Справа № 320/5457/18
Суддя: Безименна Наталія Вікторівна
Дата ухвалення: 2019-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/5457/18 Суддя (судді) першої інстанції: Головенко О.Д.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Безименної Н.В.

суддів Аліменка В.О. та Кучми А.Ю.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Київського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на рішення Київського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2018 року у справі за адміністративним позовом Київського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до господарського товариства з обмеженою відповідальністю «Росич» про стягнення штрафних (фінансових) санкцій,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до ГТОВ «Росич», в якому просив стягнути з відповідача на користь Київського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів грошову суму в рахунок адміністративно-господарських санкцій та пені за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій у розмірі 40333,83 грн.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2018 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та задовольнити позовні вимоги. В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає, що позивачем, як роботодавцем, не було виконано свій обов`язок з самостійного працевлаштування осіб з інвалідністю згідно із законодавчо встановленим нормативом робочих місць.

Відповідач відзив на апеляційну скаргу не подавав. В суді першої інстанції його позиція обґрунтовувалась тим, що товариством щомісячно подавалась до центру зайнятості інформація про попит на робочу силу, звітність за формою 3-ПН і вживав усіх необхідних заходів із працевлаштування осіб з інвалідністю, однак вони не були направлені для працевлаштування.

У відповідності до ст.311 КАС України, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи відповідно до звіту про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2017 рік форми №10-ПІ (а.с.16), поданого ГТОВ «Росич» 18 січня 2018 року, середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу, що працювали у 2017 році, становить 96 осіб, з них середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність, становить 3 особи, кількість інвалідів-штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог ст.19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», становить 4 особи, фонд оплати праці складає 3572,00 тис.грн. Середньорічна заробітна плата штатного працівника ГТОВ «Росич» зазначена у розмірі 37208,00 грн. Сума адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідачем визначена у розмірі 37208,00 грн.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку адміністративно-господарської санкції та пені станом на 03 вересня 2018 року за даними звіту за Ф.10-ПІ (а.с.6) сума адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів становить 37208,33 грн., розмір пені до сплати - 3125,50 грн.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, дійшов висновку, що відповідач створював робочі місця для працевлаштування інвалідів, інформував орган занятості населення про наявність вакансій, подавав до Фонду соціального захисту інвалідів звітність за встановленою формою, тобто здійснював належні заходи для реалізації права осіб з інвалідністю на працевлаштування.

За наслідком перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, колегія суддів доходить наступних висновків.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Законом України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), який визначає основи соціальної захищеності інвалідів в Україні і гарантує їм рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість інвалідам ефективно реалізувати права та свободи людини і громадянина та вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними можливостями, здібностями і інтересами.

Згідно із п.17 ч.3 р.І Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 19 грудня 2017 року №2249-VIII (набрав чинності 20 січня 2018 року) у тексті Закону «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» слова «інвалід», «дитина-інвалід» та «інвалід з дитинства» в усіх відмінках і числах замінено відповідно словами «особа з інвалідністю», «дитина з інвалідністю» та «особа з інвалідністю з дитинства» у відповідному відмінку і числі, крім частини першої статті 11 і другого речення статті 37.

В силу вимог ч.3 ст.18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Статтею 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» встановлено, що для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Відповідно до ч.1 ст.20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю.

Згідно ч.2 ст.20 вищезазначеного Закону порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.

Частиною 4 ст.20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» визначено, що адміністративно-господарські санкції розраховуються та сплачуються підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських організацій інвалідів, фізичними особами, зазначеними в частині першій цієї статті, самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого частиною першою статті 19 цього Закону. При цьому до правовідносин із стягнення адміністративно-господарських санкцій, передбачених цим Законом, не застосовуються строки, визначені статтею 250 Господарського кодексу України.

Таким чином, з огляду на вищенаведені норми, відповідач, як юридична особа, що використовує найману працю, у якої середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим ст.19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», повинен щороку сплачувати відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає, зокрема, за порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Постановою Кабінету Міністрів України від 31 січня 2007 року №70 «Про реалізацію статей 19 і 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» затверджено «Порядок подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування», абз.3 п.2 якого визначено, що інформацію про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) для працевлаштування інвалідів роботодавці подають центру зайнятості за місцем їх реєстрації як платників страхових внесків на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття за формою, затвердженою Мінпраці за погодженням з Держкомстатом.

Форма звітності №3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» та порядок її подання затверджені наказом Міністерства соціальної політики України від 31 травня 2013 року №316.

Згідно п.2.1 Порядку подання форми звітності №3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» (в редакції, що була чинною на час спірних правовідносин) форма подається за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше 10-ти робочих днів з дати відкриття вакансії(й). Датою відкриття вакансії є наступний день після створення робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником.

З аналізу вищевказаних норм чинного законодавства вбачається, що при наявності вільних робочих місць (вакантних посад) для працевлаштування інвалідів роботодавці подають центру зайнятості за місцем їх реєстрації, як платників страхових внесків на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, звітність за формою №3-ПН не пізніше 10-ти робочих днів з наступного дня після створення робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дати, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником.

На підтвердження вжиття усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення відповідачем надано до суду копії звітів за формою №3-ПН, що подавались до центру зайнятості щомісячно протягом січня-грудня 2017 року (а.с.27-48, 88-110), в яких в розділі ІІ «Характеристики вакансії та вимоги до претендента» (оператор комп`ютерного набору - 2 вакансії; продавець продовольчих товарів - 1 вакансія) зазначена в п.4 категорія громадян «інваліди». Наведені звіти містять інформацію про наявність у відповідача вакансій, їх кількість, назву професій (посад), що можуть бути зайнятими інвалідами, яка надається органу працевлаштування інвалідів.

Отже, ГТОВ «Росич» щомісячно протягом 2017 року направлялись звіти по формі №3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» до територіального центру зайнятості.

Наявні в матеріалах справи докази підтверджують створення відповідачем робочих місць для працевлаштування інвалідів та інформування органу зайнятості населення щодо наявності вільних вакансій для працевлаштування осіб з інвалідністю шляхом щомісячної подачі звітів за формою №3-ПН протягом 2017 року, але заявлені робочі місця залишились вакантними.

З матеріалів справи не вбачається, що уповноваженими органами направлялись до ГТОВ «Росич» особи з інвалідністю для працевлаштування, тому у діях відповідача відсутній склад правопорушення, на нього не може бути покладена відповідальність за не направлення уповноваженими органами осіб з інвалідністю для працевлаштування, або за відсутність таких осіб з огляду на наявність у останніх права вільного вибору місця роботи та заборону примусової праці.

Крім того з матеріалів справи вбачається, що ГТОВ «Росич» здійснює працевлаштування інвалідів при їх зверненні, так: ОСОБА_1 - особа з інвалідністю відповідно до довідки до акта огляду МСЕК серії КИО -1 №0417081 - призначений на посаду вахтера з 01 жовтня 2013 року згідно з наказом про призначення на роботу №48 ОС від 01 жовтня 2013 року (а.с.123-125); ОСОБА_2 - довідка до акта огляду МСЕК серії АВ №0202233 - призначений на посаду чергового згідно з наказом про призначення на роботу №12-ОС від 21 березня 2016 року та звільнений за власним бажанням з 28 лютого 2017 року, що підтверджується наказом про звільнення №14-ос від 28 лютого 2017 року (а.с.126-129); ОСОБА_3 - довідка до акта огляду МСЕК серії КИО-1 №0427067 - призначена на посаду продавця продуктових товарів на підставі наказу про призначення на роботу №28-ОС від 05 липня 2013 року та звільнена по переводу згідно з наказом про звільнення №64-ос від 06 серпня 2018 року (а.с.130-133); ОСОБА_4 - довідка до акта огляду МСЕК серії КИО-1 №0395501 - призначена на посаду продавця продовольчих товарів відповідно до наказу про призначення на роботу №42-ос від 17 травня 2017 року та звільнена за угодою сторін на підставі наказу про звільнення №05-ОС від 12 січня 2018 року (а.с.134-137); ОСОБА_5 . - довідка до акта огляду МСЕК серії КИО-1 №0403880 - призначена продавцем продовольчих товарів на підставі наказу №62-ОС від 04 листопада 2014 року та звільнена по переводу відповідно до наказу №62-ОС від 31 липня 2018 року.

З огляду на викладені обставини за результатами розгляду апеляційної скарги, з урахуванням наведених норм права, колегія суддів доходить висновку щодо відсутності підстав для застосування до відповідача адміністративно-господарських санкцій у розмірі 37208,33 грн. та пені за несвоєчасну сплату санкцій у розмірі 3125,50 грн., оскільки в діях відповідача відсутній склад правопорушення, передбаченого Законом України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні», так як відповідачем здійснені передбачені чинним законодавством заходи щодо створення умов для працевлаштування інвалідів та заходи щодо інформування органів працевлаштування інвалідів про наявну можливість для їх працевлаштування, чим надано можливість виконання вищевказаними органами свого обов`язку стосовно безпосереднього працевлаштування інвалідів, оскільки обов`язок відповідача створити робочі місця для осіб з інвалідністю та їх працевлаштування не супроводжується його обов`язком пошуку осіб з інвалідністю для працевлаштування.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, рішення суду ґрунтується на засадах верховенства права, є законним і обґрунтованим, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.

Керуючись ст.ст.243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Київського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена, з урахуванням положень ст.329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Текст постанови виготовлено 22 травня 2019 року.

Головуючий суддя Н.В.Безименна

Судді В.О.Аліменко

А.Ю.Кучма