Справа № 583/1397/19
Суддя: Жигилій С.П.
Дата ухвалення: 2019-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2019 р.Справа № 583/1397/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Жигилія С.П.,

Суддів: Перцової Т.С. , Спаскіна О.А. ,

за участю: секретаря судового засідання - Ващук Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Поліцейського роти №2 батальйону Управління патрульної поліції в Сумській області сержанта поліції ОСОБА_2 на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 09.04.2019 року (суддя Соколова Н.О., м. Охтирка) по справі № 583/1397/19

за позовом ОСОБА_1

до Поліцейського роти №2 батальйону Управління патрульної поліції в Сумській області сержанта поліції ОСОБА_2

про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

29.03.2019 позивач ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Охтирського міськрайонного суду Сумської області з адміністративним позовом до поліцейського роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції в Сумській області сержанта поліції ОСОБА_2, в якому просив суд: - скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення серії НК №787176 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП, а провадження по справі - закрити.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує, що постанова про накладення адміністративного стягнення є незаконною та підлягає скасуванню, оскільки при її винесенні в порушення ст. ст. 258, 276, 283 КУпАП справу розглянуто на місці зупинки транспортного засобу, не надавши позивачу скористатися своїми правами, передбаченими ст. 268 КУпАП. Час і місце зупинки автомобіля не відповідає дійсності. В порушення ст. ст. 278, 279 КУпАП інспектор Красуля Л.В., без проведення розгляду справи, без складання протоколу про адміністративне правопорушення, винесла оскаржувану постанову без будь-якої підготовки до розгляду справи, без дослідження доказів, без пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновку експертів, речових доказів тощо. Крім того, особисто сержант поліції ОСОБА_2 не проводила розгляд справи, а спілкувався з ним інший поліцейський, який, у супереч вимог чинного законодавства, не представився, не надав своє службове посвідчення. Справу розглянуто у його відсутності, незважаючи на те, що він був незгоден з інкримінованим йому правопорушенням та відсутністю автоматичної відео фіксації. Позивачу не було надано можливості скористатися правовою допомогою.

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 09 квітня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволено.

Скасовано постанову серії НК №787176, винесену 20.03.2019 поліцейським інспектором роти №2 батальйону Управління патрульної поліції в Сумській області сержантом поліції Красулею Лілією Вікторівною про накладення на ОСОБА_1 стягнення за ч. 1 ст. 122 КУпАП України у вигляді штрафу в розмірі 255 грн, а справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122 КУпАП закрито.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції в Сумській області 5000 грн. на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування витрат, понесених на професійну правничу допомогу адвоката.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідачем подано апеляційну скаргу в якій, посилаючись на прийняття судового рішення з порушенням норм матеріального і процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 09 квітня 2019 року та прийняти постанову, якою у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги відповідач посилається на те, що позивача правомірно притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення в межах санкції статті, приймаючи оскаржену постанову відповідач діяв у межах його повноважень та довів факт скоєння позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122, належними доказами. Окрім цього вказує, що розмір витрат на правничу допомогу в сумі 5000 грн. є явно неспівмірним із складністю справи, витраченим адвокатом часом, обсягом наданих послуг та значенням справи для позивача.

Позивач не реалізував своє процесуальне право подання відзиву на апеляційну скаргу.

Сторони в судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явились, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення справи, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не визнана судом обов`язковою, колегія суддів визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що поліцейським роти № 2 БУПП в Сумській області сержантом поліції Красулею Л.В. 20.03.2019 винесено постанову серії НК № 787176 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, згідно з якою до ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 255 грн.

Зі змісту даної постанови вбачається, що ОСОБА_1 20.03.2019 о 16.00 год. на 65 км. автошляху Н-12 в Тростянецькому районі Сумської області керував транспортним засобом марки ЗАЗ Славута, номерний знак НОМЕР_1 здійснив обгін в зоні дії дорожнього знаку 3.25 «Обгін заборонено», чим порушив п.п. 3.25 п.33 ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст. 122 КУпАП.

Позивач, не погоджуючись з постановою у справі про адміністративне правопорушення, оскаржив її в судовому порядку.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження обставин порушення позивачем Правил дорожнього руху.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з такого.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюється Правилами дорожнього руху, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306, порушення яких є підставою для відповідальності згідно із законодавством (п.п. 1.1, 1.9 Правил).

Відповідно до п. 8.1 Правил від 10.10.2001 року №1306 регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.

Пунктом 3.25 ПДР України встановлено, що забороняється обгін усіх транспортних засобів, крім поодиноких, що рухаються зі швидкістю менше 30 км/год.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КУпАП України, перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Згідно п. 8 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи, зокрема, про порушення правил дорожнього руху (частини перша, друга, третя і п`ята статті 122). Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Згідно з п.1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Положеннями ст. 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозаписуючих засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Статтею 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно ч. 4 ст. 258 КУпАП, у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу. Остання, наразі, містить вимоги до змісту постанови про правопорушення.

Постанова у справі про адміністративне правопорушення складається у двох екземплярах, один з яких вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Згідно ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно вимог статті 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з п. 9-10 розділу ІІІ Інструкції, розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання. Під час розгляду справи потерпілого може бути опитано як свідка.

Поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до п. 1 розділу IV Інструкції, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених, зокрема ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Відповідно до ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступень його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Отже, особа, яка уповноважена розглядати справу про адміністративне правопорушення зобов`язана по-перше, встановити склад правопорушення, яким згідно статті 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність, по-друге, дослідити докази та оцінити їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (стаття 252 КУпАП).

При цьому, виявлене правопорушення має бути зафіксовано у будь-який спосіб передбачений статтею 251 КУпАУ, зокрема відеозаписом. Відсутність відеозапису або будь-якого іншого доказу не дає можливості встановити дотримання відповідачем процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, встановленої КУпАП та Інструкцією № 1395, що передує винесенню постанови у справі про адміністративне правопорушення.

За змістом статті 31 цього Закону поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Статтею 40 Закону №580-VIII встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою:

1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб;

2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

У відповідності до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

На підтвердження правомірності винесеної постанови про накладення на позивача адміністративного стягнення, представником позивача та відповідачем надано суду відеозапис обставин, що зафіксовані у постанові.

Проте відеозапис, який надано відповідачем в якості доказу вчинення позивачем адміністративного правопорушення, не містить інформації щодо самого правопорушення, оскільки запис здійснювався вже після зупинки транспортного засобу. На відтвореному у судовому засіданні відеозаписі, позивач заперечує факт вчинення ним порушення Правил. Відповідач на місці зупинки доказів позивачу не продемонстрував.

Частина 2 ст. 77 КАС України встановлює, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Жодних інших доказів, які б безспірно підтверджували вищезазначені обставини, тобто, посвідчували об`єктивну сторону адміністративного правопорушення, відповідачем суду не надано. Відповідач, як при розгляді справи про адміністративні правопорушення, так і суду, не надав належні і допустимі докази на підтвердження того, що позивач здійснив обгін в зоні дії дорожнього знаку, чим порушив вимоги п. 33.3.25 ПДР України.

Слід зазначити, що працівники патрульної поліції наділені повноваженнями щодо фіксування події адміністративного правопорушення, мають відповідні технічні засоби та спеціальні знання, відтак, враховуючи те, що відповідач мав можливість для формування доказової бази щодо правопорушення, яке описане в оскаржуваній постанові, однак ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції належних доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення надано не було, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про достатність підстав для задоволення адміністративного позову щодо скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення серії НК №787176 від 20.03.2019 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності ч. 1 ст. 122 КУпАП та застосування стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн. із закриттям провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Стосовно вимог позивача щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За приписами статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

За змістом пункту першого частини третьої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті першої Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Таким чином, договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.

Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (пункт 9 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Статтею 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, зокрема, такі види адвокатської діяльності як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина 5 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Як вбачається зі статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України підлягають розподілу судові витрати на професійну правничу допомогу, яка надається саме адвокатами.

Відповідно до положень статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом.

Крім того, у справі "East/West Alliance Limited" проти України" Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі "Ботацці проти Італії" (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява № 34884/97, п. 30, ECHR 1999-V).

У пункті 269 Рішення у цій справі Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі "Іатрідіс проти Греції" (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).

З аналізу положень статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

Згідно позиції Верховного Суду, яка викладена у постанові від 24.04.2018 року по справі №814/1258/16, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами із наданням, зокрема, розрахунків (калькуляції) вартості правової допомоги, а не лише з визначенням загальної вартості наданої допомоги. Такий розрахунок може бути відображений у звіті про виконану роботу, розрахунку чи акті здачі-приймання робіт із конкретизацією кожної вчиненої процесуальної дії.

Судом встановлено, що 25.03.2019 між адвокатом Кудіним О .М. та ОСОБА_1 укладено договір про надання правничої допомоги (а.с.6).

Відповідно до акту виконаних робіт від 29.03.2019, адвокатом Кудіним О.М. проведено наступну роботу: вивчення постанови відповідача, аналіз законодавства, чинного КУпАП зі змінами, КАС України, відомчих Інструкцій - 1 год, консультування з приводу притягнення до відповідальності, узгодження правової позиції по справі та обговорення заперечень - 3 години, збирання доказів на обґрунтування позовної заяви, записування за допомогою комп`ютера на ДВД диски, які залучені до позову - 1 година, складання позовної заяви з додатками та їх виготовлення - 6 годин, представництво інтересів відповідача в Охтирському міськрайонному суді Сумської області та виступи як представника при допиті сторін, надання пояснень, виступ в судових дебатах - згідно журналів судових засідань по справі. Разом з тим визначено гонорар адвоката у розмірі 5000 грн., які були сплачені позивачем згідно квитанції до прибуткового касового ордера №290319 від 29.03.2019 (а.с. 7).

Колегія суддів вказує, що будь-яка робота, виконана у ході підготовки до справи (вивчення питання, аналіз чинного законодавства, судової практики) має своїм наслідком певні результати.

Натомість даний перелік не є конкретизованим, не містить детальний опис виконаних робіт, а лише загальні поняття видів робіт без прив`язки до конкретної справи та її обставин. Також з наданого акту виконаних робіт неможливо встановити яким чином обчислювався розмір гонорара адвоката (фіксований розмір, погодинна оплата), оскільки у ньому визначено лише загальну суму, що підлягає до сплати, та не визначено вартості за кожну надану послугу з урахуванням витраченого часу.

Водночас, колегія суддів враховує, що даний спір не є складним, не потребує значного витрачання часу для підготовки правової позиції та складання позову і інших заяв по суті справи, позивач не обґрунтовує значення справи, у тому числі вплив розгляду справи на його репутацію тощо.

Таким чином, проаналізувавши зроблений позивачем розрахунок, враховуючи критерій обґрунтованості та доцільності понесених позивачем витрат, колегія суддів вважає, що надані позивачем докази не свідчать про співмірність заявленого розміру витрат на правову допомогу до фактичних обставин справи, а тому розмір витрат на правничу допомогу необхідно зменшити до суми 500 грн.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 317 КАС України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Проаналізувавши наведені норми, колегія суддів вважає, що помилковий розподіл судових витрат не є порушенням правил адміністративного процесуального законодавства, яке призвело до неправильного вирішення справи та свідчить про наявність обставин для скасування судового рішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що відповідно до ч. 4 ст. 317 КАС України рішення суду підлягає зміні шляхом внесення змін до його резолютивної частини.

В іншій частині рішення, доводи апеляційної скарги висновків суду, з наведених вище підстав, не спростовують, підстав для його скасування колегією суддів не встановлено.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З приводу заявленого клопотання про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 1000 грн., понесених під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано: копію Договору про надання правничої допомоги від 14.05.2019 року, укладений між позивачем та адвокатом Кудіним О.М., акт виконаних робіт від 16.05.2019 року; копію ордеру на надання правової допомоги від 14.05.2019; квитанцію до прибуткового касового ордера від 14.05.2019 на суму 1000 грн.

Так, відповідно до акту виконаних робіт від 16.05.2019 надано наступні юридичні послуги: вивчення апеляційної скарги відповідача на 10 стор., вивчення письмового відзиву та додатків до нього - 0,5 год., консультація Клієнта з приводу апеляційної скарги, її правовий аналіз, узгодження правової позиції по справі та обговорення заперечень - 1 год., складання письмового відзиву на апеляційну скаргу на 6 стор., та їх виготовлення - 2,5 год., складання та оформлення договору про надання правничої допомоги, ордеру, акту виконаних робіт, квитанції про оплату гонорару - 0,5 год., а всього на загальну суму 1000 грн. (а.с. 77)

Враховуючи вищенаведені норми законодавства та практику Європейського Суду з прав людини, колегія суддів вважає, що розмір витрат на професійну правничу допомогу заявлений позивачем за складання відзиву на апеляційну скаргу, є неспівмірним зі складністю справи, з обсягом виконаних адвокатом робіт та наданих послуг, з часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, з ціною позову та з значенням справи для позивача. Колегія суддів зазначає, що предметом оскарження у справі є постанова щодо притягнення до адміністративної відповідальності та стягнення штрафу в розмірі 255 грн., а витрати на правничу допомогу щодо звернення до суду за її оскарження нараховані у загальному розмірі 6000 грн., що є очевидно неспіврозмірними витратами.

Тому, з урахуванням положення, викладеного в ч. 6 ст. 134 КАС України, колегія суддів вважає за необхідне зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, та стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції в Сумській області 250 грн. на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування витрат, понесених на професійну правничу допомогу адвоката.

Керуючись ст.ст. 229, 241, 243, 272, 286, 308, 310, 315, 316, 317, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу поліцейського роти №2 батальйону Управління патрульної поліції в Сумській області сержанта поліції ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 09.04.2019 року по справі № 583/1397/19 змінити, виклавши абз. 3 резолютивної частини рішення наступним чином:

«Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції в Сумській області 500 грн. на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування витрат, понесених на професійну правничу допомогу адвоката».

В іншій частині рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 09.04.2019 року по справі № 583/1397/19 - залишити без змін.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції в Сумській області 250 грн. на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування витрат, понесених на професійну правничу допомогу адвоката під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та відповідно до ч .3 ст. 272 КАС України є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя (підпис)С.П. Жигилій
Судді(підпис) (підпис) Т.С. Перцова О.А. Спаскін