Справа № 480/4544/18
Суддя: І.Г. Шевченко
Дата ухвалення: 2019-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 квітня 2019 р. Справа № 480/4544/18
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Шевченко І.Г.,
за участю секретаря судового засідання - Мельник О.П.,
представника позивача - Сенченка А.В.,
представника відповідача-1 - Білана С.П.,
представника відповідача-2 - Овсієнко Д.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Інвест-G" до Сумської міської ради, управління з питань праці Сумської міської ради про визнання протиправною та скасування постанови,-
В С Т А Н О В И В:
Товариство з обмеженою відповідальністю «Інвест-G» (далі - позивач, ТОВ «Інвест-G») звернулось до суду з позовною заявою до Сумської міської ради (далі - відповідач-1, Сумська міська рада), в якій просило визнати протиправною та скасувати постанову управління з питань праці Сумської міської ради про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ОМС-СМ1671/1444/АВ/П/ТД-ФС від 14 листопада 2018 року в сумі 335070,00 грн.
Свої вимоги мотивував тим, що оскаржувана постанова на порушення п.п.2,3,7 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 №509 (далі Порядок КМУ №509), винесено не уповноваженою особою, з порушенням строків винесення рішення про розгляд справи про накладення штрафу та без забезпечення права особи на участь у розгляді справи.
Крім того, оскаржувана постанова прийнята на підставі недостовірних відомостей. Позивач заперечує факт, встановлений в акті інспекційного відвідування, щодо допущення ТОВ «Інвест-G» трьох осіб до роботи без оформлення трудового договору, а саме: ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 .), ОСОБА_2 ( ОСОБА_2 .), ОСОБА_3 ( ОСОБА_3 ). Відмічає, що ТОВ «Інвест-G» з зазначеними особами було укладено цивільно-правові договори про надання послуг. Зазначені договори укладені в письмовій формі, що відповідає вимогам Цивільного кодексу України; в договорах не вказуються посади, а вказані найменування послуг; виконавець не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку ТОВ «Інвест-G», сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик; в договорах чітко визначено, що оплачується не процес роботи, а її результат, який визначають після надання послуг й оформляють актом прийому наданих послуг, на підставі підписаного акта провадиться оплата; в договорах про надання послуг визначена відповідальність Виконавця та Замовника у відповідності до норм Цивільного кодексу України; в договорах про надання послуг передбачений чіткий строк дії договору, що свідчить про не довгострокову роботу, а про процес надання окремої певної послуги; по кожному окремому договору на надання послуг за результатами надання послуг підписані акти прийому наданих послуг. Вказані цивільно-правові угоди відповідають чинному законодавству, не мають ознак нікчемних договорів та не визнані недійсними в судовому порядку. Суму винагороди були виплачені на картки, а утримані податки на доходи фізичних осіб з винагороди за вказаними договорами були перераховані до бюджету за платіжними дорученнями.
У зв`язку з цим вважає, що дії позивача щодо укладення даних договорів не можуть бути розцінені, як фактичний допуск працівників до роботи без оформлення трудового договору, що свідчить про відсутність в його діях ознак порушення чч.1,3 ст. 24 КЗпП України.
Ухвалою суду від 07.12.2018 вказану позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 18.12.2018.
Крім того, вказаною ухвалою суду до участі у розгляді справи як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача було залучено управління з питань праці Сумської міської ради (далі - управління з питань праці СМР).
Підготовче засідання 18.12.2018 було відкладено на 16.01.2019, у зв`язку з неявкою у засідання представників відповідача та управління праці СМР (т.2 а.с.135).
Відповідачем-1 29.12.2018 подано до суду відзив на позов (т.2 а.с.142-148), в якому представник просив відмовити у задоволенні позову у зв`язку з його необґрунтованістю.
З посиланням на п.2 Порядку КМУ №509, ст.ст. 1,11,54 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», п.п.1.1, 2.2, 2.5, 2.8 Положення про управління з питань праці Сумської міської ради, затвердженого рішенням Сумської міської ради від 26.07.2017 №2381-МР, стверджує, що оскаржувана постанова винесена повноважною особою, оскільки начальник управління з питань праці СМР, як керівник виконавчого органу, котрий здійснює контроль за додержанням законодавства про працю, наділений правом накладати штрафи за порушення законодавства про працю.
Стверджує, що оскільки виконання робіт за договорами надання послуг, укладеними з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відноситься до завдань та обов`язків працівника за відповідною посадою - охоронник, вказане свідчить про трудовий характер відносин, а не виконання конкретної роботи за договором надання послуг, а тому позивач повинен був з даними працівниками укласти трудові договори. Додатково на підтвердження вказаного посилається на те, що діяльність із надання охоронних послуг підлягає ліцензуванню, а особи, з якими були укладені договори підприємством, ліцензії на надання охоронних послуг не мали. Дані договори були укладені ТОВ «Інвест-G» без визначення конкретних обсягів робіт, а оплата виконаної роботи здійснювалась щомісячно. В актах здачі-приймання робіт відсутній об`єм виконаної роботи. Вартість виконаної роботи щомісяця майже незмінна у 2017 році - 1600 грн., у 2018 році 1900 грн., тобто не прив`язана до виконаного обсягу робіт, крім того, охоронець не може надати замовнику якийсь конкретний результат роботи. Таким чином, представник відповідача робить висновок, що предметом укладених договорів ТОВ «Інвест-G» з фізичними особами є виконання трудової функції, процес праці, а не її кінцевий результат. Мета роботи охоронця - забезпечувати збереження матеріальних цінностей постійно, протягом усього часу поки він працює. Вказує, що для ТОВ «Інвест-G» важливо, щоб охоронники чергували у певний час доби, а саме з 17.00 вечора до 08.00 ранку (з усних пояснень головного бухгалтера), тобто, щоб вони підпорядковувалися певному графіку та внутрішньому розпорядку, встановленим замовником, також їм надано постійне робоче місце, охоронець зобов`язаний виконувати доручену йому роботу особисто, так, як роботодавець зацікавлений у тому, щоб роботу виконувала саме та фізична особа, яку він залучив, а не хтось інший на прохання охоронника. Тобто, ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 повинні були виконувати систематично певні трудові функції відповідно до визначеного виду виконуваної роботи. На підставі вищевикладеного інспектором праці був зроблений висновок щодо порушення позивачем вимоги частин 1, 3 статті 24 Кодексу законів про працю України.
Також стверджує, що під час винесення оскаржуваної постанови було забезпечено право на участь представника позивача у розгляду справи, про що направлено факсом відповідне повідомлення.
Представник позивача 14.01.2019 подав до суду відповідь на відзив СМР (т.2 а.с.163-164), в якому наполягав на тому, що оскаржувана постанова винесена не уповноваженою особою. Наголосив, що управлінням з питань праці СМР є структурним підрозділом без статусу юридичної особи Сумської міської ради, тому всю відповідальність, у тому числі і фінансову, за дії управління з питань праці СМР несе Сумська міська рада, і тому саме вона є належним відповідачем у справі.
Ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання від 16.01.2019 (т.2 а.с.172), до участі у розгляді справи в якості співвідповідача було залучено управління з питань праці СМР (далі - відповідач-2, управління з питань праці СМР), у зв`язку з чим підготовче засідання було відкладено на 07.02.2019.
22.01.2019 представник Сумської міської ради та управління з питань праці СМР подано до суду заперечення на відповідь на відзив (т.2 а.с.175-178,190-193), в якому представник наполягав на тому, що оскаржувана постанова винесена уповноваженою особою. Просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.
В підготовчому засіданні 07.02.2019 було оголошено перерву до 20.02.2019 (т.2 а.с.198) та надано час для подання заяв по суті спору.
Представником відповідача-2, 08.02.2019 було подано до суду відзив на позов (т.2 а.с.200-206), в якому просив відмовити у задоволенні позову з підстав, зазначених у відзиві, поданому представником Сумської міської ради (а.с.142-147).
В підготовчому засіданні 20.02.2019 було оголошено перерву до 04.03.2019 (т.2 а.с.216) та встановлено строки для подання відповіді на відзив та заперечення на відповідь на відзив.
21.02.2019 позивачем було подано відповідь на відзив управління з питань праці СМР (т.2 а.с.218-222), в якій, з посиланням на ст. 265 Кодексу законів про працю України наголосив на тому, наголосив на тому, що оскаржувана постанова прийнята не уповноваженою особою, оскільки право наклади штрафи має виключно центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, яким управління з питань праці СМР не являється.
Додатково відмітив, що ТОВ «Інвест-G» не здійснює охоронної діяльності, а тому посилання відповідача з приводу дотримання ліцензійних умов, вважає безпідставними.
Також доповнив про порушення відповідачем п.п.19,20,26 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 №295, щодо порушення строків складання та надіслання акта перевірки.
Крім того, щодо повідомлення про час розгляду справи відмічає, що не було засвідчено підписом відповідного працівника про таке повідомлення.
28.02.2019 відповідачем-2 було подано до суду заперечення на відповідь на відзив (т.2 а.с.230-232), в якому представник просив суд відмовити позивачу у задоволенні позову з підстав, зазначених у відзиві. Додатково, наголосив, що відповідно до п. 2 листа Державної служби України з питань праці від 17.01.2019 №470/1/4.3-ДП-19 «Щодо штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення» згідно з вимогами ст. 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органам місцевого самоврядування делеговано повноваження Держпраці щодо здійснення на відповідних територіях державного контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення і накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення у порядку, встановленому законодавством. Тому вважає, що оскаржувана постанова винесена уповноваженою особою. Просив відмовити у задоволенні позову.
Ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання від 04.03.2019 (т.2 а.с.235), підготовче провадження було закрито та призначено справу до розгляду по суті на 28.03.2019.
В судових засідання 28.03.2019 та 10.04.2019 оголошувалася перерва з метою витребування у відповідача додаткового доказу у справі та виклику свідків, які в засідання не з`явились (т.2 а.с.241-242, т.3 а.с.18).
Позивачем також було подано до суду додаткові письмові пояснення (т.3 а.с.12-16), в якому представник позивач підтримав доводи, викладені раніше у позові та відповідях на відзив.
Судове засідання було призначено на 25.04.2019 (т.3 а.с.18).
В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги з підстав, викладених у позові, відповіді на відзив, додаткових поясненнях, підтримав та просив суд їх задовольнити.
Представники відповідача проти позову заперечували та просили суд відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у відзивах та запереченнях на відповідь на відзив.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні матеріали справи, заяви по суті справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи та об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вбачає необхідним позов задовольнити, виходячи з наступного.
В судовому засіданні було встановлено, що ТОВ «Інвест-G» зареєстроване як юридична особа 20.04.1995, що підтверджується копією свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи (т.1 а.с.22).
Відповідно до п.п.3,6 п.5 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №295 від 26.04.2017 (далі Порядок №295), інспекційні відвідування проводяться за рішенням керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятим за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4 - 7 цього пункту (пп.3), в тому числі за інформацією Пенсійного фонду України та його територіальних органів про: - працівників, які виконують роботи (надають послуги) за цивільно-правовими договорами в одного роботодавця більше року (пп.6).
26.09.2018 відповідачем на адресу управління Держпраці у Сумській області на підставі п.5 Порядку №295 направлено листа №499/19.2-11 «Про повідомну реєстрацію інспекційного відвідування» (т.2, а.с.182), на що отримано відповідь від 27.09.2018 №15-28/02/6807/2018 (т.2, а.с.183).
Відповідно до отриманої інформації від Сумського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області та на підставі Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», ст. 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 №280/97-ВР, ст.259 Кодексу законів про працю України, Порядку №295, на підставі отриманої інформації відповідачем було видано наказ про проведення інспекційного відвідування №20 від 01.10.2018 (т.2,а.с.181).
На підставі вказаного наказу було оформлено направлення №ОМС-СМ1671 від 01.10.2018, виданого начальником управління з питань праці СМР на проведення інспекційного відвідування - ТОВ «Інвест-G» головним спеціалістом відділу з питань праці Овсієнко Дарією Юріївною (т.1, а.с.34).
Відповідно до наказу та направлення контролю підлягали питання дотримання трудового законодавства в частині належного оформлення трудових відносин ТОВ «Інвест-G» з найманими працівниками.
В періоді з 02 по 03 жовтня 2018 року було проведено інспекційне відвідування ТОВ «Інвест-G», за результатами якого складено акт інспекційного відвідування юридичної особи, яка використовує найману працю №ОМС-СМ 1671/1444/АВ від 02 жовтня 2018 року, яким зафіксовано порушення позивачем вимог ч.ч.1,3 ст. 24 Кодексу законів про працю України, а саме: використання ТОВ «Інвест-G» найманої праці трьох осіб (які працювали за цивільно-правовими договорами) без належного оформлення, тобто без укладення трудових договорів у письмовій формі та без повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу (т.1,а.с.36-37).
Відповідно до п.27 Порядку №295 у разі наявності порушень вимог законодавства про працю, зафіксованих актом інспекційного відвідування або актом невиїзного інспектування, після розгляду зауважень об`єкта відвідування (у разі їх надходження) інспектор праці проводить аналіз матеріалів інспекційного відвідування або невиїзного інспектування, за результатами якого вносить припис та/або вживає заходів до притягнення винної у допущенні порушень посадової особи до встановленої законом відповідальності.
17 жовтня 2018 року управління з питань праці СМР склало припис про усунення виявлених порушень №ОМС-СМ1671/1444/АВ/П, яким у строк до 17.12.2018 зобов`язано усунути порушення, виявлені в ході інспекційного відвідування, а саме виконання ч.ч.1,3 ст. 24 Кодексу законів про працю України (т.1, а.с.39-40).
Згідно п.п.6,7 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 №509 (далі Порядок №509) про розгляд справи уповноважені посадові особи письмово повідомляють суб`єктів господарювання та роботодавців не пізніше ніж за п`ять днів до дати розгляду рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої посадової особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника. Справа розглядається за участю представника суб`єкта господарювання або роботодавця, щодо якого її порушено. Справу може бути розглянуто без участі такого представника у разі, коли його поінформовано відповідно до пункту 6 цього Порядку і від нього не надійшло обґрунтоване клопотання про відкладення її розгляду.
Тобто, як вбачається з даних приписів, справа може бути розглянута у відсутності суб`єкта господарювання лише за умови дотримання процедури повідомлення про розгляд справи.
01 листопада 2018 року управління з питань праці СМР видало рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу №ОМС-СМ1671/1444/АВ/П/ТД відповідно до якого розгляд справи було призначено на 09 листопада 2018 року (т.1, а.с.41).
08 листопада ТОВ «Інвест-G» звернулося з заявою, вихідний №42 до управління з питань праці СМР, в якій повідомило про неможливість присутності 09.11.2018 директора товариства під час розгляду справи про накладення штрафу у зв`язку з терміновим відрядженням до ТОВ «БРОКЕНЕРГІЯ» м. Охтирка та клопотало у зв`язку з цим про перенесення розгляду справи на іншу дату. До заяви було додано наказ №75 від 08.11.2018 «Про відрядження» та наказ №11 від 08.11.2018 «Про надання основної щорічної відпустки» директору товариства, відповідно до якого директор товариства з 12 листопада 2018 року по 25 листопада 2018 року включно буде знаходитися у відпустці (т.1, а.с.42-45, т.2, а.с.184-186).
09.11.2018 управлінням з питань праці СМР прийнято рішення про продовження строку розгляду справи про накладення штрафу №ОМС-СМ1671/1444/АВ/П/ТД, згідно якого розгляд справи вирішено було провести 14.11.2018 (а.с.46).
14.11.2018 начальником управління з питань праці СМР було прийнято постанову №ОМС-СМ1671/1444/АВ/П/ТД-ФС, якою на ТОВ «Інвест-G» за допуск до роботи трьох працівників у періоді з 01.02.2017 по 31.12.2017; з 01.12.2017 по 31.12.2017, з 01.01.2018 по 31.03.2018; з 01.04.2018 по 30.06.2018; з 01.06.2018 по 30.09.2018 - ОСОБА_1 ; у періоді з 01.02.2017 по 31.12.2017; з 01.07.2018 по 31.12.2018; з 01.04.2018 по 30.06.2018 - ОСОБА_2 ; у періоді з 01.10.2017 по 31.11.2017; з 01.12.2017 по 31.12.2017; з 01.01.2018 по 31.03.2018; з 01.07.2018 по 31.12.2018 - ОСОБА_3 без укладання трудових договорів у письмовій формі на підставі абз.2 ч.2 ст.265 Кодексу законів про працю України накладено штраф у розмірі 335 070,00 грн. (а.с.47).
Надаючи правову оцінку висновкам, викладених в оскаржуваній постанові, суд виходить з наступного.
Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач, посилаючись на ст.265 Кодексу закону про працю України, п.2 Порядку №295, наполягає на тому, що оскаржувана постанова була винесена не уповноваженою на те особою. Суд не може погодитись з вказаною позицією представника позивача, виходячи з наступного.
За приписами ст. 265 Кодексу законів про працю України штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п.2 Порядку №295 державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці: Держпраці та її територіальних органів; виконавчих органів міських рад міст обласного значення та сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад (з питань своєчасної та у повному обсязі оплати праці, додержання мінімальних гарантій в оплаті праці, оформлення трудових відносин) (далі - виконавчі органи рад).
Згідно ст.1, ч.1 ст.11 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виконавчі органи рад - органи, які відповідно до Конституції України та цього Закону створюються сільськими, селищними, міськими, районними в містах (у разі їх створення) радами для здійснення виконавчих функцій і повноважень місцевого самоврядування у межах, визначених цим та іншими законами. Виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи.
Як встановлено в судовому засіданні оскаржувану постанову було винесено начальником управління з питань праці СМР ОСОБА_4 . (т.1, а.с.47, т.3, а.с.8). В свою чергу управління з питань праці та соціального захисту населення СМР відповідно до пп.1.1 Положення про управління з питань праці Сумської міської ради, затвердженого рішення Сумської міської ради від 26.07.2017 №2381-МР (т.2, а.с.150зворот) є виконавчим органом Сумської міської ради.
Відповідно до п.п.2.5, 2.8 вказаного Положення начальник Управління за посадою є інспектором праці та має право здійснювати державний контроль за додержанням суб`єктами господарювання законодавства про працю в межах компетенції Управління. Управління забезпечує організацію здійснення власних та делегованих повноважень органів виконавчої влади, визначених підпунктом 1 пункту «а» статті 27, підпунктом 2 пункту «б» статті 30, підпункту 1 пункту «б» статті 31, підпунктами 1, 8 пункту «б» частини першої, частиною третьою статті 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (за належністю) (т.2, а.с.151).
Згідно з ч.3 ст.34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів міських рад міст обласного значення та об`єднаних територіальних громад, крім повноважень, визначених пунктом "б" частини першої цієї статті, належать: 1) здійснення на відповідних територіях контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у порядку, встановленому законодавством; 2) накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення у порядку, встановленому законодавством.
Враховуючи вказане, суд приходить до висновку, що накладення штрафів за порушення законодавства про працю входить до повноважень начальника управління з питань праці СМР.
Разом з тим, задовольняючи позовні вимоги суд виходить з наступного.
Відповідно до п.20 Порядку №295 акт складається в останній день інспекційного відвідування або невиїзного інспектування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та керівником об`єкта відвідування або його уповноваженим представником. Один примірник акта залишається в об`єкта відвідування. Натомість, як встановлено в судовому засіданні та вбачається з матеріалів справи (т.1, а.с.35), акт інспекційного відвідування юридичної особи, яка використовує найману працю №ОМС-СМ 1671/1444/АВ від 02 жовтня 2018року складений раніше, ніж було закінчено перевірку (03.10.2018).
Згідно п. 3 Порядку №509 уповноважена посадова особа не пізніше ніж через 10 днів з дати складення акта приймає рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу (далі - справа).
В той же час, як вбачається з матеріалів справи (т.1, а.с.41), рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу було прийняте 01.11.2018, тобто майже через місяць після складення акта.
Крім того, як вже зазначалось вище, справа може бути розглянута у відсутності суб`єкта господарювання лише за умови дотримання процедури повідомлення про розгляд справи, а саме не пізніше ніж за п`ять днів до дати розгляду рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої посадової особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника (п.6,7 Порядку №509). Представник відповідача стверджує, що рішення про продовження строку розгляду справи від 09.11.2018 (т.1, а.с.46) було направлено позивачу факсом, однак, жодних доказів, в тому числі, з зазначенням відповідної позначки про це з значенням дати, засвідченої підписом, не надано. Відтак, в матеріалах справи відсутні належні докази повідомлення позивача саме за п`ять днів до дня розгляду (14.11.2018) справи про накладення штрафу.
Також, як встановлено судом, відповідачем під час перевірки було встановлено порушення вимог чч.1,3 ст.24 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України).
Згідно із частиною 1 статті 21 КзпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Відповідно до частин 1 та 3 статті 24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України. Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Частиною 1 статті 265 КЗпП України передбачено, що посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.
Абзацом 2 частини 2 статті 265 КЗпП України встановлено, що юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі: фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту) - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.
За змістом частин 3, 4 статті 265 КЗпП України штрафи, накладення яких передбачено частиною другою цієї статті, є фінансовими санкціями і не належать до адміністративно-господарських санкцій, визначених главою 27 Господарського кодексу України.
Штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Посилаючись на вказані норми відповідачі, стверджують, що ТОВ «Інвест-G» повинно нести відповідальність, що передбачена ст. 265 КЗпП України, оскільки керівником підприємства позивача було допущено до роботи трьох працівників, а саме: ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 без оформлення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та без повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, прийнятті працівника на роботу в порядку встановленому Кабінетом Міністрів України, чим порушено вимоги частин першої та третьої статті 24 КЗпП України.
Однак, суд не може погодитись з позицією відповідачів, щодо встановленого під час перевірки факту допущення позивачем до роботи без укладення трудового договору вищевказаних осіб, виходячи з наступного.
Протягом 2017-2018років між позивачем та фізичними особами Могильним О.А., ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено цивільно-правові договори, згідно з якими виконавці зобов`язувались надати послуги (виконати роботу) замовнику в обсязі і на умовах, передбачених даними договорами, а замовник зобов`язався прийняти та оплатити дані послуги (роботу).
Так, позивачем було укладено цивільно-правовий договір з ОСОБА_1 від 31 січня 2017 року, та додаткова угода до нього від 01.02.2017, фактичний термін дії договору з 01.02.2017 до 01.12.2017. Згідно додаткової угоди від 01.12.2017 про розірвання договору ЦПХ від 31 січня 2017р. договір був розірваний. Також ОСОБА_1 було укладено наступні цивільно-правові договори з ТОВ «Інвест-G»: від 01.12.2017 терміном дії з 01.12.2017 до 31.12.2017, від 29.12.2017 фактичний термін дії з 01.02.2018 до 31.03.2018, від 30.03.2018 терміном дії з 01.04.2018 до 02.05.2018 (розірваний 02.05.2018 згідно додаткової угоди про розірвання Договору ЦПХ від 30.03.2018), від 31.05.2018 термін дії з 01.06.2018 до 30.09.2018 (т.1, а.с.58-65).
Також, між ТОВ «Інвест-G» було укладено цивільно-правовий договір з ОСОБА_2 від 31 січня 2017 р. та додаткова угода до нього від 01.02.2017, розірваний додатковою угодою від 30.09.2017, фактичний термін дії з 01.02.2017 до 30.09.2017; цивільно-правовий договір від 30.03.2018, терміном дії з 01.04.2018 до 30.06.2018 та від 01.07.2018, терміном дії з 01.07.2018 до 31.12.2018 (т.1, а.с.83-87).
Крім того, ТОВ «Інвест-G» було укладено цивільно-правовий договір з ОСОБА_3 від 29 вересня 2017р., розірваний додатковою угодою від 01.12.2017, фактичний термін дії з 01.10.2017 до 30.11.2017, цивільно-правовий договір від 01.12.2017, термін дії договору з 01.12.2017 до 31.12.2017, цивільно-правовий договір від 29.12.2017, термін дії договору з 01.01.2018 до 31.03.2018, а також цивільно-правовий договір від 01.07.2018, термін дії договору з 01.07.2018 до 31.12.2018 (т.1, а.с.100-104).
Відповідно до умов вказаних договорів виконавці зобов`язувались надати замовнику в особі ТОВ «Інвест-G» послуги (виконати роботу) в обсязі і на умовах, передбачених договорами, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити дані послуги (роботи); виконавці не підпорядковуються правилам внутрішнього трудового розпорядку, а самі організовують процес надання послуг, у тому числі використовують власні засоби та матеріали; виконавці вправі залучати відповідних фахівців для якісного і своєчасного надання послуг; послуги (роботу) зазначених фахівців виконавець оплачує за власний рахунок згідно з домовленістю з даними особами; факт надання відповідних послуг (робіт) з боку виконавця буде засвідчуватися актами прийому наданих послуг (виконаної роботи); оплата проводилась щомісячно після виконання робіт (надання послуг), обов`язки виконавця по цивільно-правовому договору надавати послуги, виконати роботу: охорона офісних приміщень; обов`язки замовника: сформулювати виконавцю чітке завдання.
Тобто, у відповідності до укладених договорів між сторонами у передбачених законом порядку та формі було досягнуто згоди щодо усіх істотних умов останніх та підписано сторонами.
Під час укладення договорів виконавці отримували окремо сформульоване чітке завдання охорона офісних приміщень за адресою: АДРЕСА_1 , 8 (т.3, а.с.23-32). Факт виконання відповідних робіт з боку виконавців засвідчується актами здачі-приймання виконаної роботи (т.1, а.с.66-82,88-99,105-111), оплати за виконані роботи - відомостями про нарахування винагороди за договором ЦПХ за лютий 2017р. липень 2018р. (т.1, а.с.131-148), платіжними дорученнями для перерахування винагороди банком за договорами ЦПХ для зарахування виконавцям та списками договірників (т.1, а.с.149-166,167-185), відомостями про розподіл коштів (т.1, а.с.186-204), а перерахування податків і зборів до бюджету із сум доходів, нарахованих та сплачених на користь фізичних осіб-підрядників платіжними дорученнями на сплату податку на доходи фізичних осіб, єдиного соціального внеску, військового збору за вказаний період (т.1, а.с.205-250, т.2, а.с.1-8), копією податкової звітності (т.2, а.с.9-122).
При цьому, суд звертає увагу на те, що в договорах зазначено про те, що виконавці надають послуги власними засобами, самостійно організовує виконання роботи, яка не підпадає під дію правил внутрішнього трудового розпорядку. В свою чергу, договір не містить обов`язку виконавця бути присутнім на підприємстві у визначені робочі години; обов`язку підприємства забезпечувати виконавців матеріально-технічною базою; регламентації процесу праці, часу та тривалості робочого часу. В табелях обліку використання робочого часу (т.1, а.с.112-130), ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не значаться. Як встановлено в судовому засіданні необхідність укладення цивільно-правових договорів з даними особами, обумовлювалась відсутністю в штатному розписі ТОВ «Інвест-G» штатної одиниці охоронника (т.1, а.с.52-57).
Відповідно до вимог ч.1 ст.901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. З матеріалів справи вбачається, що предметом вищенаведених договорів з урахуванням окремо сформульованого завдання є надання послуг (охорона офісних приміщень) на чітко визначеному об`єкті.
Відповідно до вимог ст. 901 Цивільного кодексу України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору. Вказані умови зазначені в укладених між позивачем та виконавцями договорах.
Згідно ч.1 ст.902 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Згідно умов укладених договорів вартість послуг чітко зазначена у договорах, а факт надання послуг засвідчується актами прийому наданих послуг. Таким чином, умови договорів стосовно визначення ціни не суперечать вимогам діючого законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 6 Господарського кодексу України одним із загальних принципів господарювання в Україні є свобода підприємницької діяльності у межах, визначених законом. Конституційним правом, важливим для визначення господарських правовідносин, є право кожного на підприємницьку діяльність, не заборонену законом, закріплене ст.42 Конституції України. Правопорядок у сфері господарювання визначається також комплексом соціальних прав, закріплених Конституцією, насамперед, це право кожного на працю, які він вільно обирає або на яку він вільно погоджується.
Тобто, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 мали конституційне право укладати цивільно-правовий договір та виконувати зобов`язання, передбачені умовами договору.
Представник відповідача, обґрунтовуючи свою позиції відмічає, що виконання робіт за цивільно-правовим договором відноситься до завдань та обов`язків працівника за відповідною посадою «охоронник», що, на його думку, свідчить про трудовий характер відносин, а не виконання конкретної за обсягом роботи за договором, а тому позивач повинен був з даними працівниками укласти трудові договори.
Однак, на переконання суду, лише те, що послуги з охорони офісних приміщень співпадають з назвою відповідної посади згідно Класифікатора професій України ДК 003:2010, не може свідчити про трудовий характер відносин з даними особами, оскільки у даному випадку ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 виконували за цивільно-правовим договором певний обсяг робіт за винагороду, де оплачувався не процес праці, а результат після закінчення роботи за актом наданих послуг (виконаних робіт).
Відсутність всіх обов`язкових реквізитів в акті приймання-передачі виконаних робіт не може свідчити про нікчемність укладення вказаного договору, чи спростувати факт виконання послуг, або ж про те, що в даному випадку договір має характер саме трудового.
Жодних передбачених законом обставин, які б вказували на нікчемність договору позивача з даними особами перевіркою не встановлено, а відповідач не має повноважень на визнання укладених позивачем з виконавцями робіт цивільно-правових договорів недійсними або визнавати їх трудовими чи на власний розсуд тлумачити їх умови.
Суд зауважує, що чинним законодавством України не передбачено конкретних випадків, в яких сторони зобов`язані укладати трудові договори, а в яких цивільно-правові договори (угоди) на виконання певних робіт.
Додані представником відповідача до відзиву копії відомостей розподілу виплат, наданих ПАТ КБ «Приватбанк» з зазначенням характеру виплат як «заробітна плата» (т.2, а.с.157-161), не приймаються до уваги, оскільки як вбачається з копій платіжних доручень в призначенні платежу зазначено, що дані кошти призначені для виплати винагороди за цивільно-правовими договорами (т.1, а.с.149-166). Виплати за цивільно-правовими договорами підтверджується і зазначеною вище податковою звітністю позивача.
Управління з питань праці СМР, приймаючи рішення щодо притягнення ТОВ «Інвест-G» до відповідальності повинно було врахувати всі обставини, що мають значення для прийняття рішення, тобто рішення повинно бути обґрунтованим, як це передбачено ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України. До того ж відповідно до пункту 11 Порядку №295 інспектори праці за наявності службового посвідчення безперешкодно, без попереднього повідомлення мають право:
1) під час проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин за наявності підстав, визначених пунктом 5 цього Порядку, самостійно і в будь-яку годину доби з урахуванням вимог законодавства про охорону праці проходити до будь-яких виробничих, службових, адміністративних приміщень об`єкта відвідування, в яких використовується наймана праця;
2) ознайомлюватися з будь-якими книгами, реєстрами та документами, ведення яких передбачено законодавством про працю, що містять інформацію / відомості з питань, які є предметом інспекційного відвідування, невиїзного інспектування, з метою перевірки їх відповідності нормам законодавства та отримувати завірені об`єктом відвідування їх копії або витяги;
3) наодинці або у присутності свідків ставити керівнику та/або працівникам об`єкта відвідування запитання, що стосуються законодавства про працю, отримувати із зазначених питань усні та/або письмові пояснення;
4) за наявності ознак кримінального правопорушення та/або створення загрози безпеці інспектора праці залучати працівників правоохоронних органів;
5) на надання робочого місця з можливістю ведення конфіденційної розмови з працівниками щодо предмета інспекційного відвідування;
6) фіксувати проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин засобами аудіо-, фото- та відеотехніки;
7) отримувати від державних органів інформацію, необхідну для проведення інспекційного відвідування, невиїзного інспектування.
Таким чином за змістом наведених норм, питання безпосереднього виконання роботи конкретної особи у конкретного суб`єкта господарської діяльності мало бути предметом детальної перевірки та об`єктивного дослідження відповідачем, та відповідач під час інспекційного відвідування, з використанням наданим йому повноваженнями, мав враховувати всі обставини та надані на інспекційне відвідування докази, чого зроблено не було.
Доводи представників відповідачів з посиланням на усні пояснення бухгалтера підприємства позивача, в тому числі про виділення окремого приміщення виконавцям, не підтверджені жодними належними доказами.
При цьому, не приймаючи до уваги, вказані вище доводи відповідачів, суд враховує, що відповідно до ст.21 КЗпП України трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, дотримуючись внутрішнього трудового розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Цивільно-правовий договір - це угода між організацією (підприємством, установою тощо) і громадянином на виконання останнім певної роботи (а саме: договір підряду, договір доручення тощо), предметом якого є надання певного результату праці, але за цього виду договору не виникають трудові відносини, на які поширюється трудове законодавство.
При цьому, як встановлено в судовому засіданні ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було надано чіткий обсяг робіт в чітко обмежений термін (в договорах зазначено чіткий строк дії).
Крім того, основною ознакою, що відрізняє цивільно-правові відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес трудової діяльності, її організація, а за цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, оскільки метою договору є отримання певного матеріального результату. Виконавець за договором, на відміну від працівника, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик.
Умовами цивільно-правових договорів, у даному випадку, зазначено, що виконавці не підпорядковуються правилам внутрішнього трудового розпорядку, та покладено обов`язок організації процесу виконання робіт з використанням власних засобів на виконавця. Тобто, як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 самостійно в межах встановлених строків договору визначали порядок роботи.
За трудовим договором працівника приймають на роботу (посаду), включену до штату підприємства, для виконання певної роботи (певних функцій) за конкретною кваліфікацією, професією, посадою. Працівникові гарантується заробітна плата, встановлені трудовим законодавством гарантії, пільги, компенсації тощо.
В свою чергу, за цивільно-правовим договором оплачується не процес праці, а її результати, котрі визначають після закінчення роботи і оформляють актами здавання-приймання виконаних робіт (наданих послуг), на підставі яких провадиться їх оплата. Договором також може бути передбачено попередню або поетапну оплату. У трудовій книжці не робиться запис про виконання роботи за цивільно-правовими договорами. Водночас відповідно до п. «а» ч.3 ст.56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків зараховується до стажу роботи, що дає право на трудову пенсію.
Згідно умов укладених договорів у даному випадку, як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 отримали винагороду після виконання роботи та складання актів здачі-приймання виконаної роботи за договорами, в яких безпосередньо визначено ціну винагороди.
У цивільно-правових відносинах діє принцип свободи договору, тобто сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст.627 Цивільного кодексу України).
Відповідальність працівника за трудовим договором регулюється лише імперативними нормами, тобто нормами КЗпП України та інших актів трудового законодавства, що не можуть змінюватися сторонами у договорі, а відповідальність виконавця послуг (підрядника) у цивільно-правових відносинах визначається сторонами у договорі або чинним законодавством України, зокрема нормами Цивільного кодексу України.
Умовами цивільно-правових угод, укладених між позивачем та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .. передбачено, що сторони несуть відповідальність згідно вимог чинного законодавства України. Зазначені умови притаманні саме цивільно-правовим договорам.
Таким чином, досліджуючи договори, укладені позивачем з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , суд дійшов висновку, що за своїм предметом та умовами вони є цивільно-правовими, а не трудовими. Однак, відповідачем під час прийняття оскаржуваної постанови не було прийнято вказані вище обставини до уваги.
Посилання представників відповідачів на Закон України «Про ліцензування видів господарської діяльності» від 02.03.2015 №222-VІІІ, а також на п.15 Ліцензійних умов провадження охоронної діяльності, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.11.2015 №960, на спростовує зазначений вище висновок суду, оскільки, підприємство позивача згідно кодів КВЕД, зазначених у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань не здійснює охоронної діяльності.
Окремо слід зазначити, що відповідно до ч.1 ст. 6 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05.04.2007 №877-V під час проведення позапланового заходу з`ясовуються лише ті питання, необхідність перевірки яких стала підставою для здійснення цього заходу, з обов`язковим зазначенням цих питань у посвідченні (направленні) на проведення заходу державного нагляду (контролю). Як встановлено в судовому засіданні контролю підлягали лише питання щодо дотримання трудового законодавства в частині належного оформлення трудових відносин з найманими працівниками. У зв`язку з чим, на переконання суду, посилання відповідачів на наявність чи відсутність відповідної дозвільної документації, що не було предметом перевірки, є безпідставним.
Таким чином, відповідачами не надано суду достатніх доказів того, що позивач вчинив дії щодо допуску ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до роботи без оформлення трудового договору, які підпадають під ознаки порушення ч.ч.1.3 ст. 24 КЗпП України. Отримавши під час перевірки докази, які потребували додаткової перевірки, інспектор не був позбавлений можливості зібрати інші докази, в тому числі, фіксувати проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин засобами аудіо-, фото- та відеотехніки, відібрати пояснення від осіб, з яким були укладені договори, в тому числі щодо встановлення факту наявності постійного робочого місця, підпорядкування їх певному графіку та внутрішньому розпорядку, встановленим замовником, зібрати інші докази, які у своїй сукупності дали б змогу дійти висновку про наявність факту порушення позивачем трудового законодавства.
Згідно ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до 2. ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини у справі, досліджені докази, оцінюючи докази в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, суд приходить до висновку, що фактичний допуск до роботи ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 без укладення трудового договору не був підтверджений тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, відповідачем не було надано належних та допустимих доказів на обґрунтування своєї позиції, оскаржувана постанова начальником управління з питань праці СМР не була прийнята обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а тому не може відповідати критеріям правомірності, визначених у ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, є протиправною та підлягає скасуванню, у зв`язку з чим суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Відповідно до ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до п.1.1. Положення про управління з питань праці Сумської міської ради, яке затверджено рішенням Сумської міської ради від 26.07.2017 р. №2381-МР «Про Положення про управління з питань праці Сумської міської ради», управління з питань праці СМР є виконавчим органом Сумської міської ради і не має статусу юридичної особи.
Тому, суд вважає за необхідне стягнути на користь ТОВ «Інвест-G» за рахунок бюджетних асигнувань Сумської міської ради 5026,06 грн. судових витрат у вигляді судового збору, сплаченого згідно з платіжного доручення від 29.11.2018 №2610 (т.1, а.с.3).
Керуючись ст.ст. 90, 241, 242, 243, 244, 245, 246, 250, 255, 295, 297, п.15.5 Розділу VІІ Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Визнати протиправною та скасувати постанову управління з питань праці Сумської міської ради від 14.11.2018 №ОМС-СМ1671/1444/АВ/П/ТД-ФС, якою на товариство з обмеженою відповідальністю "Інвест-G" накладено штраф у розмірі 335070,00грн..
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 06.05.2019.

Суддя І.Г. Шевченко