Справа № 420/1087/19
Суддя: Ступакова І.Г.
Дата ухвалення: 2019-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н ЕМ У К Р А Ї Н И

21 травня 2019 р.м.ОдесаСправа № 420/1087/19

Головуючий в 1 інстанції: Токмілова Л.М.

Місце ухвалення: м. Одеса

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - Ступакової І.Г.

суддів - Бітова А.І.

- Лук`янчук О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 04 березня 2019 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому позивач просив суд визнати неправомірною відмову Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Одеській області викладену в листі від №9984 від 26.09.2018 року та зобов`язати відповідача винести рішення щодо нарахування та виплати пенсії відповідно до вимог Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 04 березня 2019 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії повернено позивачу.

Не погоджуючись із прийнятою ухвалою ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування вищезазначеної ухвали у зв`язку з тим, що вона є незаконною і необґрунтованою, оскільки ухвалена судом із порушенням норм процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанції помилково виніс оскаржувану ухвалу на тій підставі, що довіреність позивача не відповідає чинному законодавству, оскільки додаток до позову містить нотаріально засвідчену копію довіреності з проставленим на ній апостилем.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю доповідача, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 ., перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи не спростовано, що позовну заяву від імені ОСОБА_1 подано та підписано його представником за довіреністю ОСОБА_2 . На обґрунтування повноважень цього представника до адміністративного позову надано ксерокопію довіреності, складену у місті Рішон Ле-Ціон, Держави Ізраїль та копію апостилю, вчиненого на окремому аркуші, відповідність яких оригіналу засвідчено самим представником.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що надана до суду засвідчена представником позивача ксерокопія довіреності від імені ОСОБА_1 та окрема копія апостилю не є документами, що посвідчують адміністративну процесуальну дієздатність ОСОБА_2 , як повноважного представника позивача за наданою до суду довіреністю.

Колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції та вважає його таким, що не відповідає нормам процесуального права, при цьому виходить з наступного.

Відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позов подано особою, яка не має адміністративної процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.

Наведена норма вбачає, що позовна заява подана особою, яка не має право її підписувати, повинна бути повернена.

Зі змісту статей 160 та 161 Кодексу адміністративного судочинства вбачається відсутність вимог щодо надання до позовної заяви документів, які підтверджують повноваження представника особи на підписання позовної заяви. Вказані обов`язки представника містяться у ст. 59 КАС України, недотримання яких призводить до повернення позовної заяви за правилами п. 3 ч. 4 ст. 169 КАС України.

Проте, оцінюючи висновки суду першої інстанції щодо відсутності документального підтвердження повноважень ОСОБА_2 на підписання позовної заяви від імені ОСОБА_1 та доводам апелянта на їх спростування, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 КАС України сторона, третя особа в адміністративній справі, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Приписи ч. ч. 1, 2 ст. 57 КАС України визначають, що представником у суді може бути адвокат або законний представник. У справах незначної складності та в інших випадках, визначених цим Кодексом, представником може бути фізична особа, яка відповідно до частини другої статті 43 цього Кодексу має адміністративну процесуальну дієздатність.

За правилами ч. 1 ст. 59 КАС України повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені такими документами: 1) довіреністю фізичної або юридичної особи; 2) свідоцтвом про народження дитини або рішенням про призначення опікуном, піклувальником чи охоронцем спадкового майна.

Виходячи з положень ч. 2 ст. 59 КАС України довіреність фізичної особи повинна бути посвідчена нотаріально або, у визначених законом випадках, іншою особою.

Довіреність фізичної особи, за зверненням якої прийнято рішення про надання їй безоплатної вторинної правничої допомоги, може бути посвідчена посадовою особою органу (установи), який прийняв таке рішення.

Відповідно до ч. 9 ст. 59 КАС України довіреності або інші документи, які підтверджують повноваження представника і були посвідчені в інших державах, повинні бути легалізовані в установленому законодавством порядку, якщо інше не встановлено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Як вбачається з матеріалів справи, позовна заява підписана ОСОБА_2 , який визначає себе як представник ОСОБА_1 На підтвердження своїх повноважень ОСОБА_2 було додано до позовної заяви нотаріально завірену копію довіреності від 16 жовтня 2017 року, вчиненої у місті Рішон Ле-Ціон, Ізраїль.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про міжнародне приватне право» документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України.

Для вчинення будь-яких нотаріальних дій, у тому числі, і для засвідчення вірності перекладу та вірності копій, документи, які складено за кордоном повинні прийматися нотаріусами за умови їх легалізації або проставляння апостилю, якщо інше не передбачено міжнародними договорами.

Існує два способи засвідчення: консульська легалізація та проставлення апостиля.

Легалізація документів та/або проставлення апостиля - це процес підтвердження походження документів. Як апостиль, так і легалізація підтверджують справжність підпису особи, що засвідчила документ.

Апостиль ставиться для використання документів в країнах, які підписали Гаазьку конвенцію, яка була прийнята в 1961 році, згода на обов`язковість якої надана Законом України від 10.01.2002 року «Про приєднання України до Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів» та вступила в силу в Україні в 2003 році.

Згідно ст. 1 Гаазької конвенції ця Конвенція поширюється на офіційні документи, які були складені на території однієї з Договірних держав і мають бути представлені на території іншої Договірної держави.

Для цілей цієї Конвенції офіційними документами вважаються: a) документи, які виходять від органу або посадової особи, що діють у сфері судової юрисдикції держави, включаючи документи, які виходять від органів прокуратури, секретаря суду або судового виконавця; b) адміністративні документи; c) нотаріальні акти; d) офіційні свідоцтва, виконані на документах, підписаних особами у їх приватній якості, такі як офіційні свідоцтва про реєстрацію документа або факту, який існував на певну дату, та офіційні і нотаріальні засвідчення підписів.

Отже, у силу приписів пункту «d» частини 2 статті 1 Гаазької конвенції довіреність, видана особою приватного права, є офіційним документом та на неї поширюються вимоги цієї конвенції.

Статтею 3 цієї Конвенції передбачено, що єдиною формальною процедурою, яка може вимагатися для посвідчення автентичності підпису, якості, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампу, якими скріплений документ, є проставлення апостиля компетентним органом держави, в якій документ був складений.

Згідно з положеннями Конвенції, документ, на якому проставлено апостиль, не потребує ніякого додаткового оформлення чи засвідчення і може бути використаний в будь-якій іншій державі-учасниці Конвенції.

Відповідно до статті 4 Конвенції передбачений в частині першій статті 3 апостиль проставляється на самому документі або на окремому аркуші, що скріпляється з документом; він повинен відповідати зразку, що додається до цієї Конвенції.

Таким чином, для цілей прийняття документа, складеного в Ізраїлі та звільнення його від процедури консульської легалізації, він повинен містити апостиль або бути скріпленим з апостилем.

От же, вказана норма передбачає як наявність апостилю на самої довіреності, так і наявність апостилю на окремому аркуші, який скріплений із документом (в данному випадку довіреністю).

Як вбачається зі змісту доданої до апеляційної скарги копії довіреності від 16 жовтня 2017 року, остання засвідчена нотаріусом Вадимом Меламедом та вона скріплена апостилем Держави Ізраїль від 19 жовтня 2017 року (а.с.51-56), вказаний апостиль є скріпленим з довіреністю від 16 жовтня 2017 року, про що свідчать отвори прошивання документів стрічкою, які містять на копіях документів. Крім іншого, безпосередньо апостиль свідчить, що він проставлений на документі про засвідчення підпису ОСОБА_1 від 16 жовтня 2017 року № 696/2017, згідно якого останній у присутності нотаріуса з своєї доброї волі підписав документ, що додається до цього засвідчення і позначений літерою «А».

Наведене, на переконання колегії суддів свідчить про обґрунтованість твердження апелянта про передчасність висновків суду першої інстанції про необхідність повернення позовної заяви, адже останнім до позовної заяви були надані нотаріально засвідчені копії документів, які підтверджують повноваження ОСОБА_2 на підписання позовної заяви від імені ОСОБА_1

Щодо доводів суду першої інстанції в оскаржуваній ухвалі про те, що згідно Закону України «Про нотаріат» нотаріус, який вчиняє нотаріальні дії, не вправі вчиняти нотаріальні дії на своє імя, колегія суддів зазначає, що вказане положення Закону розповсюджується виключно на нотаріальні дії, вчинені нотаріусами та посадовими особами, які вчиняють такі дії на теріторії України, та відповідно не можуть регулювати порядок вчинення нотаріальних дій відповідними особами інших держав (в данному випадку держави Ізраїль).

З урахуванням наведених обставин у сукупності, а також зважаючи на те, що поверненню позовної заяви на підставі п. 3 ч. 4 ст. 169 КАС України обов`язково повинна передувати належна перевірка повноважень особи, яка підписала позовну заяву, необхідними документами або належним чином засвідченими їх копіями, колегія суддів приходить до висновку про передчасність та помилковість постановлення оскаржуваної ухвали.

Відповідно до ч. 3 ст. 312 КАС України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції неправильно встановив обставини справи, допустив порушення норм процесуального права при вирішенні справи, а наведені в скарзі доводи спростовують висновкі суду, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 312, 320, 321, 328, 329 КАС України , колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 04 березня 2019 по справі №420/1087/19 - скасувати.

Справу за позовом ОСОБА_1 до Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, направити до Одеського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлено 21 травня 2019 року.

Головуючий: І.Г. Ступакова

Судді: А.І. Бітов

О.В. Лук`янчук