Справа № 1440/2469/18
Суддя: Стас Л.В.
Дата ухвалення: 2019-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2019 р.м.ОдесаСправа № 1440/2469/18
Головуючий в 1 інстанції: Мороз А. О.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Стас Л.В.

суддів: Турецької І.О., Шеметенко Л.П.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 11 січня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 , Військової частини НОМЕР_1 про зобов`язання виплатити грошову допомогу на оздоровлення за 2016 рік, -

В С Т А Н О В И В:

08 жовтня 2018 року позивач, ОСОБА_1 , звернувся з позовом до Військової частини НОМЕР_2 , в якому просив зобов`язати відповідача виплатити грошову допомогу на оздоровлення за 2016 рік в розмірі місячного грошового забезпечення.

В обґрунтування позову посилався на те, що у 2016 році, в період служби у ВЧ НОМЕР_1 перебував у щорічній основній відпустці з 25.04.2016 р. по 10.06.2016 р, але грошова допомога на оздоровлення за 2016 рік не була виплачена. Наказом командира ВЧ НОМЕР_1 від 14.06.2016 р. № 117 був виключений зі списків особового складу частини, всіх видів забезпечення та направлений для подальшого проходження служби до ВЧ НОМЕР_2 . Також у зазначеному наказі було вказано, що позивач використав основну щорічну відпустку за 2016 рік, грошову допомогу на оздоровлення за 2016 рік не отримав. Під час служби у ВЧ НОМЕР_2 звертався із рапортом про виплату грошової допомоги на оздоровлення, проте у задоволені цього рапорту було відмовлено листом т.в.о. командира ВЧ НОМЕР_2 від 29.12.2016 року.

З 27.01.2017 року позивач був звільнений з військової служби у запас за станом здоров`я та при звільнені грошова допомога на оздоровлення за 2016 рік не виплачувалась, у зв`язку з чим позивач у червні 2018 року звернувся до ВЧ НОМЕР_2 із заявою про виплату грошової допомоги на оздоровлення за 2016 рік, але отримав відмову. Невиплату грошової допомоги на оздоровлення за 2016 рік позивач вважав протиправною, оскільки ця виплата є гарантованим законом одноразовим додатковим видом грошового забезпечення.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2018 року залучено у якості другого відповідача у справі Військову частину НОМЕР_1 (а.с. 63-64).

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 31 січня 2019 року позов ОСОБА_1 - задоволено.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу на оздоровлення за 2016 рік в розмірі місячного грошового забезпечення.

В апеляційній скарзі, Військова частина НОМЕР_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 31.01.2019 року та ухвалити нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначив про те, що під час проходження військової служби у ВЧ НОМЕР_1 у 2016 році позивач використав щорічну основну відпустку за 2016 рік, але грошову допомогу на оздоровлення не отримував. Апелянт вважає помилковим висновок суду першої інстанції про звільнення позивача з військової служби 14.06.2016 року, оскільки у червні 2016 року позивач був переведений для продовження проходження військової служби до ВЧ НОМЕР_2 , що не є звільненням з військової служби при якому проводиться повний розрахунок, а тому у наказі № 117 від 14.06.2016 року було зазначено про не отримання позивачем грошової допомоги на оздоровлення за 2016 рік.

Апелянт звертає увагу на те, що за приписами Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 11.06.2008 року № 260, грошова допомога для оздоровлення надається військовослужбовцям за місцем штатної служби у разі вибуття їх у щорічну основну відпустку або без вибуття у відпустку (за їх заявою протягом поточного року). (п. 30.2), а в разі переміщення військовослужбовця по службі в інші військові частини, в наказі командира частини про виключення зі списків особового складу зазначаються відомості про надання грошової допомоги для оздоровлення (п. 30.7).

Щодо не виплати позивачу у 2016 році при вибутті у щорічну відпустку грошової допомоги на оздоровлення апелянт, окрім відсутності бюджетного фінансування, послався також і на те, що позивач не звертався до ВЧ НОМЕР_1 із рапортом про надання йому грошової допомоги для оздоровлення за 2016 рік. Такий рапорт був поданий позивачем у грудні 2016 року до ВЧ НОМЕР_2 , що суд першої інстанції безпідставно не прийняв до уваги.

Порушенням норм процесуального права апелянт вважає безпідставне відхилення судом першої інстанції заяв про залишення позову без розгляду у зв`язку з пропуском строку звернення до суду, оскільки грошова допомога для оздоровлення є державною гарантією, а не заробітною платою грошовим забезпеченням. Про порушення прав позивач дізнався 29.12.2016 року, отримавши від ВЧ НОМЕР_2 лист про залишення без розгляду рапорту, а до суду звернувся лише 16.10.2018 року.

Позивач своїм процесуальним правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 до 14.06.2016 року проходив військову службу у ВЧ НОМЕР_1 , на посаді заступника командира танкового батальйону з озброєння (а.с. 10).

В період з 25.04.2016 р. по 10.06.2016 року перебував у щорічній основній відпустці за 2016 рік (а.с. 9).

При вибутті у щорічну основну відпустку у 2016 році позивач у ВЧ НОМЕР_1 не отримував грошову допомогу на оздоровлення за 2016 рік (а.с. 10).

Наказом командира ВЧ НОМЕР_1 від 14.06.2016 року № 117 (по стройовій частині) позивач виключений зі списків особового слкдаду частини, всіх видів забезпечення та направлений для подальшого проходження військової служби на посаді заступника командира протитанкового артилерійського дивізіону з обзбоєння до 406 океремої артилерійської бригади місти Миколаїв (в/ч НОМЕР_2 ) (а.с. 10). Також в наказі вказано, що позивач використав щорічну основну відпустку за 2016 рік, грошову допомогу для оздоровлення з 2016 рік не отримав. Наказ командира ВЧ НОМЕР_1 від 14.06.2016 року № 117 прийнятий на підставі наказу командувача ВМС ЗС України (по особовому складу) від 25.04.2016 р. № 52, рапорту позивача (вх. № 7142), актів прийому та здачі посади (вх. №№ 7115, 7115/1) (а.с. 10).

26.06.2016 року наказом командира ВЧ НОМЕР_2 (по стройовій частині) за № 134 позивача, який прибув з ВЧ НОМЕР_1 для подальшого проходження військової служби, з 23.06.2016 року зараховано до списків особового складу військової чатсини та на всі види забезпечення (а.с. 33).

21.07.2016 року Командуванням ВМС ЗС України ОСОБА_1 була надана відповідь за вих. № 154/11/2630 (а.с. 13), в якій позивача повідомили, що оскільки ним листок непрацездатності був наданий 17.06.2016 року, після виключення зі списків особового складу ВЧ НОМЕР_1 , підстав для внесення змін до наказу командира ВЧ НОМЕР_1 від 14.06.2016 р. № 117 не вбачається. Додатково запропоновано, для отримання невикористаних через хворобу днів чергової відпустки, звернутися до командування ВЧ НОМЕР_2 .

12.12.2016 року позивач подав рапорт командиру ВЧ НОМЕР_2 , в якому, просив надати невикористану відпустку (9 календарних дінв) та виплатити грошову допомогу для оздоровлення за 2016 рік, передбачену наказом Міністра оборони України № 260 від 11.06.2008 р. (а.с. 11, 35, 46). Зазначений рапорт був зареєстрований у військовій частині НОМЕР_2 за вх. № 16451 23.12.2016 року (а.с. 35).

Листом від 29.12.2016 року за вих. № 8658 (а.с. 12, 36, 37, 47) ВЧ НОМЕР_2 повідомила позивача, що його рапорт від 12.12.2016 року розгляду не підлягає, у зв`язку із порушенням вимог ст. 14 Статуту внутрішньої служби ЗС України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 р. № 548-XIV, та відповідно до ч. 1 ст. 117 Дисцтплінарного статут ЗС України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 р. № 551-XIV. Також позивачу було вказано на те, що із службових та особистих питань йому належить звертися до командира ВЧ НОМЕР_2 через свого безпосереднього начальника, з його дозволу. Вказану відповідь позивач отримав 03.01.2017 року (а.с. 37, 48).

27.01.2017 року наказом командира ВЧ НОМЕР_3 (по стройовій частини) за № 19 (а.с. 34) позивача, звільненого наказом командувача ВМС ЗС України (по особовому складу) від 29.12.2016 р. № 198 з військової служби у запас (за станом здоров`я - п.п. «б» п. 1 ч. 8 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»), визнано вважати таким, що справи та посаду здав з 27.01.2017 року та з 27 січня 2017 року зі списків з особового складу частини та всіх видів забезпечення та направлено до Приморського РВК м. Одеси для постановки на військовий облік.

16.05.2018 року Південним територіальним управлінням Департаменту внутрішнього аудиту МО України листом за вих. № 234/3/6/1165 (а.с. 20), ОСОБА_1 повідомлено, що, враховуючи приписи приписи п. 1.10 та п. 30.2 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям ЗС України, затвердженої наказом Міністра оборони України № 260 від 11.06.2008 р., для отримання грошової допомоги для оздоровлення за 2016 рік йому необхідно письмово звернутися до командира ВЧ НОМЕР_2 , до закінчення трьох років з дня виникнення права на цю допомогу, з наданням копії паспорту, даних про банківські реквізити.

28.05.2018 року ОСОБА_1 подав заяву на ім`я командира ВЧ НОМЕР_2 (зареєстрована у в/ч НОМЕР_2 01.06.2018 р. за вх. № 3263) (а.с. 38, 49), в якій просив виплатити грошову допомогу для оздоровлення за 2016 рік, повідомивши банківськи реквізити та додавши до заяви лист Південного територіального управлінням Департаменту внутрішнього аудиту МО України від 16.05.2018 року за вих. № 234/3/6/1165, копію паспорту, ідентифікаційного номера

18.06.2018 року ВЧ НОМЕР_4 листом за вих. № 948 (а.с. 19, 39, 50) позивачу надана відповідь на його звернення від 28.05.2018 р. про випату грошової допомоги для оздоровлення за 2016 рік. Зокрема позивачу повідомлено, що він втратив свою можливість на отримання грошової допомоги для оздоровлення за 2016 рік, оскільки, враховуючи приписи п. 30.2 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям ЗС України, затвердженої наказом Міністра оборони України № 260 від 11.06.2008 р., у 2016 році у встановленому порядку з відповідною заявою до командування військової частини НОМЕР_2 не звертавя. Зазначений лист позивач отримав 30.06.2018 року (а.с. 40, 51).

22.06.2018 року Департамент внутрішнього аудиту Міністерства оборони України листом за вих. № 234/2706 (а.с. 10) за резулттатми розгляду повторного звернення та наданих матеріалів, повідомив ОСОБА_1 , що Департамент не наділений повноваженням щодо надання правової оцінки діям посадових осіб військових частин.

30.06.2018 року позивач звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 із заявою, в якій просив надати йому належним чином засвідчені копії рапорту на ім`я командира в/ч НОМЕР_1 з питання виплати грошової допомогри для оздоровлення за 2016 рік, або письмові підтвердження у довільній формі, щодо подання ним такого рапорту (а.с. 15).

На означену заяву ВЧ НОМЕР_1 була надана відповідь від 04.07.2018 р. за вих. № 2091 (а.с. 17), в якій ОСОБА_2 повідомили про неможливість надання йому копії рапорту на відпустку за 2016 рік, у зв`язку із знищенням документу відповідно до акту про знищення документів, що не підлягають зберіганню № 442 від 10.01.2018 року. Додаткового позивачу надано витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 14.06.2016 року № 117.

31.07.2018 року позивач звернувся до командира ВЧ НОМЕР_1 із заявою (а.с. 16) в якій просив надати йому витяг з Акту № 442 від 10.01.2018 року на підтвердження факту існування рапорту на відпустку за 2016 рік та виплати грошової допомоги для оздоровлення за 2016 рік.

13.09.2018 року ВЧ НОМЕР_1 листом за вих. № 1449/к (а.с. 18), повідомлено ОСОБА_1 , що відповідно до наказу командира ВЧ НОМЕР_1 від 14.06.2016 року № 117, йому у ВЧ НОМЕР_1 грошова допомога для оздоровлення не виплачувалась. Рекомендовано з питань виплати грошової допомоги для оздоровлення за 2016 рік звернутись до командування військової частини НОМЕР_2 (406ОАБр).

08 жовтня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом, в якому на відновлення порушеного права, прорсив зобов`язати ВЧ НОМЕР_2 , з якої він був звільнений з військової служби, виплатити йому грошову допомогу для оздоровлення за 2016 рік.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що під час звільненні позивача з ВЧ НОМЕР_1 та виключення зі списів, зазначена військова частина була зобов`язана провести повний розрахунок з відповідачем, в тому числі виплатити грошову допомогу для оздоровлення за 2016 роік, яку позивач не отримав при вибутті у щорічну основну відпусту, але набув на неї право перебуваючи на військовій службі саме у ВЧ НОМЕР_1 .

Також суд першої інстанції двічі вирішував клопотання відповідачів про залишення позову без розгляду у зв`язку із пропуском строку звернення до суду, відмовляючи у задоволенні цих клопотань, посилаючись на те, що заявлені позовні вимоги за своєю суттю є вимогами щодо стягнення заробітної плати, проте як звернення до суду з такими вимогами статтею 233 КЗпП України не обмежено строками.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 4 ст. 9 Закону України «Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей» (тут і надалі в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин 2016 рік), держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

До складу грошового забезпечення входять:

- посадовий оклад, оклад за військовим званням;

- щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія);

- одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Статтею 10-1 Закону України «Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення (частина 1). Військовослужбовцям, які захворіли під час щорічної основної або щорічної додаткової відпустки, зазначена відпустка продовжується після одужання на кількість невикористаних днів цієї відпустки (частина 5).

Відповідно до ч. 3 ст. 15 (пенсійне забезпечення і допомога) Закону України «Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям виплачуються грошова допомога на оздоровлення та державна допомога сім`ям з дітьми в порядку і розмірах, що визначаються законодавством України.

Частиною 1 ст. 23 Закону України «Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлено, що вінансове забезпечення витрат, пов`язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок коштів, що передбачаються в Державному бюджеті України на відповідний рік для Міністерства оборони України, розвідувальних органів України та інших центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування та правоохоронні органи, інших джерел, передбачених законом.

При цьому частина 2 ст. 23 Закону України «Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей» яка була внесена згідно із Законом № 107-VI від 28.12.2007, та відповідно до якої вільги, компенсації та гарантії, передбачені цим Законом надаються за рахунок і в межах бюджетних асигнувань на утримання відповідних бюджетних установ, в подальшому була визнана неконституційною рішенням КСУ № 10-рп/2008 від 22.05.2008 року.

Порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби у Збройних Силах України визначається Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10.12.2008 року № 1153/2008 (надалі Положення № 1153/2008).

Відповідно до п. 109 Положення № 1153/2008 (в редакції чинній як на час прийняття в/ч НОМЕР_1 наказу № 117 від 14.06.2016 року, так і на час звільнення позивача з військової служби 27.01.2017 року), вибуття до нового місця служби військовослужбовця здійснюється після надходження витягу з наказу відповідного командира (начальника) військової частини про призначення, в тому числі доведеного технічними засобами передачі документованої інформації. Виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини має відбутися після здавання посади, але не пізніше ніж через місяць від дня одержання військовою частиною зазначеного витягу з наказу або іншого письмового повідомлення про переміщення по службі військовослужбовця. До зазначеного строку не включається час перебування військовослужбовця у відпустці, відрядженні, на лікуванні чи під вартою.

Відповідно до п. 242 Положення № 1153/2008 (в редакції чинній як на час прийняття в/ч НОМЕР_1 наказу № 117 від 14.06.2016 року, так і на час звільнення позивача з військової служби 27.01.2017 року), після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання. Особи, звільнені з військової служби, зобов`язані у п`ятиденний строк прибути до районних (міських) військових комісаріатів для взяття на військовий облік.

При звільненні з військової служби на військовослужбовця оформлюється службова характеристика, в якій відповідний командир (начальник) в обов`язковому порядку надає висновок щодо доцільності проходження служби у військовому резерві Збройних Сил України на визначених ним посадах. Ця характеристика додається до особової справи військовослужбовця.

Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Порядок та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України визначаються Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особами, затвердженою наказом Міністра оборони України від 11.06.2008 року № 260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 14.07.2008 року за № 638/15329 (надалі Інструкція № 260/2008), яка була чинною до 20.07.2018 року, та втратила чинність у зв`язку із прийняттям Міністерством оборони України наказу № 260 від 07.06.2018 року (зареєстрованого в міністерстві юстиції України 26.06.2018 року за № 745/32197), яким затверджений Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (надалі Порядок № 260/2018).

Відповідно до п. 1.10 розділу І «Загальні положення» Інструкції №260/2008 (в редакції чинній як на час прийняття в/ч НОМЕР_1 наказу № 117 від 14.06.2016 року, так і на час звільнення позивача з військової служби 27.01.2017 року), грошове забезпечення, що належить військовослужбовцю і своєчасно не виплачене йому або виплачене в меншому, ніж належало, розмірі, виплачується за весь період, протягом якого військовослужбовець мав право на нього, але не більше ніж за три роки, що передували зверненню за одержанням грошового забезпечення. Виплата одноразових додаткових видів грошового забезпечення здійснюється, якщо звернення про їх отримання надійшли до закінчення трьох років із дня виникнення права на їх отримання.

Розділом ХХХ Інструкції №260/2008 врегульовані правила виплати грошової дпомоги для оздоровлення.

Так п. 30.1 розділу ХХХ Інструкції №260/2008 (в редакції чинній на час прийняття в/ч НОМЕР_1 наказу № 117 від 14.06.2016 року), встановлював, що особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського та старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, один раз на рік надається грошова допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення. На час звільнення позивача з військової служби 27.01.2017 року пунтк 30.1 розділу ХХХ Інструкції №260/2008 передбачав, що особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського та старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом та набули право на щорічну основну відпустку, один раз на рік надається грошова допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.

Відповіднно до п. 30.2. розділу ХХХ Інструкції №260/2008 (в редакції чинній як на час прийняття в/ч НОМЕР_1 наказу № 117 від 14.06.2016 року, так і на час звільнення позивача з військової служби 27.01.2017 року), грошова допомога для оздоровлення надається військовослужбовцям за місцем штатної служби в разі вибуття їх у щорічну основну відпустку повної тривалості або у другу частину щорічної основної відпустки (у тому числі в дозволених випадках за невикористану відпустку за минулий рік) або без вибуття у відпустку (за їх заявою протягом поточного року) на підставі наказу командира військової частини, а командиру (начальнику) - на підставі наказу вищого командира (начальника) із зазначенням у ньому суми грошової допомоги.

За приписами п. 30.3. розділу ХХХ Інструкції №260/2008 (в редакції чинній як на час прийняття в/ч НОМЕР_1 наказу № 117 від 14.06.2016 року, так і на час звільнення позивача з військової служби 27.01.2017 року), розмір грошової допомоги для оздоровлення визначається виходячи з посадових окладів, окладів за військовими званнями та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення), на які військовослужбовець має право за займаною ним штатною посадою згідно з законодавством України на день підписання наказу про надання цієї допомоги.

Випускникам військових навчальних закладів, які до зарахування до військового навчального закладу не мали військових звань, розмір грошової допомоги визначається виходячи з посадових окладів, окладів за військовими званнями, надбавки за вислугу років, надбавки за виконання особливо важливих завдань та премії.

Під час виплати зазначеної допомоги військовослужбовцям, які перебувають у розпорядженні, та тим, які на день підписання наказу про надання цієї допомоги звільнені від посад, до місячного грошового забезпечення, з якого визначається грошова допомога для оздоровлення, включаються посадовий оклад, оклад за військовим званням і щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення) з урахуванням зміни вислуги років і норм грошового забезпечення, які отримували військовослужбовці за останніми штатними посадами, що ними займалися.

Відповідно до пунктів 30.4., 30.5, 30.6 розділу ХХХ Інструкції №260/2008, військовослужбовцям, прийнятим (призваним) на військову службу із запасу, грошова допомога для оздоровлення перший раз надається в календарному році, у якому вони стали до виконання обов`язків за посадами, на які призначені.

Військовослужбовцям, звільненим з військової служби в кінці календарного року з наданням при звільненні щорічної основної чи додаткової відпустки, яка закінчується в наступному календарному році, грошова допомога для оздоровлення в новому році не надається.

Військовослужбовцям, які перебувають у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в дозволених законодавством випадках - до шести років, грошова допомога для оздоровлення надається в році вибуття у відпустку та в році, у якому вони стали до виконання обов`язків за посадою після прибуття з цієї відпустки.

Пунктом 30.7. розділу ХХХ Інструкції №260/2008 (в редакції чинній як на час прийняття в/ч НОМЕР_1 наказу № 117 від 14.06.2016 року, так і на час звільнення позивача з військової служби 27.01.2017 року) встановлено, що у разі переміщення військовослужбовців по службі в інші військові частини в наказі командира частини про виключення зі списків особового складу зазначаються відомості про надання грошової допомоги на оздоровлення.

Витяг з наказу разом з особовою справою надсилається у військову частину за новим місцем служби.

Пунтокм 30.8. розділу ХХХ Інструкції №260/2008 (в редакції чинній як на час прийняття в/ч НОМЕР_1 наказу № 117 від 14.06.2016 року, так і на час звільнення позивача з військової служби 27.01.2017 року), визначено, що військовослужбовцям, які прибули для подальшого проходження військової служби і зараховані до Збройних Сил України з інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту України, грошова допомога на оздоровлення в році їх прибуття виплачується тільки в разі ненадання цієї допомоги за попереднім місцем служби.

У такому самому порядку здійснюється виплата допомоги військовослужбовцям, які прибули до Збройних Сил України після відрядження до державних органів, установ та організацій або прикомандирування до Верховної Ради України та органів місцевого самоврядування із залишенням на військовій службі.

З 20.07.2018 року набув чинності Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністерства оборони України № 260 від 07.06.2018 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 року за № 745/32197, надалі (Порядок № 260/2018). Зазначений порядок був чинним на час звернення позивача до до командира військової частини НОМЕР_1 із заявою від 31.07.2018 року (а.с. 16), та надання військовою частиною НОМЕР_1 відповіді від 13.09.2018 року за вих. № 1449/к (а.с. 18).

Відповідно до п. 2 розділу І «Загальні положення» Порядку № 260/2018, грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.

До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; премія.

До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди; допомоги.

Відповідно до пунктів 3, 4, 8, 14 розділу І «Загальні положення» Порядку № 260/2018, підставами для розрахунку та виплати основних і додаткових видів грошового забезпечення є: штат військової частини (установи, організації) (далі - військова частина); накази про призначення на посаду та зарахування до списків особового складу військової частини, про вступ до виконання обов`язків за посадою, в тому числі тимчасово, про зарахування в розпорядження; накази про встановлення та виплату основних і додаткових видів грошового забезпечення; накази про присвоєння військових звань; грошовий атестат або довідка про грошові виплати (за винятком осіб, призваних (прийнятих) на військову службу за контрактом, у тому числі під час проходження строкової військової служби).

Грошове забезпечення військовослужбовців із числа осіб офіцерського складу, в тому числі слухачів (ад`юнктів, докторантів), рядового, сержантського та старшинського складу (крім військово-службовців строкової служби), включає: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавку за вислугу років; підвищення посадового окладу під час проходження військової служби на території населених пунктів, яким надано статус гірських, та на острові Зміїний; надбавки за особливості проходження служби, за службу в Силах спеціальних операцій Збройних Сил, кваліфікацію, кваліфікаційну категорію, виконання функцій державного експерта з питань таємниць, роботу в умовах режимних обмежень, безперервний стаж на шифрувальній роботі, почесні та спортивні звання; доплати за науковий ступінь та за вчене звання; премію; морську винагороду, винагороди за стрибки з парашутом, за розшук, піднімання, розмінування та знешкодження вибухових предметів, тралення і знешкодження мін, за водолазні роботи та за бойове чергування; одноразові грошові допомоги після укладення першого контракту, для оздоровлення, для вирішення соціально-побутових питань, у разі звільнення з військової служби; інші виплати, які здійснюються відповідно до чинного законодавства України.

Грошове забезпечення виплачується в межах асигнувань, передбачених у кошторисі військової частини на грошове забезпечення військовослужбовців.

Грошове забезпечення виплачується: щомісячні основні та додаткові види - в поточному місяці за минулий; одноразові додаткові види - в місяці видання наказу про виплату або в наступному після місяця, в якому наказом оголошено про виплату (з урахуванням вимог Бюджетного кодексу України).

Грошове забезпечення виплачується за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні на підставі наказу командира (начальника, керівника) (далі - командир).

Грошове забезпечення командиру військової частини виплачується за місцем перебування на грошовому забезпеченні на підставі наказу вищого командира за підпорядкованістю.

Грошове забезпечення, не виплачене своєчасно або виплачене в меншому, ніж належало, розмірі, виплачується за весь період, протягом якого військовослужбовець мав право на нього.

Виплата грошової допомоги для оздоровлення регламентується оермо в розділі ХХІІІ Порядку № 260/2018.

Так, за приписами розділу ХХІІІ Порядку № 260/2018, військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які набули (набувають) право на отримання щорічної основної (канікулярної) відпустки, один раз на рік виплачується грошова допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення (п. 1).

Грошова допомога для оздоровлення надається військовослужбовцям у разі вибуття їх у щорічну основну відпустку повної тривалості, або у другу частину щорічної основної відпустки (у тому числі в дозволених випадках за невикористану відпустку за минулі роки), або без вибуття у відпустку (за їх рапортом протягом поточного року) на підставі наказу командира військової частини, а командиру (начальнику) - на підставі наказу вищого командира (начальника) із зазначенням у ньому суми грошової допомоги (п. 2).

Військовослужбовцям, які прибули для подальшого проходження військової служби і зараховані до Збройних Сил України з інших утворених відповідно до законів України військових формувань, правоохоронних органів спеціального призначення, а також інших державних органів, грошова допомога для оздоровлення виплачується за умови ненадання цієї допомоги за попереднім місцем служби за рік, у якому вони прибули (п. 3).

Військовослужбовцям, які були призвані (прийняті) на військову службу та до призову (прийняття) працювали в бюджетних організаціях, грошова допомога для оздоровлення виплачується за умови ненадання за попереднім місцем роботи виплат на оздоровлення, встановлених чинним законодавством України, за рік, в якому вони були призвані (прийняті) (п. 4).

Військовослужбовцям, які прибули до Збройних Сил України після відрядження до державних органів, установ та організацій або прикомандирування до Верховної Ради України та органів місцевого самоврядування із залишенням на військовій службі, грошова допомога для оздоровлення виплачується за умови ненадання цієї допомоги за місцем відрядження (прикомандирування) за рік, в якому вони прибули (п. 5).

Розмір грошової допомоги для оздоровлення визначається виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення за займаною посадою, на які військовослужбовець має право на день підписання наказу про надання цієї допомоги.

Військовослужбовцям, які перебувають у розпорядженні, та тим, які на день підписання наказу про надання допомоги для оздоровлення звільнені від посад, до місячного грошового забезпечення включаються посадовий оклад за відповідним тарифним розрядом, оклад за військовим званням і щомісячні додаткові види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років і норм грошового забезпечення, які отримували військовослужбовці за останніми займаними штатними посадами.

Випускникам військових навчальних закладів із числа осіб, які до зарахування до військового навчального закладу не мали військових звань, та військовослужбовців строкової військової служби, розмір грошової допомоги для оздоровлення визначається виходячи з посадового окладу за 12 тарифним розрядом, установленим у додатку 1 до постанови № 704, окладу за військовим званням і щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, на які вони мають право на день вибуття у відпустку (п. 6).

Військовослужбовцям, звільненим з військової служби з наданням під час звільнення щорічної основної чи додаткової відпустки, яка закінчується наступного календарного року, грошова допомога для оздоровлення в новому році не надається (п. 7).

Військовослужбовцям, які перебувають у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в дозволених законодавством випадках - до шести років, грошова допомога для оздоровлення надається в році вибуття у відпустку та в році, у якому вони стали до виконання обов`язків за посадою після прибуття з цієї відпустки, за умови, що вони набули право на щорічну основну відпустку в цих роках (п. 8).

Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 року № 548-XIV.

Відповідно до ст. 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

Дисциплінарний статут Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 року № 551-XIV.

Відповідно до преамбули Дисциплінарного статут Збройних Сил України, цей Статут визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.

Усі військовослужбовці Збройних Сил України незалежно від своїх військових звань, службового становища та заслуг повинні неухильно керуватися вимогами цього Статуту.

Також відповідно до ст. 1 та ст. 1 Дисциплінарного статут Збройних Сил України, військова исципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.

Військова дисципліна грунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Статтею 117 Дисциплінарного статут Збройних Сил України, встановлено, що пропозиція, заява чи скарга, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду.

Якщо питання, порушені в пропозиції, заяві чи скарзі, не входять до компетенції командира, органу військового управління, вони в строк не більше п`яти днів пересилаються ним за належністю відповідній посадовій особі чи органу, про що сповіщається військовослужбовець, який подав пропозицію, заяву чи скаргу. Якщо пропозиція, заява чи скарга не містять даних, необхідних для прийняття обгрунтованого рішення органом чи посадовою особою, вони в той же строк повертаються військовослужбовцю з відповідним роз`ясненням.

Забороняється надсилати заяви та скарги військовослужбовців тим посадовим особам або органам, дії чи рішення яких оскаржуються.

Системний аналіз зазначених норм матеріальнотьго права дає можливість колегії суддів дійти наступного висновку.

Грошова допомога для оздоровлення відноситься до одноразових додаткових видів грошового забезпечення та є складовою грошового забезпечення військовослужбовців. Грошове забезпечення військовослужбовців за своєю суттю є заробітною платою, вимоги про стягнення якої (зобов`язання виплатити) не обмежені строком звернення до суду відповідно до ст. 233 КЗпП України. При цьому колегія суддів зазначає, що приписи ст. 233 КЗпП України поширюються на спірні правовідносини, оскільки спеціальним законодавством, зокрема Положенням № 1153/2008, Інструкцією №260/2008, Порядком № 260/2018, не регламентовано питання строків звернення до суду із вимогами щодо стягнення належного до виплати грошового забезпечення.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, викладеними в ухвалах від 11.12.2018 р. (а.с. 61) та від 31.01.2019 р. (а.с. 89) щодо відсутності правових підстав для залишення позовної заяви без розгляду через пропуск позивачем строку звернення до суду, та відхиляє доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

При цьому, колегія суддів ввжає помилковими висновки суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення позову та погоджується з доводами апеляційної скарги з цього приводу, у зв`язку з наступним.

Висновки суду першої інстанції щодо обов`язку ВЧ НОМЕР_1 провести повний розрахунок з позивачем, в тому числі виплатити грошову допомогу для оздоровлення, не ґрунтується на вимогах чинного законодавства, оскільки наказ командира ВЧ НОМЕР_1 від 14.06.2018 року № 117 стосується лише виключення позивача зі списків особового складу частини, всіх видів забезпечення та направлення позивача для подальшого проходження військової служи до ВЧ НОМЕР_2 , у зв`язку з призначенням позивача на посаду заступника командира протитанкового артилерійського дивізіону з обзбоєння до 406 океремої артилерійської бригади міста Миколаїв (в/ч НОМЕР_2 ).

Тобто відбулось вибуття позивача до нового місця служби, а не звільнення позивача з військової служби. У такому випадку застосуванню підлягає п. 109 Положення № 1153/2008, який регулює питання вибуття до нового місця служби, а не п. 242 цього ж положення, який регулює звільнення з військової служби та передбачає повний розрахунок з військовослужбовцем.

Грошова допомога для оздоровлення за 2016 рік не була отримана позивачем при вибутті у щорічну основну відпустку під час проходження військової служби у ВЧ НОМЕР_1 , а тому в наказі командира ВЧ НОМЕР_1 від 14.06.2018 року, у зв`язку з вибуттям позивача до нового місця служби, зазначено про використання позивачем щорічної відпустки за 2016 рік та про неотримання ним грошової допомоги для оздоровлення за 2016 рік.

Колегія суддів зазначе, що такий зміст наказу командира ВЧ НОМЕР_1 року відповідає приписам п. 30.7 розділу ХХХ Інструкції №260/2008. При цьому, гарантії щодо виплати ВЧ НОМЕР_2 грошової допомоги для оздоровлення, у зв`язку прибуттям позивача до нового місця служби та не отримання цієї допомоги за попереднім місцем служби, встановлені в п. 30.8 розділу ХХХ Інструкції №260/2008. Таким чином, саме у ВЧ НОМЕР_4 виник обов`язок щодо виплати позивачу грошової допомоги для оздоровлення за 2016 рік.

Щодо виконання ВЧ НОМЕР_2 свого обов`язку з виплати позивачу грошової допомоги для оздоровлення за 2016 рік, колегія суддів зазначає, що цьому обов`язку має передувати звернення позивача до командування ВЧ НОМЕР_2 із заявою (рапортом) про виплату грошової допомоги для оздоровлення за 2016 рік.

Такий висновок колегії суддів відповідає приписам п. 30.2 розділу ХХХ Інструкції №260/2008, відповідно до якого позивач мав подати заяву у поточному році, тобто у 2016 році, про виплату цієї допомоги без вибуття у відпустку, оскільки щорічна основна відпустка за 2016 рік ним використана за попереднім місцем проходження військової служби у ВЧ НОМЕР_1 .

Згідно матеріалів справи позивач 12.12.2016 року, з метою реалізації свого права на отримання грошової допомоги для оздоровлення за 2016 рік, подав рапорт командиру ВЧ НОМЕР_2 , проте він був залишений без розгляду у зв`язку з порушенням порядку подання рапорту.

Перевіряючи правомірність залишення рапорту позивача від 12.12.2016 року без розгляду, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги та зазначає наступне.

Військова служба у Збройних Силах України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до законів України, є державною службою особливого характеру. Вимоги Статуту внутрішньої служби ЗС України та Дисциплінарного статуту ЗС України, позивач, як військовослужбовець, зобов`язаний знати і сумлінно виконувати.

За приписами ст. 14 Статут внутрішньої служби ЗС України позивач був зобов`язаний звернутись із заявою (рапортом) про надання грошової допомоги для оздоровлення за 2016 рік до свого безпосереднього начальника - командира протитанкового артилерійського дивізіону. У разі якщо безпосередній начальник позивача не може вирішити поставлене позивачем клопотання, позивач мав звернутись до наступного прямого начальника.

Оскільки ані Статут внутрішньої служби ЗС України, ані Дисциплінарний статут ЗС України не передбачають розгляд заяв (рапортів), поданих з порушенням порядку їх подання, колегія суддів ваважає правомірним залишення т.в.о. командира ВЧ НОМЕР_2 без розгляду рапорту позивача від 12.12.2016 року. При цьому колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що порушення порядку звернення до своїх командирів (начальників) є порушенням ст. 14 Статуту внутрішньої служби ЗС України, внаслідок чого позивач був притягнутий до дисциплінарного стягнення - «сувора догана» (усно). Відомостей щодо оскарження та скасування цього дисциплінарного стягнення позивачем не надано.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з доводами апелянта що, позивач у 2016 році не подав заяву (рапотру) у встановленому порядку до командування ВЧ НОМЕР_2 про надання (виплату) грошової допомоги для оздоровлення за 2016 рік.

Стосовно строку, протягом якого позивач може подати заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги для оздоровлення за 2016 рік, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги щодо цього питання та вважає помилковими висновки суду першої інстанції в частині застосування п. 1.10 розділу І «Загальні питання» Інструкції №260/2008, за таких підстав.

За приписами п. 1.10 розділу І «Загальні положення» Інструкції №260/2008, який є загальною нормою, виплата одноразових додаткових видів грошового забезпечення здійснюється, якщо звернення про їх отримання надійшли до закінчення трьох років із дня виникнення права на їх отримання. Таким чином, за загальною нормою, отримання одноразових додаткових видів грошового забезпечення можливе у разі якщо військовослужбовець звернувся за їх отриманням до закінчення трирічного строку з дня виникнення права на отримання такого виду одноразового додаткового грошового забезпечення. Тобто для отримання грошової допомоги для оздоровлення за 2016 рік, військовослужбовець може подати заяву про її отримання протягом трьох років, з дня виникнення права на її отримання. Днем виникнення права на отримання грошової допомоги для оздоровлення за 2016 рік, в цій справі є вибуття у щорічну основну відпустку 25.04.2016 (а.с. 9).

Проте пунком 30.1 розділу ХХХ «Правила виплати грошової допомоги для оздоровлення» Інструкції №260/2008, який є спеціальною нормою, встановлено, що грошова допомога для оздоровлення надається військовослужбовцям за місцем штатної служби в разі вибуття їх у щорічну основну відпустку повної тривалості або у другу частину щорічної основної відпустки (у тому числі в дозволених випадках за невикористану відпустку за минулий рік) або без вибуття у відпустку (за їх заявою протягом поточного року) на підставі наказу командира військової частини, а командиру (начальнику) - на підставі наказу вищого командира (начальника) із зазначенням у ньому суми грошової допомоги. Таким чином, спеціальною нормою, такий вид одноразового додаткового грошового забезпечення, як грошова допомога для оздоровлення надається військовослужбовцю за місцем штатної служби на підставі наказу командира військової частини, за заявою військовослужбовця протягом поточного року. Тобто, для отримання цієї допомоги за 2016 рік військовослужбовець має подати відповідну заяву саме у 2016 році.

Колегія суддів зазначає, що при конкуренції між загальною та спеціальною нормами, перевага, за загальним правилом, надається спеціальній нормі, яка виявляє параметри дії та конкретизує зміст загальної норми, з метою досягнення максимальної ефективності загальної норми, враховуючи специфічність відносин, які врегулюлвані спеціальною нормою.

Отже, до спірних правовідносин застосовуються приписи пунку 30.1 розділу ХХХ «Правила виплати грошової допомоги для оздоровлення» Інструкції №260/2008, а не п. 10.1 цієї ж інструкції, на який помилково послався суд першої інстанції. А тому, подання позивачем заяви про виплату грошової допомоги для оздоровлення за 2016 рік, після закінчення 2016 року, не створює для ВЧ НОМЕР_2 обов`язку з виплати цієї допомоги.

Узагальнюючи викладене, колегія суддів зазначає, що вибуття позивача у 2016 році у щорічну основну відпустку та не отримання ним при цьому грошової допомоги для оздоровлення за 2016 рік у ВЧ НОМЕР_1 , обумовлює обов`язок саме ВЧ НОМЕР_2 , до якої позивач прибув у 2016 році для продовження проходження військової служби, виплатити позивачу таку грошову допомогу, але за наявності поданої позивачем, в межах 2016 року, у встановленому порядку, заяви про виплату грошової допомоги для оздоровлення за 2016 рік.

Оскільки при апеляційному розгляді справи встановлено, що позивач в межах 2016 року, у встановленому порядку, не подав до ВЧ НОМЕР_2 заяви (рапорту) про виплату грошової допомоги для оздоровлення за 2016 рік, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про втрату позивачем права на отримання цієї грошової допомоги. При цьому, колегія суддів зауважує, що позивач втратив право на отримання грошової допомоги для оздоровлення за 2016 рік у ВЧ НОМЕР_2 , у зв`язку із тим, що допустив порушення приписів Статуту внутрішньої служби ЗС України, які він зобов`язаний знати і сумлінно виконувати. Таким чином, втрата позивачем права на отримання у ВЧ НОМЕР_2 грошової допомоги для оздоровлення за 2016 рік, відбулась не з вини суб`єкта владних повноважень ВЧ НОМЕР_2 .

Встановлені колегією суддів фактичні обставини справи, які підтверджені матеріалами справи, спростовують висновки суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 242 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п., 3 п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Колегія суддів визнає, що висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, не відповідають обставинам справи, що призвело до неправильного застосування норм матеріального права при ухваленні судового рішення, внаслідок чого апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 31.01.2019 року скасуванню, з ухваленням постанови про відмову у задоволенні позовних вимог.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, колегія суддів зазначає, що відповідно до приписів ст. 139 КАС України, понесені позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають, оскільки позов задовленню не підлягає.

Понесені апелянтом суб`єктом владних повноважень судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору за подання апеляційної скарги, відшкодуванню не підлягають, оскільки стаття 139 КАС України, передбачає відшкодування суб`єкту владних повноважень, у разі ухвалення судового рішення на його користь, з іншої сторони тільки здійснених таким суб`єктом владних повноважень документально підтверджених судових витрат, пов`язаних із залученням свідків та проведенням судових експертиз.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 задовольнити.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 11 січня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 , Військової частини НОМЕР_1 про зобов`язання виплатити грошову допомогу на оздоровлення за 2016 рік - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 23.05.2019 року.

Головуючий суддя Стас Л.В.
Судді Шеметенко Л.П. Турецька І.О.