Справа № 826/9254/18
Суддя: Бєлова Людмила Василівна
Дата ухвалення: 2019-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/9254/18 Суддя (судді) першої інстанції: Шейко Т.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.

суддів: Безименної Н.В.,

Кучми А.Ю.

за участю секретаря судового засідання: Прудиус І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві апеляційну скаргу Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 січня 2019 року (справу розглянуто в порядку письмового провадження) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), треті особи: Головне управління Держгеокадастру у місті Києві, Київська міська рада, Комунальне підприємство «Святошинське лісопаркове господарство» про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2018 року позивачі, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , звернулись до суду першої інстанції з адміністративним позовом, у якому просили:

- визнати незаконними дії посадових осіб Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), які полягають у відмові привести дані міського земельного кадастру у відповідність до відомостей Державного земельного кадастру в частині віднесення земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер: НОМЕР_1 ) до земель сільськогосподарського призначення (ведення індивідуального садівництва);

- зобов`язати Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) привести дані міського земельного кадастру у відповідність до відомостей Державного земельного кадастру в частині віднесення земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер: НОМЕР_1 ) до земель сільськогосподарського призначення (ведення індивідуального садівництва).

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 січня 2019 року позовні вимоги задоволено повністю.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, відповідачем подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права. Апелянт наполягає, що відповідна земельна ділянка є комунальною власністю територіальної громади міста Києва і відноситься до зелених зон.

15 квітня 2019 року до Шостого апеляційного адміністративного суду надійшов відзив Головного управління Держгеокадастру у місті Києві, в якому третя особа повністю підтримує рішення суду першої інстанції.

Заслухавши в судовому засіданні суддю доповідача, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, у 2015 році позивачі придбали у ОСОБА_3 садовий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , розташований на земельній ділянці площею 0,1000 га.

На виконання ухвали Шостого апеляційного адміністративного суду від 17 квітня 2019 року, позивачами було надано належним чином завірену копію договору купівлі-продажу садового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , укладеного між позивачами та ОСОБА_3 (т.2 а.с. 22), належним чином завірену копію технічного паспорту на відповідний будинок (т.2 а.с. 28) та належним чином завірену копію технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер: НОМЕР_1 ) в натурі (на місцевості) (т.2 а.с.2).

Згідно з доводами позивачів попередній власник садового будинку ОСОБА_3 використовував земельну ділянку для садівництва та обслуговування садового будинку та розпочав процес оформлення на неї правовстановлюючих документів, який на момент продажу будинку не закінчив.

Так, на замовлення ОСОБА_3 у 2012 році КП «Київський міський центр земельного кадастру та приватизації землі» провів дослідження ґрунтів цієї земельної ділянки, відповідно до висновку якого від 01.10.2012 №85/12 ці ґрунти рекомендовано використовувати для потреб сільського господарства.

У 2014 році на замовлення ОСОБА_3 ТОВ «Терра проект» виготовило проект землеустрою щодо відведення ОСОБА_3 вищевказаної земельної ділянки.

У 2015 році на підставі вищевказаного проекту проведено державну реєстрацію зазначеної земельної ділянки і до Державного земельного кадастру внесено відомості про формування вищевказаної земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номеру - « НОМЕР_1 » із зазначенням цільового призначення - « 01.05.Для індивідуального садівництва», категорія земель - «землі сільськогосподарського призначення», вид використання земельної ділянки - «для ведення садівництва».

У подальшому на замовлення позивачів у 2016 році виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), на підставі якої передбачено здійснити передачу земельної ділянки комунальної власності у приватну власність позивачів.

З матеріалів цієї технічної документації, в якій міститься витяг з бази даних міського земельного кадастру від 25.04.2016 «Черговий кадастровий план», позивачі дізналися, що вищевказана земельна ділянка знаходиться в межах зелених зон.

Вважаючи, що така інформація не відповідає тій, що наявна в Державному земельному кадастрі, позивачі звернулися до Департаменту земельних ресурсів з листом від 25.04.2018, в якому на підставі витягу з Державного земельного кадастру від 19.07.2016 №НВ-016 просили привести дані міського земельного кадастру у відповідність до відомостей Державного земельного кадастру в частині віднесення земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер: НОМЕР_1 ) до земель сільськогосподарського призначення (ведення садівництва).

Листом від 24.05.2018 №05707-057/КО-1089-2428 відповідач повідомив позивачів про відсутність можливості вирішити порушене ними питання з огляду на те, що рішення уповноваженими органами про віднесення земель до тієї чи іншої категорії не приймалося, а міський земельний кадастр не містить інформації та документації із землеустрою на зазначену земельну ділянку.

Вважаючи, що такі дії відповідача є протиправними, позивачі звернулись з даним адміністративним позовом до суду.

Суд першої інстанції адміністративний позов задовольнив повністю та зазначив, що до повноважень відповідача належить забезпечення внесення до міського земельного кадастру актуальної інформації щодо земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1 , площею 0,1000 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, зокрема щодо її цільового призначення, категорії земель та виду використання.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

В силу положень ч. 1 та ч. 2 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

З системного аналізу зазначених правових норми вбачається, що підставою адміністративного позову є обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, доводить факт порушення своїх прав.

При цьому, предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

В той же час, адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин; вирішуючи спір суд повинен встановити, що у зв`язку з прийнятим рішенням, вчиненням дії чи допущенням бездіяльності суб`єктом владних повноважень порушуються права, свободи чи інтереси особи у сфері публічно-правових відносин; при цьому, обставини дійсного (фактичного) порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів має довести належними та допустимими доказами саме позивач.

З огляду на зазначене, вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись, зокрема з поміж іншого, про наявність права на позов у матеріальному розумінні, а також встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення). З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення не досліджувалось, чи мало місце у даній справі порушення відповідачем законних прав позивачів.

Предметом позову в даній справі є протиправність дій посадових осіб Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), які полягають у відмові привести дані міського земельного кадастру у відповідність до відомостей Державного земельного кадастру в частині віднесення земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер: НОМЕР_1 ) до земель сільськогосподарського призначення (ведення індивідуального садівництва).

У відкритому судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник Головного управління Держгеокадастру у місті Києві підтвердив, що у 2015 році на підставі проекту землеустрою, розробленого ТОВ «Терра проект», щодо відведення ОСОБА_3 вищевказаної земельної ділянки, було проведено державну реєстрацію відповідної земельної ділянки і до Державного земельного кадастру внесено відомості про формування вищевказаної земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номеру - « НОМЕР_1 » із зазначенням цільового призначення - « 01.05.Для індивідуального садівництва», категорія земель - «землі сільськогосподарського призначення», вид використання земельної ділянки - «для ведення садівництва».

Однак, представник Департаменту земельних ресурсів Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) у відкритому судовому засіданні суду апеляційної інстанції наголошувала, що віднесення відповідної земельної ділянки до категорії земель сільськогосподарського призначення є неможливим, оскільки ця земельна ділянка належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва та знаходиться в межах зелених зон.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що позивачами не наведено обґрунтованих доводів і не надано відповідних доказів стосовно того, яким чином на момент звернення до суду першої інстанції були порушені їх права та законні інтереси.

Як вбачається з матеріалів справи, 03 жовтня 2015 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу садового буднику за адресою: АДРЕСА_1 , який розташований на земельній ділянці площею 0,1000 га, кадастровий номер: НОМЕР_1 (т.2 а.с. 22).

На виконання ухвали Шостого апеляційного адміністративного суду від 17 квітня 2019 року, позивачами також було надано належним чином завірену копію технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер: НОМЕР_1 ) в натурі (на місцевості), на підставі якої передбачено здійснити передачу земельної ділянки комунальної власності у приватну власність позивачів, яку було замовлено позивачами у 2016 році (т.2 а.с.2).

Як стверджували позивачі у позовній заяві та у відкритому судовому засідання суду апеляційної інстанції, тільки з вищевказаних матеріалів цієї технічної документації, в якій міститься витяг з бази даних міського земельного кадастру від 25.04.2016 «Черговий кадастровий план», позивачі дізналися, що вищевказана земельна ділянка знаходиться в межах зелених зон. Вважаючи, що така інформація не відповідає тій, що наявна в Державному земельному кадастрі, позивачі звернулися до Департаменту земельних ресурсів з листом від 25.04.2018, в якому на підставі витягу з Державного земельного кадастру від 19.07.2016 №НВ-016 просили привести дані міського земельного кадастру у відповідність до відомостей Державного земельного кадастру в частині віднесення земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер: НОМЕР_1 ) до земель сільськогосподарського призначення (ведення садівництва) (а.с. 15).

З матеріалів справи вбачається, що листом від 24.05.2018 №05707-057/КО-1089-2428 відповідач повідомив позивачів, що міський земельний кадастр не містить відповідної інформації та документації із землеустрою на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1 на АДРЕСА_1 , тому вирішити порушене у зверненні питання Департамент земельних ресурсів не має можливості.

Як стверджував у відкритому судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник позивачів ОСОБА_4 , позивачі звернулись до Департаменту земельних ресурсів листом від 25.04.2018 із зверненням щодо приведення даних міського земельного кадастру у відповідність до відомостей Державного земельного кадастру в частині віднесення земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер: НОМЕР_1 ) до земель сільськогосподарського призначення (ведення садівництва) оскільки розуміли, що в подальшому, за наявності відповідної інформації у міському земельному кадастрі, здійснити передачу земельної ділянки комунальної власності у приватну власність позивачів буде неможливо.

Тобто, колегія суддів звертає увагу, що позивачі припускали можливість відмови у передачі земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер: НОМЕР_1 ) у приватну власність на підставі даних міського земельного кадастру, відтак звернулись до Департаменту земельних ресурсів із відповідним листом, відповідь на який і є предметом оскарження.

Як зазначено в постанові Верховного Суду України №21-1115во10 від 10 квітня 2012 року, суд захищає лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин. Визнання протиправним рішення суб`єкта владних повноважень можливе лише за позовом особи, право або законний інтерес якої порушені цим рішенням.

Отже, під час розгляду справи адміністративної юрисдикції, позивач повинен зазначити, які саме його права або законні інтереси на момент звернення до суду порушено рішенням та діями суб`єкта владних повноважень (аналогічна позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України К/800/30785/13 від 01 жовтня 2013 року).

Неодмінним елементом правовідносин є їх зміст, тобто суб`єктивне право особи та її юридичний обов`язок. Відтак, судовому захисту підлягає суб`єктивне право особи, яке порушується у конкретних правовідносинах.

У Рішенні від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 Конституційний Суд України розтлумачив, що поняття "охоронюваний законом інтерес" треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечатьКонституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

При цьому особа на власний розсуд визначає чи порушені її права, свободи чи інтереси рішеннями, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень. Водночас, задоволення відповідних вимог особи можливе лише в разі об`єктивної наявності порушення, тобто встановлення, що рішення, дія або бездіяльність протиправно породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки саме цієї особи у сфері публічно-правових відносин.

З цього слідує, що під час розгляду кожної справи суд повинен встановити чи має місце порушення прав та інтересів особи, адже без цього не можна виконати завдання судочинства. Якщо особа не довела факту порушення особисто своїх прав чи інтересів, то навіть у разі, якщо дії суб`єкта владних повноважень є протиправними, підстав для задоволення позову немає.

Колегія суддів наголошує, що звернення до суду є способом захисту порушених суб`єктивних прав, а не способом відновлення законності та правопорядку у публічних правовідносинах.

Поряд з цим, згідно з рішенням Верховного Суду від 19 березня 2018 року у справі № 9901/414/18, завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи у публічно-правових відносинах, причому, захист прав, свобод та інтересів особи є похідним, тобто, передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

Так, предметом оскарження є відмова Департаменту земельних ресурсів привести дані міського земельного кадастру у відповідність до відомостей Державного земельного кадастру в частині віднесення земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер: НОМЕР_1 ) до земель сільськогосподарського призначення (ведення індивідуального садівництва), яка викладена у листі від 24.05.2018 №05707-057/КО-1089-2428.

В той же час, позивачами не доведено, яким чином вищевказана відмова порушує права ОСОБА_1 , ОСОБА_2 . Припущення позивачів, що в подальшому наявність відповідних даних у міському земельному кадастрі призведе до відмови у передачі з комунальної у приватну власність позивачів земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер: НОМЕР_1 ), є безпідставним та необґрунтованим.

Так, право на оскарження до суду рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, про яке йдеться у ч. 2 ст. 55 Конституції України, має спеціальну мету і призначення - правовий захист порушених прав та свобод особи, усунення перешкод у їх реалізації. Тобто, вимоги позивачів у даній справі є передчасними, оскільки адміністративне судочинство спрямоване на захист права, яке було порушено внаслідок рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб на момент звернення до адміністративного суду.

Підсумовуючи наведене вище, колегія суддів наголошує на тому, що позивачами не наведено обґрунтованих доводів і не надано відповідних доказів стосовно того, яким чином діями відповідача були порушені їх права та законні інтереси.

Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України та судову практику, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії.

Згідно з положеннями ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення, є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Заслухавши у судовому засіданні доповідь головуючого судді, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 243, 315, 317, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 січня 2019 року - задовольнити.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 січня 2019 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена протягом 30 днів, з урахуванням положень ст. 329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст виготовлено 21.05.2019.

Головуючий суддя Л.В.Бєлова

Судді Н.В. Безименна,

А.Ю. Кучма