав та свобод людини, які визнаються найвищою цінністю. З цією метою сторонам забезпечується рівність та свобода у наданні суду доказів, що підтверджують заявлені ними вимоги.

Обов`язок доказування в адміністративному процесі встановлений статтею 71 КАС України, відповідно до якого кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Отже, у справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди. Доказами, які дозволять суду встановити наявність моральної шкоди, її характер та обсяг, в даному випадку можуть бути, зокрема, довідки з медичних установ, виписки з історії хвороби, чеки за оплату медичної допомоги та придбання ліків, тощо.

Оскільки Позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження понесення моральної шкоди, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для стягнення з Відповідача моральної шкоди у розмірі 150 000,00 грн., підкресливши при цьому, що відповідний розмір шкоди жодними належними і допустимими доказами не підтверджено.

Крім того, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, зважаючи на встановлену вище відсутність правових підстав для призначення Позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку із настанням інвалідності під час проходження служби у поліції за правилами Закону України «Про міліцію» та Порядку №850, судова колегія приходить до висновку про передчасність твердження Шевченківського районного суду міста Києва про необхідність покладення на Відповідача обов`язку розглянути питання про призначення та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням ІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, передбаченого Законом України «Про міліцію», виплата якої здійснюється відповідно до Порядку №850.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Приписи п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при ухваленні рішення неправильно застосовані норми матеріального права, що стали підставою для невірного вирішення справи. У зв`язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, а рішення суду - скасувати в частині.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 311, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 02 липня 2018 року - скасувати в частині зобов`язання Головного управління Національної поліції в Київській області розглянути питання про призначення та виплату ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу, у зв`язку зі встановленням ІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, передбаченого Законом України «Про міліцію», виплата якої здійснюється відповідно до Порядку №850.

Прийняти в указаній частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Київській області (01601, м. Київ, вул. Володимирська, 15, ) розглянути питання щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) у разі встановлення інвалідності ІІ групи внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, та прийняти рішення за наслідком такого розгляду відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» і Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11 січня 2016 року №4.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

В іншій частині рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 02 липня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Суддя-доповідач А.Г. Степанюк

Судді О.В. Епель

О.І. Шурко

Повний текст постанови складено « 22» травня 2019 року.