Справа № 486/610/19
Суддя: Франчук О. Д.
Дата ухвалення: 2019-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №: 486/610/19 Провадження №2-а/486/18/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2019 року Южноукраїнський міський суд Миколаївської області

у складі: головуючого- судді Франчук О. Д.

при секретарях Коршак О.В., Кучмар В.С.

за участю позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Южноукраїнськ Миколаївської області адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до поліцейського ОСП № 3 старшого сержанта поліції Южноукраїнського ВП Первомайського ВП ГУНП в Миколаївській області Ляпала С.О. про визнання неправомірним рішення та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

Стаценко ОСОБА_3 звернувся до суду з позовною заявою в порядку адміністративного судочинства до поліцейського ОСП № 3 старшого сержанта поліції Южноукраїнського ВП Первомайського ВП ГУНП в Миколаївській області Ляпала С.О., в якій просить про визнання неправомірним рішення та скасування постанови від 28 березня 2019 року.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що постановою серії ДПО 18 № 895703 від 28 березня 2019 року нібито за порушення вимог п. 15.9 ПДР України, його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 грн. З даною постановою він не згоден. Зазначив, що 28 березня 2019 року він підійшов до інспектора поліції та зробив йому зауваження, з приводу того, що припаркований патрульний автомобіль перешкоджає вільному руху автобусів та інших автомобілів, на що поліцейський, запитав у нього де його автомобіль та не відрекомендувавшись, не роз`яснивши йому жодних прав, в тому числі право на правничу допомогу, виніс відносно нього оскаржувану постанову. При цьому, не взяв до уваги ту обставину, що водій не знаходився в автомобілі, а також те, що у даному випадку необхідно скласти протокол про адміністративне правопорушення. Вважає, що постанова про адміністративне правопорушення винесена відносно нього з порушенням норм Закону, а тому підлягає скасуванню.

Відповідач відзиву на позов до суду не надав.

ІІ. Заяви та клопотання учасників справи.

17 квітня 2019 року ОСОБА_1 надав до суду заяву про усунення недоліків позовної заяви.

ІІІ. Процесуальні дії у справі.

09 квітня 2019 року ухвалою Южноукраїнського міського суду Миколаївської області позивачу було надано строк для усунення недоліків.

Ухвалою суду від 25 квітня 2019 року, було відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду по суті в порядку спрощеного провадження.

ІV. Фактичні обставини встановлені судом та змін спірних правовідносин.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити. Зазначив, зупинку належного йому автомобіля в на майданчику для громадського транспорту здійснив не він.

Відповідач в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову. Пояснив, що під час розгляду спави про адміністративне правопорушення та винесення постанови про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 ним було дотримано вимоги Закону.

Судом встановлено, що 28 березня 2019 року постановою серії ДПО 895703 поліцейського СРПП № 3 Южноукраїнського ВП Ляпала С.О. за здійснення зупинки з порушенням п. 15.9 е ПДР України, ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 грн. (а.с. 14).

З наданого ОСОБА_1 відеозапису вбачається, що інспектором поліції йому було роз`яснено причину зупинки порушення правил зупинки, зокрема перебування на посадковому майданчику для маршрутних транспортних засобів. Також ОСОБА_1 було роз`яснено його права, відповідно до ст. 268 КУпАП та ту обставину, що справи про адміністративне правопорушення зафіксовані не в автоматичному режимі розглядаються за місцем вчинення такого правопорушення та за результатами розгляду виноситься постанова. Окрім того, з наданого відеозапису чітко видно, що транспортний засіб, належний ОСОБА_1 знаходиться на майданчику для маршрутних транспортних засобів.

Що також підтверджується наданими поліцейським СРПП № 3 Южноукраїнського ВП Ляпало С.О. фотознімками.

V. Оцінка суду.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатній і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, прийшов до наступного висновку.

Стаття 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

При цьому, за правилами статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом. Суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Згідно вимог статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається у двох екземплярах, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності. Протокол не складається у випадках, передбачених ст. 258 цього Кодексу (стаття 254 КУпАП).

Відповідно до статті 258 даної норми Закону, протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення. У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Статтею 283 КУпАП зазначено вимоги до постанови у справі про адміністративне правопорушення, зокрема, постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Згідно вимог стаття 279 КУпАП, розгляд справи розпочинається з оголошення складу колегіального органу або представлення посадової особи, яка розглядає дану справу. Головуючий на засіданні колегіального органу або посадова особа, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення. На засіданні заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання.

За правилами с статті 16 Закону України Про дорожній рух водій зобов`язаний виконувати розпорядження поліцейського, а водії військових транспортних засобів - посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, що даються в межах їх компетенції, передбаченої чинним законодавством, Правилами дорожнього руху та іншими нормативними актами.

Контроль у сфері безпеки дорожнього руху здійснюється Кабінетом Міністрів України, місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, Національною поліцією, іншими спеціально уповноваженими на те державними органами (державний контроль), а також міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади (відомчий контроль) (стаття 52 Закону України Про дорожній рух).

Відповідно до частини 1 статті 23 ЗУ Про національну поліцію, поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Пунктом 1 та 2 розділу III. Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07 листопада 2015 року № 1395 передбачено, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення. Постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема частинами першою, другою і третьою статі 122 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Пункти 4, 5 розділу I даної інструкції зазначають, що у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Наведене вище спростовує твердження позивача про ту обставину, що у випадку притягнення особи до адміністративної відповідальност за ч. 1 ст. 122 КУпАП складається протокол про адміністративне правопорушення.

Відповідно до Закону України Про дорожній рух, Правила дорожнього руху, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306 зі змінами, внесеними постановою Каьінету Міністрів України від 11 лютого 2013 року № 111 встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні грунтуватися на вимогах цих Правил.

Згідно вимог пункт 1.9 ПДР України, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Пунктом 15.1 ПДР України передбачено, що зупинка і стоянка транспортних засобів на дорозі повинні здійснюватись у спеціально відведених місцях чи на узбіччі.

Відповідно до пункту 15.9(е) ПДР України зупинка забороняється: ближче 30 м від посадкових майданчиків для зупинки маршрутних транспортних засобів, а коли їх немає - ближче 30 м від дорожнього знака такої зупинки з обох боків.

Відповідальність за порушення правил зупинки транспортного засобу передбачена ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Окрім того, згідно вимог ст. 14-1 КУпАП до адміністративної відповідальності за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху у разі їх фіксації працюючими в автоматичному режимі спеціальними технічними засобами, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобами фото- і кінозйомки, відеозапису притягаються власники (співвласники) транспортних засобів. За наявності обставин, які свідчать про вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, іншою особою, власник (співвласник) транспортного засобу може протягом десяти днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу повідомити про відповідні обставини (транспортний засіб знаходився у володінні чи користуванні іншої особи, вибув з його володіння внаслідок протиправних дій інших осіб тощо) орган (посадову особу), що виніс постанову про накладення адміністративного стягнення. На період з`ясування та перевірки цих обставин виконання постанови про накладення адміністративного стягнення зупиняється до моменту встановлення особи, яка вчинила це правопорушення.

Вимогами ч. 1 ст. 14-2 КУпАП адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису) (за допомогою технічних засобів, що дають змогу здійснювати фотозйомку або відеозапис та функціонують згідно із законодавством про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах), несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу, - належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відсутні на момент запиту відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи.

Факт порушення ОСОБА_1 вимог п. 15.9 е ПДР України знайшов своє підтвердження в судовому засіданні. Зокрема, той факт, що транспортний засіб належний останньому знаходився в місці зупинки громадського транспорту зафіксовано на долученому до матеріалів справи та дослідженому в судовому засіданні відеозаписі та фотознімках.

Таким чином суд приходить до висновку, що постанова серії ДПО18№ 895703 поліцейського СРПП № 3 Южноукраїнського відділення поліції Первомайського відділу поліції ГУНП в Миколаївській області Ляпало С.О., якою було притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122 КУпАП була складена правомірно, а тому підстави для її скасування відсутні.

При цьому суд вважає за необхідне роз`яснити позивачу, що відповідно до ч.1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

В даному випадку юридичною формою рішення суб`єкта владних повноважень є постанова у справі про адміністративне правопорушення, право на оскарження якої передбачено ст. 287 КУпАП. Отже, предметом судового розгляду даної справи є перевірка правомірності постанови у справі про адміністративне правопорушення, а не окремої дії відповідачів, вчиненої до та/або під час прийняття оскаржуваної постанови.

Керуючись ст.ст. 243, 255, 286 КАС України, суд

УХВАЛИВ

Залишити Постанову серії ДПО18№ 895703 поліцейського СРПП № 3 Южноукраїнського відділення поліції Первомайського відділу поліції ГУНП в Миколаївській області Ляпала Сергія Олександровича без змін, а позовну заяву ОСОБА_1 без задоволення.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Южноукраїнського міського суду Олена Дмитрівна Франчук