Справа № 300/403/19
Суддя: Глушко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2019-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2019 рокуЛьвів№ 857/3148/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Глушка І.В.,

суддів: Большакової О.О., Макарика В.Я.,

за участю секретаря судового засідання: Омеляновської Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління ДФС в Івано-Франківській області на ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 01 березня 2019 року про забезпечення позову, постановлену суддею Скільським І.І. у м.Івано-Франківську в порядку письмового провадження, у справі №300/403/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та скасування наказу, -

ВСТАНОВИВ:

25 лютого 2019 року позивач - ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до відповідача - Головного управління ДФС в Івано-Франківській області, у якому просила визнати протиправними дії щодо призначення документальної позапланової невиїзної перевірки та скасувати наказ №160 від 31.01.2019 «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ».

Водночас 28 лютого 2019 року відповідно до ст. 150 Кодексу адміністративного судочинства України позивачем заявлено клопотання про вжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії наказу Головного управління ДФС в Івано-Франківській області №160 від 31.01.2019 «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 » та заборони Головному управлінню ДФС в Івано-Франківській області вчиняти будь-які дії по проведенню перевірки до набрання судовим рішенням в даній справі законної сили.

В обґрунтування необхідності застосування заходів забезпечення адміністративного позову заявник зазначає, що реалізація контролюючим органом своїх функцій податкового контролю шляхом проведення документальної позапланової невиїзної перевірки може призвести до порушення прав та інтересів позивача, зокрема донарахування податкових зобов`язань, і для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

На думку позивача, єдиним заходом забезпечення адміністративного позову, який водночас відповідатиме предмету позову та не зумовить фактичного вирішення спору, а буде спрямованим лише на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті, є зупинення дії оскаржуваного наказу про призначення перевірки. Позивач вважає, що вжиттям такого заходу забезпечення позову суд не обмежить повноваження контролюючого органу щодо проведення перевірки, оскільки у випадку визнання судом правомірним оскаржуваного наказу така перевірка буде проведена в порядку, визначеному законодавством.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 01 березня 2019 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову в адміністративній справі №300/403/19 задоволено.

Зупинено дію наказу Головного управління ДФС в Івано-Франківській області №160 від 31.01.2019 "Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 " до набрання рішенням суду законної сили.

Заборонено Головному управлінню ДФС в Івано-Франківській області вчиняти будь-які дії по проведенню перевірки до набрання рішенням суду законної сили.

Ухвала мотивована тим, що відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленої у постанові від 24.12.2010, платник податків, який вважає порушеним порядок та підстави призначення податкової перевірки щодо нього, має захищати свої права шляхом недопуску посадових осіб контролюючого органу до такої перевірки. Якщо ж допуск до проведення перевірки відбувся, в подальшому предметом розгляду в суді має бути лише суть виявлених порушень податкового та іншого законодавства, дотримання якого контролюється податковими органами.

Саме на етапі допуску до перевірки платник податків може поставити питання про необґрунтованість її призначення та проведення, реалізувавши своє право на захист від безпідставного та необґрунтованого здійснення податкового контролю щодо себе. Факт допуску до перевірки нівелює правові наслідки процедурних порушень, допущених контролюючим органом при призначенні податкової перевірки. А відтак, позови платників податків, спрямовані на оскарження рішень (у тому числі наказів про призначення перевірок), дій або бездіяльності контролюючих органів щодо призначення та/або проведення перевірок можуть бути задоволені лише в тому разі, якщо до моменту винесення судового рішення не відбулось допуску посадових осіб контролюючого органу до перевірки.

Судом також враховано, що початок проведення документальної невиїзної перевірки не передбачає процедури допуску до перевірки, а тому позивач, не в змозі буде висловити свою незгоду із правомірністю призначення перевірки, до моменту її проведення шляхом недопуску до такої перевірки. При цьому, початок проведення документальної невиїзної перевірки знівелює правові наслідки процедурних порушень, допущених контролюючим органом при призначенні перевірки, що унеможливить виконання рішення суду в разі задоволення судом позову ОСОБА_1

Суд зазначив, що реалізація податковим органом своїх функцій податкового контролю шляхом проведення невиїзної документальної позапланової перевірки може також призвести у майбутньому до порушення прав та інтересів позивача шляхом нарахування податкових зобов`язань.

Одночасно, суд зазначив, що вжиття судом заходів забезпечення позову жодним чином не вплине на можливість реалізації податковим органом його контролюючих функцій після розгляду справи по суті.

Тому, ухвала суду про вжиття заходів забезпечення позову не скасовує чинність оскаржуваного наказу, не змінює обсягу прав та обов`язків сторін у спорі, а лише тимчасово забороняє застосування передбачених таким актом заходів до вирішення спору по суті.

Не погодившись із ухвалою суду, відповідач подав апеляційну скаргу, зазначивши, що ухвала постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, а тому підлягає скасуванню. Просить суд скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове, яким в задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову відмовити.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що забезпечення позову шляхом зупинення дії оскаржуваного наказу за змістом є ухваленням рішення без розгляду справи по суті, що не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову. Крім того, зауважує, що позивачем не наведено жодних доказів на підтвердження існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам ОСОБА_1 до ухвалення судового рішення в адміністративній справі, або неможливості захисту прав, свобод та інтересів без вжиття таких заходів чи необхідності докладення значних зусиль та витрат для їх відновлення, а також ознак протиправності рішення та дій відповідача.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, представника відповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з наступних підстав.

Так, відповідно до частини 1 статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Згідно з частиною 2 цієї статті забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Слід зазначити, що суд при розгляді клопотання про забезпечення позову повинен у кожному випадку, виходячи із конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна із передбачених ч.2 ст. 150 КАС України обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Для забезпечення адміністративного позову суд може вживати заходи шляхом: зупинення дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; заборони відповідачу вчиняти певні дії; встановлення обов`язку відповідача вчинити певні дії; заборони іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; зупинення стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку (ч.1 ст. 151 КАС України).

Водночас, при розгляді заяви про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх тверджень, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Як слідує із наявного у матеріалах справи клопотання, підставою для вжиття заходів забезпечення позову позивач вважає очевидність ознак протиправності рішення відповідача та неможливість захисту прав після проведення контролюючим органом перевірки на підставі оскаржуваного наказу.

Задовольняючи заяву позивача, суд першої інстанції дійшов до висновку, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів ОСОБА_1 , за захистом яких вона звернулась до суду.

Проте, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду, зазначивши наступне.

Апеляційним судом встановлено, що між сторонами у справі виник спір про визнання протиправними дій контролюючого органу щодо призначення документальної невиїзної перевірки та скасування наказу Головного управління ДФС в Івано-Франківській області №160 від 31.01.2019 «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ».

При прийнятті рішення апеляційним судом враховано пов`язаність заходів щодо забезпечення позову з його предметом, співмірність таких заходів заявленим позовним вимогам і відповідності виду забезпечення позову позовним вимогам.

Також, суд звертає увагу на те, що забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання судового рішення в разі задоволення позовних вимог.

При цьому, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне вказати, що ухвала суду про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову не змінює обсягу прав та обов`язків сторін у спорі, а лише спрямована на виконання вимог ст.2 КАС України, на захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, та має тимчасовий характер - до вирішення спору по суті.

При розгляді апеляційної скарги та перегляді клопотання про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову суд надає оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників процесу; наявності зв`язку між конкретним видом, що застосовується для забезпечення позову, і предметом позовних вимог, зокрема, чи спроможний такий вид забезпечення позову забезпечити фактичне виконання рішення суду у разі його задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.3 ст. 90 КАС України).

Надаючи юридичну оцінку заявленому позивачем клопотанню про забезпечення адміністративного позову відповідно до ст.150 КАС України та доводам апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність об`єктивних доказів, які б свідчили про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам та інтересам заявника до ухвалення рішення в адміністративній справі, неможливості захисту цих прав та інтересів, за захистом яких вона звернулась до суду, без вжиття таких заходів.

Водночас доводи позивача щодо протиправності оскаржуваного наказу контролюючого органу є предметом розгляду при вирішенні даної адміністративної справи по суті позовних вимог.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для забезпечення адміністративного позову згідно ст.150 КАС України, а підстави які навів позивач, а саме існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди, свободам та інтересам позивача є необґрунтованими, не наведено переконливих підстав для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, не подано суду належних та допустимих доказів наявності очевидної небезпеки правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, неможливості або ускладнення захисту їх без вжиття заходів забезпечення позову.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що мотиви, з яких виходив суд першої інстанції під час ухвалення свого рішення, не відповідають фактичним обставинам справи.

Пунктом 2 частини 1 статті 315 КАС України встановлено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відтак, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з прийняттям постанови про відмову в задоволенні заявленого позивачем клопотання про вжиття заходів забезпечення позову.

Керуючись статтями 150, 242, 308, 310, 312, 315, 317, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС в Івано-Франківській області задовольнити, а ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 01 березня 2019 року про забезпечення позову у справі №300/403/19 - скасувати.

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову у справі №300/403/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та скасування наказу - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І. В. Глушко
судді О. О. Большакова
В. Я. Макарик
Постанова складена в повному обсязі 21.05.2019.