Справа № 560/1047/19
Суддя: Матущак В.В.
Дата ухвалення: 2019-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/1047/19
РІШЕННЯ

іменем України

15 травня 2019 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Матущака В.В.

за участю:секретаря судового засідання Голуб О.Р. представника позивача: Ромашина В.М., представника відповідача: Чорної А.А.,
розглянувши адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Україна 2001" до Управління Держпраці у Хмельницькій області Державної служби України з питань праці про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

ТОВ "України 2001" звернулося до адміністративного суду з позовом до управління Держпраці у Хмельницькій області, в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову від 13.03.2019 №22/98 про накладення штрафу посадовими особами в розмірі 125190,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 22.02.2019 посадові особи Управління Держпраці у Хмельницькій області провели інспекційне відвідування ТОВ "України 2001", за результатами якого складений Акт інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи, яка використовує найману працю №ХМ-503/1634-АВ від 22.02.2019, з якого вбачається, що посадові особами відповідача не взяли до уваги надані позивачем цивільно-правові договори, укладені ТОВ "України 2001" із гр. ОСОБА_1 01.06.2018 та 10.10.2018, відповідно до яких зазначеною особою виконувалися різного типу роботи із забезпечення та утримання в чистоті території господарства.

На підставі вказаного Акту відповідач 13.03.2019 виніс постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №22/98 у розмірі 125190,00 грн. на підставі статті 265 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору.

Не погоджуючись із вказаною постановою, позивач оскаржив їх до суду.

Ухвалою від 09.04.2019 суд відкрив провадження в даній справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначив до розгляду в судовому засіданні.

В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечила, позицію відповідача щодо предмету спору викладено у відзиві на позовну заяву, зокрема, в обґрунтування правомірності прийнятої постанови №22/98 від 13.03.2019, відповідач зазначає, що при інспекційному відвідуванні в ТОВ "Україна 2001" встановлено, що громадянин ОСОБА_1 виконував різного роду сільськогосподарські роботи за цивільно-правовими договорами: угода № 5/10 від 01.06.2018, договір №5/22 надання послуг від 10.10.2018.

Відповідач вважає, що цивільно-правові угоди, на які посилається позивач, не спростовує виявленого порушення та не може вважатися належним доказом у справі, оскільки укладені цивільно-правові договори укладено з метою приховання фактичних трудових відносин з працівниками.

Враховуючи встановлені обставини, представник відповідача просила суд в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Суд, заслухавши вступне слово учасників справи, з`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, встановив наступне.

Наказом Головного управління Держпраці у Хмельницькій області від 04.02.2019 №35 головним державним інспекторам відділу з питань експертизи умов праці ОСОБА_2 та ОСОБА_3, доручено провести інспекційне відвідування на предмет додержання вимог законодавства про працю у ТОВ "Україна 2001", яке здійснює господарську діяльність за адресою: вул. Небесної сотні, 37В, смт. Теофіполь, Хмельницька область, 30600.

На підставі вказаного наказу Головне управління Держпраці у Хмельницькій області видало направлення на проведення перевірки №1549/19 від 04.02.2019.

За результатами проведення інспекційного відвідування інспектор праці Головного управління Держпраці у Хмельницькій області склав Акт інспекційного відвідування юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю №ХМ 503/1634/НП від 18.02.2019.

Висновки, зроблені в Акті перевірки дали відповідачу підстави для винесення інспектором праці Припису на усунення порушення законодавства про працю №ХМ 503/1633/АВ-П198 від 05.03.2019 у відповідності до вимог пункту 27 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою КМУ від 26.04.2017 №295. Вказаним приписом зобов`язано позивача до 05.04.2019 усунути порушення законодавства та повідомити про прийняття на роботу працівників до територіального органу ДФС за місцем обліку як платника єдиного податку у формі згідно з додатком.

Перший заступник начальника управління Держпраці у Хмельницькій області 27.02.2019 прийняв рішення №69 про розгляд справи про накладення штрафу на ТОВ "Україна 2001" та призначив вказаний розгляд на 13.03.2019 на 10:40 год., про що повідомлено позивача рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Розглянувши справу про накладення штрафу, та на підставі Акту інспекційного відвідування №ХМ 503/1633-АВ від 22.02.2019, перший заступник начальника Головного управління Держпраці у Хмельницькій області Логвин О.О. прийняв постанову №22/98, згідно з якою на ТОВ "Україна 2001" накладено штраф у розмірі 125190,00 грн. за порушення вимог статей 21, 24 КЗпП України.

Не погоджуючись з вказаною постановою відповідача, позивач оскаржив її до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та з`ясованим обставинам справи, суд керується наступними нормами права.

Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначає Закон України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" від 05.04.2007 №877-V (далі Закон №877-V).

Як зазначено в статті 1 Закону №877-V державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

Частиною четвертою статті 2 Закону №877-V визначено, що заходи контролю здійснюються, зокрема, органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами.

Зазначені у частині 4 цієї статті органи, що здійснюють державний нагляд (контроль) у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зобов`язані забезпечити дотримання вимог статті 1, статті 3, частин 1, 4, 6 - 8, абзацу 2 частини 10, частин 13 та 14 статті 4, частин 1 - 4 статті 5, частини 3 статті 6, частин 1 - 4 та 6 статті 7, статей 9, 10, 19, 20, 21, частини 3 статті 22 цього Закону (частина 5 статті 2 Закону №877-V).

Відповідно до положень статті 259 КЗпП України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами-підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Центральні органи виконавчої влади здійснюють контроль за додержанням законодавства про працю на підприємствах, в установах і організаціях, що перебувають у їх функціональному підпорядкуванні, крім органів доходів і зборів, які мають право з метою перевірки дотримання податкового законодавства здійснювати такий контроль на всіх підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування.

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №96 (далі - Положення №96), Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

У відповідності до частини 1 статті 259 КЗпП України Кабінет Міністрів України постановою від 26.04.2017 №295 затвердив Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю (далі - Порядок №295), який визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю.

Згідно з пунктом 2 Порядку №295 державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань.

Інспекторами праці є посадові особи Держпраці та її територіальних органів, виконавчих органів рад, посадовими обов`язками яких передбачено повноваження щодо здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю (пункт 3 Порядку №295).

Про проведення інспекційного відвідування інспектор праці повідомляє об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі (пункт 8 Порядку № 295).

Під час проведення інспекційного відвідування інспектор праці повинен пред`явити об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі своє службове посвідчення (пункт 9 Порядку № 295).

За результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення (пункт 19 Порядку № 295).

Акт складається в останній день інспекційного відвідування або невиїзного інспектування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та керівником об`єкта відвідування або його уповноваженим представником. Один примірник акта залишається в об`єкта відвідування (пункт 20 Порядку № 295).

Пунктом 21 Порядку № 295 визначено, що якщо об`єкт відвідування не погоджується з викладеною в акті інформацією, акт підписується із зауваженнями, які є його невід`ємною частиною.

У разі наявності порушень вимог законодавства про працю, зафіксованих актом інспекційного відвідування або актом невиїзного інспектування, після розгляду зауважень об`єкта відвідування (у разі їх надходження) інспектор праці проводить аналіз матеріалів інспекційного відвідування або невиїзного інспектування, за результатами якого вносить припис та/або вживає заходів до притягнення винної у допущенні порушень посадової особи до встановленої законом відповідальності (пункт 27 Порядку № 295).

У разі виконання припису в установлений у ньому строк заходи до притягнення об`єкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності не вживаються (пункт 28 Порядку № 295).

Заходи до притягнення об`єкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності за використання праці неоформлених працівників, несвоєчасну та не у повному обсязі виплату заробітної плати, недодержання мінімальних гарантій в оплаті праці вживаються одночасно із внесенням припису незалежно від факту усунення виявлених порушень у ході інспекційного відвідування або невиїзного інспектування (пункт 29 Порядку № 295).

Механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною 2 статті 265 КЗпП України та частинами 2-7 статті 53 Закону України "Про зайнятість населення" визначено постановою Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення" від 17.07.2013 №509 (далі - Порядок № 509).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 509 штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками.

Штрафи можуть бути накладені, зокрема, на підставі акта про виявлення під час перевірки суб`єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступних міркувань.

Постановою про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №22/98 від 13.03.2019 встановлено порушення позивачем статей 21, 24 КЗпП України, яке полягає у тому, що у своїй діяльності ТОВ "Україна 2001" використовувало працю особи ОСОБА_1 , який виконував різного роду сільськогосподарські роботи без укладення трудового договору, а на підставі цивільно-правових угод від 01.06.2018 та 10.10.2018.

В спростування виявленого порушення позивач вказує на те, що 01.06.2018 між ТОВ "Україна 2001" та гр. ОСОБА_1 укладений цивільно-правова угода №5/10 та 01.06.2018 укладений цивільно-правовий договір 5/22 від 10.10.2018.

Зі змісту угоди №5/10 від 01.06.2018, наведеної у пункті 2.1 предметом договору є виконання робіт із забезпеченням утриманням в чистоті територію господарства. Згідно пункту 4.1 угоди сума винагороди, що має бути сплачена ТОВ "Україна 2001" за виконання зазначеного обсягу послуг визначається сторонами щомісячно, пропорційно відпрацьованому часу або актів виконаних робіт. Крім того, згідно пункту 2.3 угоди результат виконаних за угодою робіт приймається за актами виконаних робіт, відпрацьованого часу, нарядів.

На виконання умови, що міститься у пунктах 2.3 угоди було складено акти надання послуг від 27.06.2018, від 31.08.2018, від 28.09.2018 та від 06.10.2018, в яких наведено інформацію про вид виконаних робіт (послуг), кількість таких робіт (послуг), їх ціну та загальну вартість. Згідно відомостей на виплату готівки за червень, серпень, вересень 2018 ОСОБА_1 було виплачено винагороду, визначену актами надання послуг.

При цьому, 10.10.2018 між ТОВ "Україна 2001" та гр. ОСОБА_1 укладений цивільно-правовий договір 5/22, зі змісту якого у пункті 1.1 предметом договору є підготовка полів до врожаю та посіву; зачистка полів в процесі та після збирання врожаю, інші послуги (роботи), потреба виконання яких виникає у замовника. Згідно пункту 3.1 угоди оплата послуг визначається сторонами.

На виконання договору, позивач склав акт прийому наданих послуг від 25.10.2018 та згідно відомостей на виплату готівки за жовтень 2018 ОСОБА_1 було виплачено, визначену актом надання послуг, винагороду.

Надаючи правову оцінку цивільно-правовим угодам від 01.06.2018 та 10.10.2018, суд дійшов наступних висновків.

У відповідності до статті 21 КЗпП України, трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Фактичний допуск до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота провадилась за розпорядженням чи з відома роботодавця.

Статтею 24 КЗпП України передбачено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим, зокрема при укладенні трудового договору з фізичною особою.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Загальне визначення цивільно-правового договору наведено у статті 626 Цивільного кодексу України. Так, вказаною нормою встановлено, що договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі статтею 902 ЦК України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Основною ознакою, що відрізняє цивільні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату.

Виконавець, який працює за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, хоча і може бути з ними ознайомлений, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик, працівник не зараховується до штату установи (організації), не вноситься запис до трудової книжки та не видається розпорядчий документ про прийом його на роботу на певну посаду.

З аналізу наведених норм вбачається, що трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є, власне, праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт.

Таким чином, з урахуванням вище зазначених норм законодавства, цивільно-правовий договір може укладатись для задоволення потреб суб`єкта господарювання, не пов`язаних із діяльністю, спрямованою на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, спрямованою на досягнення економічних, соціальних та інших результатів без мети одержання прибутку.

У разі, якщо робота, виконувана особою на користь суб`єкта господарювання, збігається з видом його економічної діяльності або є роботою з обслуговування його діяльності, то робота такої особи повинна виконуватись на умовах трудового договору.

Суд встановив, що згідно відомостей у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ТОВ "Україна 2001" зареєстроване як юридична особа, дата запису: 06.08.2007, номер запису: 1 000379. Основний вид діяльності Код КВЕД 01.11 Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур.

Вказане дає суду підстави для висновку, що правовідносини між ТОВ "Україна 2001" та гр. ОСОБА_1 у наведеному контексті носять ознаки, притаманні саме трудовим відносинам між роботодавцем та найманим працівником.

Крім того, суд вважає безпідставними посилання представника позивача на те, що дії гр. ОСОБА_1 вчинялися на виконання умов цивільно-правового договору, так, як вже зазначалося, основною ознакою, притаманною для договору, є те, що цивільно-правовий договір може укладатись для задоволення потреб суб`єкта господарювання, не пов`язаних із діяльністю, спрямованою на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, спрямованою на досягнення економічних, соціальних та інших результатів без мети одержання прибутку.

У разі, якщо робота, виконувана особою на користь суб`єкта господарювання, збігається з видом його економічної діяльності або є роботою з обслуговування його діяльності, то робота такої особи повинна виконуватись на умовах трудового договору.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №820/1432/17.

Законодавство в жодному разі не заперечує можливість співпраці за цивільно-правовими угодами, адже в деяких випадках вона є обґрунтована та навіть єдиноможлива. Водночас, з метою захисту прав фізичних осіб, які на постійній основі надають послуги чи виконують роботи у таких "роботодавців", значно обмежуються такі відносини як на законодавчому рівні, так і судами у існуючій судовій практиці.

Слід також розуміти, що підприємство може укладати цивільно-правовий договір не лише з ФОП, а й із звичайною фізичною особою, яка не зареєстрована як підприємець.

Разом з тим, суд в ході судового розгляду встановив, що гр. ОСОБА_1 загинув під час виконання робіт за договором №5/22 від 10.10.2018. У зв`язку з чим інспекторами Держпраці проводилося інспекційне відвідування ТОВ "Україна 2001" з виявленням, чи були відносини між ТОВ "Україна 2001" та гр. ОСОБА_1 цивільно-правовими чи трудовими.

Під час інспекційного відвідування встановлено, що гр. ОСОБА_1 впродовж півроку виконував роботи, які повинні були оформлені відповідно до трудового законодавства, однак роботу ОСОБА_1 виконував на підставі цивільно-правової угоди, відтак сім`я загиблого не отримала жодного соціального захисту від держави..

Суд вважає за необхідне зазначити, що саме під час укладання трудового договору роботодавець повинен проінформувати працівника під розписку про умови праці та про наявність на його робочому місці небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, можливі наслідки їх впливу на здоров`я та про права працівника на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до законодавства і колективного договору.

Згідно з частиною 2 статті 2 КЗпП України, працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Відповідно до частини першої статті 21 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим за підстав, наведених в частині першій статті 24 КЗпП України.

Таким чином, трудовий договір це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання, трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт. Тобто, предметом цивільно-правових договорів є результат праці, який підлягає вимірюванню у конкретних фізичних величинах, а не процес роботи.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина третя статті 24 КЗпП України).

Відповідно до частини 3 статті 24 КЗпП України, Кабінет Міністрів України прийняв постанову "Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу" № 413 від 17.06.2015 (далі Постанова № 413).

За правилом, визначеним Постановою № 413 повідомлення про прийняття працівника на роботу подається власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом (особою) чи фізичною особою до територіальних органів Державної фіскальної служби за місцем обліку їх як платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за формою згідно з додатком до початку роботи працівника за укладеним трудовим договором .

Інформація, що міститься у повідомленні про прийняття працівника на роботу, вноситься до реєстру страхувальників та реєстру застрахованих осіб відповідно до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".

Як встановлено з матеріалів справи та не заперечувалося сторонами в судових засіданнях, ТОВ "Україна 2001" не подало відповідного повідомлення до органів ДФС.

Суд критично оцінює посилання позивача на втрату чинності постановою КМУ від 26.04.2017 №295, яким затверджений Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю та зазначає наступне.

Відповідно до постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.05.2019 у справі №826/8917/17 визнано нечинною постанову КМУ від 26.04.2017 №295 "Про деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України та статті 34 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні". Вказаною постановою був затверджений Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю.

Оскільки інспекційне відвідування проводилося працівниками управління Держпраці у Хмельницькій області з 18.02.2019 по 22.02.2019, на цей час постанова КМУ №295 була чинною, відтак дії працівників Держпраці є правомірними, а рішення, прийняті за результати інспекційного відвідування є законними.

Предметом доказування згідно з частиною 2 статті 73 КАС України, є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, представник позивача посилався на норми ЦК України та зазначав, що цивільно-правові угоди є чинними, не визнані не дійними та є правомірними, оскільки не визнані такими в судовому порядку, а сторони є вільними в укладанні договору.

Суд повністю погоджується з позицією позивача, щодо наведених положень цивільного законодавства, але зазначає, що укладені цивільно-правові договори з ОСОБА_1 мають всі ознаки трудового договору і підлягають оформленню відповідно до норм КЗпП України, а наявність інших цивільно-правових угод не звільняє позивача від укладання саме трудової угоди з підстав вищенаведених судом.

Аналізуючи встановлені обставини справи, приписи вищенаведеного законодавства, суд зазначає, що у межах спірних правовідносин позивачем не дотримано вимог статей 21, 24 КЗпП України в частині обов`язкового укладання трудових договорів у письмовій формі шляхом укладення договору (контракту), або видання наказу, або розпорядження та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідачем під час прийняття оскаржуваних припису та постанови про накладення штрафу дотримано вимоги Порядку № 509, а отже постанова про накладення штрафу уповноваженими особами №22/98 від 13.03.2019 є правомірною, а тому правові підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Оцінюючи доводи, на які посилаються сторони як на підставу своїх вимог та заперечень, суд керується положенням частини 1 статті 77 КАС України, згідно з яким, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд вважає, що відповідач надав суду належні докази правомірності висновків про порушення позивачем норм чинного законодавства про працю, тому, підсумовуючи викладене, суд доходить переконання, що постанова Головного управління Держпраці у Хмельницькій області відповідає критеріям правомірного рішення суб`єкта владних повноважень, що визначені частиною 2 статті 2 КАС України, оскільки прийнята обґрунтовано, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені законодавством.

Оскільки під час розгляду справи суд встановив правомірність дій відповідача щодо проведення інспекційного відвідування та правомірність висновків органу владних повноважень про порушення позивачем норм чинного законодавства про працю, суд вважає позовні вимоги такими, що задоволенню не підлягають.

З огляду на висновки суду по суті спору, понесені позивачем судові витрати не відшкодовуються та покладаються на позивача.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

у задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Україна 2001" до Управління Держпраці у Хмельницькій області Державної служби України з питань праці про визнання протиправною та скасування постанови відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 20 травня 2019 року

Позивач:Товариство з обмеженою відповідальністю "Україна 2001" (вул. Небесної Сотні, 37В, смт. Теофіполь, Хмельницька область, 30600 , код ЄДРПОУ - 35080933)
Відповідач:Управління Держпраці у Хмельницькій області Державної служби України з питань праці (вул. Кам`янецька, 74, м. Хмельницький, Хмельницька область, 29013 , код ЄДРПОУ - 39793137)

Головуючий суддя В.В. Матущак