Справа № 200/5621/19-а
Суддя: Волгіна Н.П.
Дата ухвалення: 2019-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2019 р. Справа№200/5621/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Волгіна Н. П. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (в письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) до Торецького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (85200, Донецька область, м. Торецьк, вул. Дружби, 22) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Торецького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправними дій щодо припинення виплати пенсії з березня 2017 року, зобов`язання поновити нарахування та виплату пенсії і сплатити заборгованість з 1 березня 2017 року в повному обсязі по дату винесення рішення суду, із продовженням щомісячної виплати належної пенсії.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що він є пенсіонером та внутрішньо переміщеною особою, проживає у м. Авдіївка Донецької області, має місце постійної реєстрації у м. Макіївка Донецької області, перебуває на обліку в Торецькому об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України з листопада 2016 року та отримує пенсію за віком. З 1 березня 2017 року позивачу не виплачується пенсія з тієї підстави, що позивач тривалий період (понад 60 днів) був відсутній за місцем проживання, що на переконання ОСОБА_1 є порушенням гарантованого Конституцією України права громадянина на соціальний захист, яке включає, зокрема, і право на матеріальне забезпечення у разі повної, часткової або тимчасової працездатності, а також в старості та в інших випадках, передбачених законом. Позивач вважає, що виплату йому пенсії припинено з підстав, що не передбачені ст. 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», тобто, виплату пенсії позивачу припинено за відсутності на те правових підстав, а тому зазначену виплату йому пенсії має бути поновлено (а.с. 4, 5).

У наданому до суду відзиві на позов відповідач зазначив про відсутність підстав для задоволення заявлених позивачем вимог, обґрунтовуючи це наступним.

Позивач перебуває на обліку з 1 березня 2016 року в Управлінні Пенсійного фонду України в м. Авдіївці Донецької області (з 31 травня 2018 року Торецькому об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Донецької області) на підставі розпорядження № 9070 від 25 листопада 2016 року, даних електронної пенсійної справи та письмової заяви ОСОБА_1 від 16 листопада 2016 року як внутрішньо переміщена особа.

Приписами Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», постанови Кабінету Міністрів України № 637 від 5 листопада 2014 року «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» умовами призначення (продовження) виплати пенсії внутрішньо переміщеній особі визначено знаходження такої особи за місцем реєстрації; факт реєстрації пенсіонера як внутрішньо переміщеної особи підтверджується відповідною довідкою про взяття особи на облік як внутрішньо переміщеної особи.

Згідно довідки від 14 листопада 2016 року № про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, фактичне зареєстроване місце проживання ОСОБА_1 : АДРЕСА_3 . Підставою для припинення виплати позивачу пенсії стало встановлення факту відсутності ОСОБА_1 за вказаним місцем проживання/перебування протягом тривалого часу (більше 60 днів).

Стаття 49 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування не містить вичерпного переліку підстав для припинення виплати пенсій, разом із цим Вищий адміністративний суд України у своїй постанові від 21 березня 2017 року (К/800/3123/17) визначив, що перелік підстав, зазначених у ст. 49 зазначеного Закону, може врегульовуватись іншими нормативно-правовими актами.

Пунктом 12 постанови Кабінету Міністрів України № 365 від 8 червня 2016 року «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам визначені підстави припинення соціальних виплат, серед яких є встановлення факту відсутності внутрішньо переміщеної особи за фактичним місцем проживання/перебування.

В результаті обміну інформацією структурного підрозділу з питань соціального захисту населення управлінням було отримано інформацію, яка дала обґрунтовані підстави вважати, що позивач повернувся до покинутого місця проживання (на окуповану територію), так як за місцем зареєстрованого проживання (у м. Авдіївка) позивач був відсутній протягом тривалого періоду (більше 60 днів).

Також у відзиві зазначено про те, що із заявою про поновлення виплати пенсії позивач до управління не звертався.

Крім цього відповідачем зауважено, що ОСОБА_1 звернувся до суду із даним позовом з пропуском шестимісячного строку звернення до суду, встановленого КАС України (а.с. 24,25,38).

Ухвалою від 2 травня 2019 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ; зареєстроване місце проживання позивача як внутрішньо переміщеної особи: АДРЕСА_1 , місце постійної реєстрації: АДРЕСА_2 , є пенсіонером та має право на отримання пенсії за віком (а. с. 6,7,8,35, 41).

Відповідач, Торецьке об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області, , місцезнаходження: 85200, Донецька область, м. Торецьк, вул. Дружби, 22, є органом державної влади (а.с. 49-50).

Статтею 58 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування № 1058-IV від 9 липня 2003 року (далі Закон № 1058-IV) на Пенсійний фонд покладене керівництво та управління солідарною системою, збір, акумуляція та облік страхових внесків, призначення пенсії та підготовка документів для її виплати, забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплати пенсій, допомоги на поховання, здійснення контролю за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішення питань, пов`язаних з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснення адміністративного управління Накопичувальним фондом та інші функції, передбачені Законом і статутом Пенсійного фонду.

Згідно Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого Указом Президента України від 6 квітня 2011 року № 384/2011, Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики України. Пенсійний фонд України входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики з питань пенсійного забезпечення та ведення персоніфікованого обліку надходжень від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Пунктом 7 вказаного Положення передбачено, що Пенсійний фонд України здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Положенням про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 22 грудня 2014 року № 28-2 на управління покладені повноваження, зокрема, щодо призначення (здійснення перерахунку) і виплати пенсії, забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій … та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством (підпункти 7,8 п. 4 Положення).

Таким чином, відповідач у справі є суб`єктом владних повноважень у відповідності до приписів п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України, який виконує у даних правовідносинах владні управлінські функції, надані йому чинним законодавством.

На підставі матеріалів справи судом встановлено, що позивач перебуває з березня 2016 року на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в м. Авдіївці Донецької області (з 31 травня 2018 року Торецькому об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Донецької області) на підставі розпорядження № 9070 від 25 листопада 2016 року, даних електронної пенсійної справи позивача та письмової заяви ОСОБА_1 від 16 листопада 2016 року (а.с. 10, 30, 35, 41, 42).

Відповідно до довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № від 14 листопада 2016 року ОСОБА_1 має статус внутрішньо переміщеної особи (а.с. 8,31,43).

Згідно Розпорядження Управління Пенсійного фонду України в м. Авдіївці (правонаступником якого є відповідач) від 24 березня 2017 року позивачу припинено виплату пенсії з 1 квітня 2017 року згідно ст. 49 Закону України № 1058 (а.с. 32, 44).

Як зазначено у відзиві відповідача на позовну заяву, фактичною підставою для припинення виплати позивачу пенсії стало встановлення в результаті обміну інформацією структурного підрозділу з питань соціального захисту населення управлінням факту відсутності ОСОБА_1 за зареєстрованим фактичним місцем проживання/перебування (в м АДРЕСА_4 ) протягом тривалого часу (більше 60 днів), що дало обґрунтовані підстави вважати, що позивач повернувся до покинутого місця постійного проживання (на окуповану територію) (а.с. 24-29, 38-40).

Факт невиплати пенсії за вказаний період підтверджується довідкою про розмір призначеної і фактично отриманої позивачем пенсії, з якої вбачається, що з квітня 2017 року по травень 2019 року позивачу пенсія нараховувалась, але не виплачувалась (а.с. 34, 46).

Будучи не згодним із припиненням виплати йому пенсії позивач звернувся до Донецького окружного адміністративного суду із даним позовом.

При вирішення питання щодо дотримання позивачем строку звернення до суду із даним позовом, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до норм частин 1 та 2 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

З аналізу наведеної норми вбачається, що зазначена норма є загальною нормою, яка врегульовує строки звернення до адміністративного суду за захистом порушених або оспорюваних прав, натомість спеціальним законом, яким врегульовано правовідносини щодо пенсійного забезпечення та строки перерахунку пенсій є Закон України № 1058-IV від 9 липня 2003 року Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі - Закон № 1058-IV, Закон України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування).

Згідно ст. 1 цього Закону пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом.

Відповідно до ст. 46 Закону № 1058-IV нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії; нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Таким чином, право позивача щодо виплати йому раніше призначеної пенсії є абсолютним та не може бути обмежено будь-яким строком.

Висновок суду щодо неможливості застосовувати у даному випадку шестимісячного строку звернення до суду узгоджується із правовою позицією (правовим висновком) Верховного Суду, викладеною в постанові цього суду від 24 квітня 2018 року по справі № 646/6250/17 (адміністративне провадження № К/9901/2128/18).

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що позивачем не було пропущено строк звернення до суду із даним позовом.

При прийнятті рішення по суті спору суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Частиною 1 ст. 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг передбачено Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно ст. 5 цього Закону цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.

Згідно ст. 85 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-ХІІ (зі змінами та доповненнями) (далі Закон № 1788-ХІІ, Закон України «Про пенсійне забезпечення») пенсії виплачуються за місцем проживання пенсіонера, незалежно від реєстрації місця проживання.

Згідно зі ст. 1 Закону України від 20 жовтня 2014 року № 1706-VII "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" (далі - Закон № 1706-VII, Закон України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб"), який набрав чинності 22 листопада 2014 року, внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Статтею 2 Закону № 1706-VII визначено, що Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, створення умов для добровільного повернення таких осіб до покинутого місця проживання або інтеграції за новим місцем проживання в Україні.

Згідно з ч. 1 ст. 4 цього Закону факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених ст. 12 цього Закону.

Відповідно до ст. 7 Закону № 1706-VII для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на пенсійне забезпечення, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України. Громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина-інвалід та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 року № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» встановлено, що призначення та продовження виплати пенсій внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 року № 509.

Згідно з п. 6 Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 509 від 1 жовтня 2014 року (в редакції постанови Кабінету Міністрів України № 352 від 8 червня 2016 року, далі - Порядок № 509), довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи діє безстроково, крім випадків, передбачених ст. 12 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" та абз. 6 цього пункту.

Як вбачається зі змісту ст. 12 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" рішення про скасування дії довідки приймається керівником структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за місцем проживання особи та надається внутрішньо переміщеній особі протягом трьох днів з дня прийняття такого рішення (абз. 7 ч. 1 ст. 12); структурний підрозділ з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад на підставі прийнятого рішення невідкладно вносить до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб відомості про скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (абз. 14 ч. 1 ст. 12).

Приписами абз. 6 п. 6 Порядку № 509 передбачено внесення запису про недійсність довідки до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб у випадку, коли довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи отримана у період до 20 червня 2016 року і при цьому у якій адресою фактичного місця проживання вказано адресу місцезнаходження органу державної влади, органу місцевого самоврядування, юридичної особи публічного права, її підрозділу, будь-якого іншого приміщення, за якою внутрішньо переміщена особа фактично не проживає, та яка підлягає перереєстрації за заявою цієї особи.

В матеріалах справи відсутні відомості щодо прийняття відповідним органом державної влади рішення про скасування дії довідки № від 14 листопада 2016 року про взяття на облік ОСОБА_1 як внутрішньо переміщеної особи, також відсутні відомості з Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб про її скасування.

Враховуючи наведені вище нормативно-правові приписи, беручи до уваги встановлені судом обставини, суд дійшов висновку, що довідка № про взяття на облік позивача як внутрішньо переміщеної особи, яка видана 14 листопада 2016 року, - є дійсною та діє безстроково.

Статтею 49 Закону № 1058-IV врегульовано питання щодо припинення та поновлення виплати пенсії.

Так, частиною 1 ст. 49 Закону № 1058-IV передбачено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України;

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

Суд вважає за необхідне зазначити, що постановою Кабінету Міністрів України від 18 лютого 2016 року № 136, яка набрала чинності 4 березня 2016 року, затверджено Порядок здійснення верифікації та моніторингу достовірності інформації, поданої фізичними особами для нарахування та отримання соціальних виплат, пільг, субсидій, пенсій, заробітної плати, інших виплат, що здійснюються за рахунок коштів державного та місцевого бюджетів, коштів Пенсійного фонду України, фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - Порядок № 136).

Згідно з п. 9 Порядку № 136 у разі виявлення під час здійснення верифікації та моніторингу невідповідності інформації, на підставі якої призначено (продовжено), нараховано або здійснено державну виплату, Мінфін надсилає розпоряднику бюджетних коштів та/або іншому органу, який здійснює виплати за рахунок коштів Пенсійного фонду України, фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, рекомендацію щодо зупинення або припинення таких виплат відповідним реципієнтам або групі реципієнтів.

Відповідно до п. 12 Порядку № 136 розпорядник бюджетних коштів та/або інший орган, який здійснює виплати за рахунок коштів Пенсійного фонду України, фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, на підставі отриманої від Мінфіну рекомендації щодо зупинення або припинення державних виплат приймає рішення щодо зупинення або припинення, продовження виплат реципієнту, про що повідомляє Мінфіну протягом трьох днів з дати прийняття такого рішення.

8 червня 2016 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 365 "Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам", яка набрала чинності 14 червня 2016 року, пунктом 1 якої затверджено Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам та Порядок здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання /перебування.

Пунктом 4 цього Порядку установлено, що соціальні виплати внутрішньо переміщеним особам призначаються і виплачуються […] територіальними органами Пенсійного фонду України […] за місцем їх фактичного проживання/перебування, незалежно від факту реєстрації місця проживання/перебування.

Також цією ж постаново визначено, що суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.

Разом з тим, як вже зазначено судом вище, частиною 1 ст. 49 Закону № 1058-IV, яка містить в собі перелік випадків, у випадку настання яких здійснюється припинення виплати пенсії внутрішньо переміщеним особам, передбачає крім перерахованих в ній конкретних випадків ще й «інші випадки, передбачені законом».

За загальним правилом "закон" - це нормативно-правовий акт вищої юридичної сили, який приймається відповідно до особливої процедури виключно парламентом (Верховною Радою України) та регулює найважливіші суспільні відносини.

Кабінет Міністрів України є вищим органом у системі органів виконавчої влади, який забезпечує проведення державної політики у соціальній сфері, повноважний вживати заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина та проводити політику у сфері соціального захисту.

За змістом конституційних норм Кабінет Міністрів України не наділений правом вирішувати питання, які належать до виключної компетенції Верховної Ради України, так само, як і приймати правові акти, які підміняють або суперечать законам України.

Враховуючи, що відповідачем не доведено існування «інших випадків, передбачених законом», ніж ті, які перераховані у ч. 1 ст. 49 Закону № 1058-IV, суд дійшов висновку про відсутність підстав для припинення виплати пенсії позивачу.

Проаналізувавши наведені вище нормативно-правові приписи та встановлені обставини справи, враховуючи, що відповідачем не доведено існування «інших випадків, передбачених законом», ніж ті, які перераховані у ч. 1 ст. 49 Закону № 1058-IV, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для припинення виплати пенсії позивачу, відповідно, припинення з квітня 2017 року виплати ОСОБА_1 пенсії є неправомірним.

Відповідно, позовні вимоги позивача про визнання неправомірними дій Торецького об`єднаного управління Пенсійного фонду щодо припинення виплати йому пенсії з 1 березня 2017 року підлягають задоволенню частково, а саме в частині визнання неправомірними дій стосовно припинення виплати пенсії з 1 квітня 2017 року; в частині визнання неправомірними дій з припинення виплати пенсії з 1 березня по 1 квітня 2017 позовні вимоги задоволенню не підлягають, так як під час розгляду даної справи факт невиплати ОСОБА_1 пенсії за березень 2017 року був спростований доказами, наданими відповідачем.

Згідно приписів ст. 245 КАС України суд, беручи до уваги висновок суду щодо неправомірності припинення виплати пенсії позивачу, суд вважає позовні вимоги позивача про зобов`язання відповідача сплатити позивачу заборгованість з виплати призначеної йому пенсії за віком починаючи з квітня 2017 року і по травень 2019 року (дата прийняття судового рішення по цій справі) та зобов`язати відновити виплату пенсії позивачу - такими, що підлягають задоволенню.

Враховуючи, що судом підчас розгляду справи встановлено факт виплати позивачу пенсії за березень 2017 року, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог позивача в частині зобов`язання відповідача сплатити ОСОБА_1 заборгованість з виплати призначеної йому пенсії за березень 2017 року.

Щодо заяви позивача про встановлення судом відповідачу строку для подання звіту про виконання судового рішення, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Аналізуючи вказані нормативно-правові приписи суд дійшов висновку, що зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом, а не обов`язком судом.

Враховуючи характер спірних правовідносин та склад учасників адміністративної справи, беручи до уваги відсутність в матеріалах справи доказів на підтвердження обґрунтованості посилань позивача щодо вірогідності невиконання відповідачем даного судового рішення, зокрема, не зазначення конкретних випадків (про «велику кількість» яких зазначено у позові) невиконання Торецьким об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України рішень судів щодо поновлення виплати заборгованості з пенсій, суд вважає, що підстави для зобов`язання відповідача подати у встановлений судом строк звіт про виконання рішення у справі відсутні.

Визначаючись щодо розподілу судових витрат суд виходив з такого.

Як вбачається з квитанції № 4577649 від 16 квітня 2019 року при подачі до суду позову ОСОБА_1 сплатив судовий збір в розмірі 384 грн 20 коп.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволені позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрат, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи, що фактично основні позовні вимоги позивача (щодо визнання неправомірними дій відповідача стосовно припиненні виплати пенсії, які є немайновими) задоволені повністю, а решта позовних вимог (зобов`язання вчинити певні дії) має похідний характер від основних позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача суму судового збору, сплаченого позивачем при подачі цього позову до суду в повному обсязі.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій - у межах суми стягнення за один місяць, з огляду на що рішення про зобов`язання відповідача сплатити заборгованість підлягає негайному виконанню в частині сплати заборгованості з виплати пенсії за один місяць.

На підставі викладеного вище, керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 2, 6, 72-77, 94, 139, 192-193, 242-246, 257-258, 263, 293, 2951, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ; місце проживання: АДРЕСА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) до Торецького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (; 85200, Донецька область, м. Торецьк, вул. Дружби, 22) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Торецького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо припинення з квітня 2017 року виплати пенсії ОСОБА_1 з підстав не проживання останнього за адресою тимчасової реєстрації.

Зобов`язати Торецьке об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області (; 85200, Донецька область, м. Торецьк, вул. Дружби, 22) виплатити ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ; місце проживання: АДРЕСА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) в повному обсязі заборгованість з виплати пенсії, яка виникла за період з квітня 2017 року (включно) по травень 2019 року (включно).

Зобов`язати Торецьке об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області поновити ОСОБА_1 виплату пенсії з 1 червня 2019 року.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Торецького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (; 85200, Донецька область, м. Торецьк, вул. Дружби, 22) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ; місце проживання: АДРЕСА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) судовий збір у розмірі 384 (триста вісімдесят чотири) гривні 20 копійок.

Звернути до негайного виконання рішення суду в частині зобов`язання відповідача виплати ОСОБА_1 заборгованість з виплати пенсії за один місяць.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною 2 статті 299 цього Кодексу.

Згідно приписів підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги на рішення Донецького окружного адміністративного суду подаються учасниками справи до або через Донецький окружний адміністративний суд.

Суддя Волгіна Н.П.