Справа № 348/1091/18
Суддя: Грещук Р. П.
Дата ухвалення: 2019-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 348/1091/18

13 травня 2019 року м.Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого судді - Грещука Р.П.

секретаря - Шпитко М.І.,

з участю представника позивача - Остафійчук М.В.,

третьої особи - Василишина І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області до Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, третя особа на стороні Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області Василишин Іван Михайлович, про зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області звернулося в суд з позовом до відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області про зобов`язання вчинити дії.

Ухвалою суду від 26.02.2019 року по даній справі в якості третьої особи на стороні Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області залучено ОСОБА_1

Просить суд ухвалити рішення, яким зобов`язати відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області закінчити виконавче провадження ВП № 56370178 від 14.05.2017 року на підставі ч.9 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» в зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення суду до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що рішенням Надвірнянського районного суду від 18.01.2018 року позов ОСОБА_1 до головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання до вчинення дій задоволено повністю.

Зобов`язано ГУ ПФУ в Івано-Франківській області провести перерахунок призначеної пенсії ОСОБА_1 з врахуванням посадового окладу - 3400 грн., окладу за військовим (спеціальним) званням - 2200 грн., надбавки за стаж служби - 45% - 2520, надбавки за службу в умовах режимних обмежень 15%, премії 1,0 % та виплатити різницю між фактично отриманою та належною до сплати сумою пенсії, починаючи з 01.01.2016 року без обмежень.

На підставі винесено рішення державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 14.05.2018 року ВП № 56370178.

Зазначає, що про винесення постанови державного виконавця головне управління дізналося 15.05.2018 року, що підтверджується штампом вхідної кореспонденції на супровідному листі про направлення постанови про відкриття виконавчого провадження.

На виконання постанови КМ України № 103 від 21.02.2018 року «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб», головним управлінням в квітні 2018 року ОСОБА_1 здійснено перерахунок пенсії, 10.04.2018 року проведено виплату перерахованої пенсії за період з 01.01.2018 року по 30.04.2018 року в сумі 11740,92 грн.

На підставі рішення Надвірнянського районного суду від 18.01.2018 року, ОСОБА_1 04.05.2018 року здійснено перерахунок пенсії за період з 01.01.2016 року по 30.04.2018 року та 04.05.2018 року проведено виплату донарахованих сум в розмірі 107,72 грн., з урахуванням проведеного перерахунку на підставі Постанови КМ України № 103.

Нараховано різницю між місячним розміром підвищеної пенсії та місячним розміром отриманої пенсії за період з 01.01.2016 року до 31.12.2017 року, в т.ч. відповідно до рішення суду, в розмірі 71091,84 грн. та призначено виплату різниці підвищеної пенсії з 01.01.2019 року в розмірі 1481,09 грн., з 01.01.2020 року - 2962,16 грн. до повної виплати розрахованої суми.

Позивач зазначає, що виконавче провадження № 56370178 з виконання виконавчого листа № 348/1971/17, виданого 07.05.2018 року Надвірнянським районним судом, відкрито 14.05.2018 року, фактично після того, як ОСОБА_1 вже здійснено перерахунок та виплату пенсії на виконання рішення суду та постанов Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 року за № 988 та від 21.02.2018 року за № 103.

Оскільки ГУ ПФУ в Івано-Франківській області здійснено повне фактичне виконання рішення суду в добровільному порядку до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, то підстав для стягнення виконавчого збору немає. У зв`язку із цим позивач звернувся до суду з даним позовом.

В судовому засіданні представник позивача вимоги ГУ ПФУ в Івано-Франківській області підтримала з підстав, наведених в позовній заяві та просила їх задоволити в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся заздалегідь та належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення, які знаходяться в матеріалах справи. Про причини своєї неявки суд не повідомив, не подавав заперечення (відзиву), заяви про слухання справи у його відсутності не поступало.

В судовому засіданні третя особа на стороні Відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області Василишин І.М. позовні вимоги ГУ ПФУ в Івано-Франківській області вважає безпідставними.

Зазначає, що рішення суду не виконане ГУ ПФУ в Івано-Франківській області в повному обсязі, а доводи позовної заяви позивача та пояснення в судовому засіданні його представника не відповідають дійсності. Його, як третю особу, цікавить виконання рішення суду, а у вирішенні інших питань він покладається на розсуд суду.

Вислухавши пояснення представника позивача, третьої особи, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області до задоволення не підлягають з наступних підстав.

Згідно ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.5 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

За правилами ст.9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 1291 Конституції України передбачено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Ці положення також відображені у ст.13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", із уточненням по колу осіб, а саме: судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, установлену законом.

Аналогічне правило міститься в ст.14 КАС України. Так, відповідно до ст.14 КАС України, судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Згідно із вимогами ст.370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Таким чином виконання судових рішень у справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка 17 липня 1997 року ратифікована Україною, та, відповідно до ч.1 ст.9 Конституції України, стала частиною національного законодавства України.

Окрім того, за приписами ч.ч.1 та 2 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Так, у справі "Горнсбі проти Греції" від 19 березня 1997 року Європейський суд вказав, що для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду". Право на судовий захист було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 15 жовтня 2009 року по справі "Комнацький проти України" визначився, що держава повинна забезпечити гарантії, передбачені Конвенцією, і що протиріччя між органами місцевої влади не повинні вплинути на права заявника, гарантовані Конвенцією.

Таким чином відсутність коштів у боржника чи у держави на виконання взятих на себе зобов`язань не звільняє боржника від виконання рішення суду, та не є обставиною, яка ускладнює його виконання.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини (справа "Кечко проти України" від 08 листопада 2005 року) реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актів національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Швидке виконання рішення суду є запорукою ефективності правосуддя. Адміністративні органи є складовою держави, яка керується верховенством права, а відтак інтереси цих органів збігаються в необхідності належного здійснення правосуддя. Якщо адміністративні органи відмовляються або неспроможні виконати рішення суду чи навіть зволікають з його виконанням, то гарантії, надані статтею 6 Конвенції стороні на судовому етапі, втрачають сенс.

У разі невиконання рішення суду в добровільному порядку існує механізм примусового виконання рішення.

Відповідно до ст.1291 Конституції України контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

В абзаці 1 підпункту 3.2 пункту 3 рішення Конституційного Суду України №16-рп/2009 від 30 червня 2009 року зазначено, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина. Виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової.

Згідно ч.4 ст.372 КАС України, примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом. Таким законом є, зокрема, Закон України "Про виконавче провадження" від 02 червня 2016 року №1404-VIII.

У відповідності до ч.1 ст.5 Закону України "Провиконавче провадження", примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Пунктом 1 ч.2 ст.18 Закону України "Провиконавче провадження" передбачено, що виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно частин 5, 6 ст.26 ЗаконуУкраїни "Про виконавче провадження" виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону. За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).

Статтею 27 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом. За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Судом встановлено, що рішенням Надвірнянського районного суду від 18.01.2018 року по справі за позовом ОСОБА_1 до головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії, яке набрало законної сили 06.04.2018 року, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області з 01.01.2016 р. здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з врахуванням посадового окладу 3400 грн., окладу за військовим (спеціальним) званням 2200 грн., надбавки за стаж служби 45% (2520 грн.), премії 1.0%, надбавки за службу в умовах режимних обмежень 15%, а також виплатити йому різницю між фактично отриманою та належною до сплати сумою пенсії починаючи з 01.01.2016 року без обмежень.

На підставі винесено рішення державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 14.05.2018 року ВП № 56370178.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області в квітні 2018 року ОСОБА_1 здійснено перерахунок пенсії, 10.04.2018 року проведено виплату перерахованої пенсії за період з 01.01.2018 року по 30.04.2018 року в сумі 11740,92 грн.

04.05.2018 року ОСОБА_1 здійснено перерахунок пенсії за період з 01.01.2016 року по 30.04.2018 року та 04.05.2018 року проведено виплату донарахованих сум в розмірі 107,72 грн., з урахуванням проведеного перерахунку.

Нараховано різницю між місячним розміром підвищеної пенсії та місячним розміром отриманої пенсії за період з 01.01.2016 року до 31.12.2017 року, в т.ч. відповідно до рішення суду, в розмірі 71091,84 грн. та призначено виплату різниці підвищеної пенсії з 01.01.2019 року в розмірі 1481,09 грн., з 01.01.2020 року - 2962,16 грн. до повної виплати розрахованої суми.

14.05.2018 року старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у Івано-Франківській області Боберським Р.П. на підставі виконавчого листа №348/1971/17, виданого Надвірнянським районним судом Івано-Франківської області 07.05.2018 року, винесена постанова про відкриття виконавчого провадження ВП №56370178. В пункті третьому даної постанови вказано: Стягнути виконавчий збір в сумі 14982 грн.

15.05.2018 року ГУ ПФУ України в Івано-Франківській області отримало постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №56370178.

Постанова КМУ №103 від 21.02.2018 року, на яку посилається позивач як на підставу врегулювання процедури перерахунку та виплати пенсій, не регулює порядок виконання судового рішення, та її норми в жодному випадку не є підставою для звільнення суб`єкта владних повноважень, яким в даному випадку є ГУ ПФУ в Івано-Франківській області, від виконання обов`язків, що покладені на нього таким рішенням.

Зважаючи на те, що відповідно до вимог ст.27 ЗУ "Про виконавче провадження" вимога про стягнення з боржника виконавчого збору є обов`язковою при винесенні державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження, ця обставина дає підстави вважати, що державний виконавець діяв у межах чинного законодавства при стягненні з позивача постановою від 14.05.2018 року виконавчого збору у розмірі 14982 грн.

Згідно ч.1 ст.39 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження підлягає закінченню у разі: 1) визнання судом відмови стягувача від примусового виконання судового рішення; 2) затвердження судом мирової угоди, укладеної сторонами у процесі виконання рішення; 3) припинення юридичної особи сторони виконавчого провадження, якщо виконання її обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва, смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім стягувача чи боржника; 4) прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; 5) скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; 6) письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі або оплатно вилучена; 7) закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення, крім випадку, якщо існує заборгованість із стягнення відповідних платежів; 8) визнання боржника банкрутом; 9) фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом; 10) повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ; 11) надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону; 12) якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини; 13) непред`явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 41 цього Закону; 14) якщо стягнені з боржника в повному обсязі кошти не витребувані стягувачем протягом року та у зв`язку з цим перераховані до Державного бюджету України; 15) якщо коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна (за виконавчим документом про звернення стягнення на заставлене майно), недостатньо для задоволення вимог стягувача - заставодержателя, а також якщо майно, яке є предметом іпотеки, передано іпотекодержателю або придбано ним відповідно до вимог Закону України "Про іпотеку" за виконавчим документом про звернення стягнення на майно, яке є предметом іпотеки; 16) погашення, списання згідно із Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії "неустойки (штрафів, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, нарахованих на заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій перед Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України", її дочірньою компанією "Газ України", Публічним акціонерним товариством "Укртрансгаз" за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого водопостачаннята водовідведення, послуги з постачання холодної води та послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), перед постачальниками електричної енергії за спожиту електричну енергію, що підлягали виконанню на підставі виконавчого документа за судовим рішенням.

Згідно ч.2 ст.39 Закону України "Про виконавче провадження" постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини.

Таким чином законодавством передбачено право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд з урахуванням наданих йому законодавством повноважень.

Враховуючи наведене, вимога позивача щодо зобов`язання відповідача закінчити виконавче провадження ВП № 56370178 від 14.05.2018 року на підставі ч.9 ст.39 Закону України "Про виконавче провадження" в зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення суду до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження не підлягає до задоволення, оскільки закінчення виконавчого провадження передбачає фактичне виконання в повному обсязі судового рішення згідно з виконавчим документом, однак, як уже встановлено судом, позивачем не виконано в повному обсязі рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 18.01.2018 року №348/1971/17.

З огляду на викладене, суд прийшов до висновку про необгрунтованість доводів позивача про повне фактичне виконання ГУ ПФУ в Івано-Франківській області рішення суду та про відсутність підстав для зобов`язання відповідача закінчити виконавче провадження ВП № 56370178 від 14.05.2018 року на підставі ч.9 ст.39 Закону України "Про виконавче провадження" в зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення суду до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких грунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому, в силу положень ч.2 ст.77 вказаного Кодексу, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином із встановлених у справі обставин вбачається, що відповідач діяв у межах своїх повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією та законами України, а тому суд прийшов до висновку, про відсутність правових підстав для задоволення позову.

На підставі наведенного, ст.1291 Конституції України, керуючись ст.ст.5, 6, 9, 14, 77, 241-246, 250, 295, 370 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області до Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, третя особа на стороні Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області - Василишин Іван Михайлович, про зобов`язання вчинити дії відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду відповідно до ст.295 КАС України може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Надвірнянський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Грещук Р.П.

Повний текст рішення

виготовлено 23.05.2019 року.