Справа № 120/1649/19-а
Суддя: Слободонюк Михайло Васильович
Дата ухвалення: 2019-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А
про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

м. Вінниця

27 травня 2019 р. Справа № 120/1649/19-а

Суддя Вінницького окружного адміністративного суду Слободонюк Михайло Васильович, розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниця про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:
До Вінницького окружного адміністративного суду надійшли матеріали позовної заяви ОСОБА_1 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниця про:

- визнання незаконною бездіяльності відповідача щодо не включення позивача та членів його сім`ї у список осіб, які мають право та надали згоду на отримання грошової компенсації за належне їм для отримання житлове приміщення у військовій частині;

-зобов`язання відповідача включити позивача та членів його сім`ї у список осіб, які мають право та надали згоду на отримання грошової компенсації за належне їм для отримання житлове приміщення у військовій частині та здійснити розрахунок виплати грошової компенсації за належне для отримання житлове приміщення і направити до ГКЕУ для узагальнення та внесення на розгляд Комісії з контролю.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи немає підстав для відмови у відкритті провадження в адміністративній справі.

Ознайомившись з позовною заявою та доданими матеріалами, вважаю, що наявні підстави для відмови у відкритті провадження в адміністративній справі з огляду на таке.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 20 липня 2006 року у справі "Сокуренко і Стригун проти України" зазначає, що фраза "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін "суд, встановлений законом" у п. 1 ст. 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з … питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів". Європейський суд з прав людини дійшов висновку, що національний суд не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом, і, таким чином, не міг вважатися судом, "встановленим законом".

У свою чергу, пунктами 1, 2 частини 1 статті 4 КАС України визначено, що адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Публічно-правовий спір - це спір, у якому хоча б одна із сторін здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна із сторін є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

За приписами п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

В даному випадку суд звертає увагу, що публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

При цьому, відповідно до частини 2 статті 2 Цивільного кодексу України учасниками цивільних відносин є також держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.

За змістом адміністративного позову позивач просить суд визнати протиправною бездіяльність Квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниця щодо не включення його та членів його сім`ї у список осіб, які мають право та надали згоду на отримання грошової компенсації за належне їм для отримання житлове приміщення у військовій частині та зобов`язати відповідача включити його з сім`єю у такий список, здійснити розрахунок виплати грошової компенсації та направити вказані матеріали до ГКЕУ.

Обґрунтовуючи свої вимоги позивач вказує на те, що він 14.10.2002 року звільнений з військової служби в запас та з 04.02.1993 року перебуває на обліку у в/ч НОМЕР_1 -ІІ як особа, що потребує поліпшення житлових умов.

Оскільки ні він, ні члени його сім`ї не використали права на безоплатну приватизацію житла, то у відповідності до п. 3 Порядку визначення розміру і надання військовослужбовцям та членам їх сімей грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 року № 728, у нього виникло право на отримання компенсації.

За результатами розгляду його заяви протокольним рішенням житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 25.02.2019 року № 20 вирішено вважати позивача таким, що має право на отримання грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення в складі сім`ї з чотирьох чоловік. Вказане рішення 07.03.2019 року затверджене наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 07.03.2019 №133, а відповідний пакет документів для виділення грошової компенсації позивачу направлено до КЕВ м. Вінниця.

У свою чергу КЕВ м. Вінниця листом від 19.03.2019 року проінформувало командира військової частини НОМЕР_1 -ІІ та голову житлової комісії цієї ж військової частини про те, що в ході перевірки квартирної справи військовослужбовця запасу ОСОБА_1 виникла необхідність в розгляді питання щодо дати зарахування даного військовослужбовця на квартирний облік, у зв`язку з чим запропоновано розглянути дане питання на засіданні житлової комісії.

Вважаючи, що Квартирно-експлуатаційний відділ м. Вінниця безпідставно не включив позивача у відповідні списки осіб, які мають право на отримання грошової компенсації та не здійснив розрахунок відповідної компенсації, останній і звернувся до суду з даним позовом.

Оцінюючи зазначені доводи позивача суд доходить висновку, що фактичною підставою звернення до суду стала протиправна, на думку позивача, бездіяльність відповідача щодо невчинення дій, направлених на отримання грошової компенсації за належне для отримання житло, яка надається особам, які потребують поліпшення житлових умов. Отже, цей позов поданий на поновлення прав позивача у сфері житлових відносин, тобто пов`язаний із цивільним правом.

На підтвердження такого висновку суд додатково звертає увагу і на те, що між позивачем і КЕВ м. Вінниця жодних інших відносин, окрім як у сфері вирішення житлових питань (квартирний облік, розрахунок грошової компенсації за належне до отримання житло, тощо) наразі не існує.

Позивач, перебуваючи на житловому обліку як особа, що потребує поліпшення житлових умов, мав право або на отримання такого житла або на отримання грошової компенсації за належне для отримання житло, мета якої знову ж таки вирішення житлового питання.

Відповідач КЕВ м. Вінниця у межах спірних правовідносин не здійснює жодних владних управлінських функцій по відношенню до позивача, а лише згідно п. 6 розділу VIII Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженою наказом Міністерства оборони України № 380 від 31.07.2018 року розробляє списки осіб, які мають право та надали згоду на отримання грошової компенсації за належне їм для отримання житлове приміщення у військовій частині разом із розрахунком виплати грошової компенсації за належне для отримання житлове приміщення. Тобто відповідач забезпечує виконання однієї із складових процедури, кінцевим результатом якої є виплата грошової компенсації та зняття такого військовослужбовця з житлового обліку у зв`язку із вирішенням питання щодо потребності в житлі.

Згідно з пунктом 10 частини другої статті 16 Цивільного кодексу України до способів захисту цивільних прав та інтересів належить визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Спір про захист права конкретної фізичної особи на житло, чи на отримання грошової компенсації за таке, є не публічним, а приватно-правовим. Держава, юридичні особи публічного права, можуть бути учасниками цивільних відносин, а розгляд такого спору між ними проводиться за правилами цивільного судочинства.

За змістом статті 19 Цивільного процесуального кодексу України, під цивільною юрисдикцією розуміється компетенція загальних судів вирішувати з додержанням процесуальної форми цивільні справи у видах проваджень, передбачених цим Кодексом.

У порядку цивільного судочинства суди вирішують справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, зокрема, спори, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина 1 статті 2, частина 1 статті 19 ЦПК України).

Отже, у порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Оскільки спірні правовідносини за своєю суттю пов`язані саме з захистом порушених житлових прав позивача, цей спір належить розглядати в порядку цивільного судочинства, позаяк у такому випадку особа звертається до суду за захистом порушеного цивільного права. Відтак такий спір не стосується захисту прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, а пов`язаний з вирішенням цивільного спору - питання щодо отримання грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення.

Аналогічні правові висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах містяться, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 18 квітня 2018 року у справі N 806/104/16, від 20 вересня 2018 року у справі N 815/2551/15 та від 23 січня 2019 року у справі N 806/5217/15, які згідно ч. 5 ст. 242 КАС України є обов`язковими для врахування судом.

Враховуючи вищевикладене вважаю, що зазначений спір не має публічно-правового характеру та не відповідає нормативному визначенню адміністративної справи, а тому його не належить розглядати у порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

За приписами ч. 2, 6 ст. 171 КАС України про відмову у відкритті провадження у справі суддя постановляє ухвалу не пізніше п`яти днів з дня надходження позовної заяви.

У разі відмови у відкритті провадження в адміністративній справі з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд такої справи.

При цьому позивачу необхідно роз`яснити, що виходячи з приватно-правового характеру даного спору, такий спір підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 19, 170, 256 КАС України, -

УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниця про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.

Копію ухвали разом із позовною заявою та доданими до неї матеріалами повернути особі, яка подала позовну заяву.

Повторне звернення до адміністративного суду з тією самою позовною заявою не допускається.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.
Відповідно до ст. 295 КАС України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Ухвала складена та підписана суддею 27.05.2019.

Суддя Слободонюк Михайло Васильович