Справа № 522/16288/18
Суддя: Крусян А.В.
Дата ухвалення: 2019-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2019 р.м.ОдесаСправа № 522/16288/18

Головуючий першої інстанції Радчук А.А.

Час та місце ухвалення судового рішення « 11:59», м. Одеса

Повний текст судового рішення складений 29.12.2018р.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Крусяна А.В.,

суддів Градовського Ю.М., Яковлєва О.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

13.09.2018р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення №19 від 11.09.2018р. щодо скорочення строку тимчасового перебування на території України та зобов`язання покинути територію України у термін до 17.09.2018 року.

Обґрунтовуючи позовні вимоги ОСОБА_1 посилається на те, що він є громадянином Афганістану, 08.09.2018р. прибув в Україну до м.Одеси через КПП «Аеропорт-Одеса» на підставі візи дійсної до 25.11.2018р., а тому перебуває на території України на законних підставах. Скорочення відповідачем терміну перебування його на території України з підстав працевлаштування без відповідного дозволу є безпідставним та протиправним.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 26.12.2018р. позов задоволений, з підстав того, що позивач перебуває на території України на законних підставах, а саме разової візи №типу С, дійсної до 25.11.2018р. При цьому, факт працевлаштування позивача без відповідного дозволу не підтверджується належними та допустимими доказами.

Не погоджуючись з ухваленим у справі судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом першої інстанції при вирішенні справи норм матеріального та процесуального права, тому просить рішення суду скасувати та прийняти нове яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин Афганістану прибув в Україну 08.09.2018 року згідно разової візи №типу С, дійсної до 25.11.2018р. /а.с.8/

11.09.2018р співробітниками ГУДМС України в Одеській області на промринку 7км було виявлено громадянина Афганістану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та стосовно нього був складений протокол від 11.09.2018р. ПР МОД № 004471 про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.203 КУпАП, у якому зазначено, що 11.09.2018 року було виявлено громадянина Афганістану ОСОБА_1 , який порушив правила перебування іноземців в Україні, а саме працював без дозволу на працевлаштування. /а.с.6/

Того ж дня було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення від 11.09.2018р. ПН МОД № 004471, на підставі якої позивача притягнуто до адміністративної відповідальності та на нього накладено штраф у розмірі 1700грн. /а.с.7/

11.09.2018 року Головним управлінням Державної міграційної служби України в Одеській області було прийняте рішення № 19 про скорочення строку тимчасового перебування на території України громадянина Афганістану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та зобов`язано його покинути територію України у термін до 17.09.2018 року, у зв`язку з відсутністю підстав для тимчасового перебування на території України визначених ч.4-12 ст.4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Не погоджуючись з вказаним рішенням позивач звернувся до суду з даним позовом.

Перевіривши матеріали справи, судова колегія вважає, що суд першої інстанції, при вирішенні справи, дійшов до обґрунтованого висновку щодо задоволення позовних вимог з наступних підстав.

Статтею 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачений перелік підстав перебування іноземців на території України.

Пунктом 7 ч.1 ст.1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - це іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.

Відповідно до ч.16 ст.4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які в`їхали в Україну на інших законних підставах, вважаються такими, які тимчасово перебувають на території України на законних підставах на період наданого візою дозволу на в`їзд або на період, встановлений законодавством чи міжнародним договором України.

Відповідно до ч.1 ст.24 вказаного Закону, якщо в іноземця або особи без громадянства немає підстав для тимчасового проживання, встановлених ч.4-12 ст.4 вищевказаного Закону, або для тимчасового перебування на території України, строк їх перебування скорочується.

Згідно з ч.13 постанови Кабінету Міністрів України від 15 лютого 2012 р. №150 «Про затвердження порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України» рішення про скорочення строку тимчасового перебування іноземця та особи без громадянства на території України приймається керівником територіального органу або підрозділу ДМС чи його заступником або керівником органу СБУ в разі відсутності підстав для тимчасового перебування, а також заяви приймаючої сторони, органу Національної поліції чи органу охорони державного кордону.

Відповідно до ч.3 ст.9 вказаного Закону строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Таким чином, як вбачається з матеріалів справи, позивач прибув до України 08.09.2018 року по разовій візі № типу C, дійсної до 25.11.2018 року, а тому вважається таким, що тимчасово перебуває на території України на законних підставах на період наданого візою дозволу на в`їзд, а тому згідно з п.16 ст.4 вищевказаного Закону має підстави перебувати на території України. Документом, що підтверджує факт перебування позивача на території України є паспорт громадянина Афганістану серії НОМЕР_1 від 04.05.2016 року. /а.с.8/

Відповідно до ч. 2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, саме на Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області покладається обов`язок доказування, щодо відсутності у позивача законних підстав перебування на території України.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що позивач порушив Закон України «Про зайнятість населення», оскільки працював без дозволу на працевлаштування, та мета візиту до України не відповідає меті перебування позивача.

При цьому, апелянтом не надано до суду належних та допустимих доказів, що підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення, а саме, доказів працевлаштування ОСОБА_1 на ринку 7 км без відповідного дозволу.

Так, рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 31.10.2018р. скасовано постанову ПН МОД №004471 від 11.09.2018р. щодо притягнення громадянина Афганістану ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.203 КУпАП (працевлаштування без відповідного дозволу) та накладення штрафу у розмірі 1700грн. Провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст.203 КУпАП закрито у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку, щодо протиправності спірного рішення про скорочення терміну тимчасового перебування на території України громадянина Афганістану ОСОБА_1 .

На підставі викладеного, оскільки суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального права та вирішив справу по суті правильно, тому рішення суду першої інстанції в порядку ст.316 КАС України підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга залишенню без задоволення.

Керуючись ст.ст.311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській залишити без задоволення, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання судового рішення.

Головуючий суддя Крусян А.В.
Судді Градовський Ю.М. Яковлєв О.В.