Справа № 200/3978/19-а
Суддя: Циганенко А.І.
Дата ухвалення: 2019-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2019 р. Справа№200/3978/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Циганенка А.І., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

14 березня 2019 року шляхом надіслання пошти позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача, Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради, у якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 10 липня 2018 року щодо відмови у наданні позивачу щомісячної адресної допомоги як внутрішньо переміщеній особі;

- зобов`язати відповідача призначити позивачу виплату щомісячної адресної допомоги як внутрішньо переміщеній особі та стягнути з відповідача заборгованість, починаючи з 08 червня 2018 року по день ухвалення судом рішення у справі.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що його було взято на облік, як внутрішньо переміщену особу. З 01 вересня 2017 року по 30 червня 2020 року він є студентом другого курсу денної форми навчання, що є підставною для отримання одноразової грошової допомоги внутрішньо переміщеним особам.

У червні та грудні 2018 року позивач звертався до Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради з заявами про призначення та виплату щомісячної адресної допомоги, проте, на його думку, відповідачем протиправно відмовлено у наданні такої допомоги.

Відповідач надіслав до суду відзив на позов та просить у його задоволенні відмовити. Посилається на те, що особам працездатного віку, яким виплату грошової допомоги було припинено відповідно до пункту 7 Порядку №505, грошова допомога на наступний строк не призначається, а тому позивачу відмовлено в призначенні допомоги.

25 березня 2019 року відкрито провадження у справі та її розгляд призначений за правилами спрощеного позовного провадження.

25 березня 2019 року від позивача та відповідача витребувані докази.

24 квітня 2019 року призначено справу до розгляду у судовому засіданні на 13 травня 2019 року.

До судового засідання сторони не з`явилися, про дату, час та місце засідання повідомлені належним чином.

Враховуючи неявку сторін, суд, на підставі частини дев`ятої статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) здійснює розгляд цієї справи у письмовому провадженні.

Дослідивши докази та письмові пояснення, викладені в заявах по суті справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення проти нього, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.6), ідентифікаційний номер НОМЕР_1 (а.с.7) є внутрішньо переміщеною особою та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 19 листопада 2016 року № (а.с.10).

Як вбачається з відзиву та матеріалів справи позивач отримував щомісячну адресну допомогу в управлінні соціального захисту населення Центрального району Маріупольської міської ради в складі сім`ї ОСОБА_2 , яка є його матір`ю, як неповнолітня дитина з 03 грудня 2014 року по 31 травня 2016 року.

02 грудня 2016 року рішенням відповідача здійснено перерахунок в межах терміну призначення, у зв`язку зі зміною категорії працездатності ОСОБА_1 , а саме з 01 серпня 2016 року по 18 вересня 2016 року позивачу виплачувалася допомога у розмірі 442,00 гривень, з 19 вересня 2016 року по 18 листопада 2016 року в розмірі 221,00 гривень (а.с.27).

Відповідно до довідки Маріупольського професійного машинобудівного ліцею від 04 березня 2019 року №267 позивач навчається на 2 курсі, в групі №4 за професією «кухар, кондитер», форма навчання денна, термін навчання з 01 вересня 2017 року по 30 червня 2020 року (а.с.44).

08 червня 2018 року позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам на покриття витрат на проживання та зазначив про те, що навчається (а.с.33).

10 липня 2018 року рішенням відповідача відмовлено ОСОБА_1 у наданні допомоги на проживання без зазначення причини такої відмови з посиланням на конкретну норму законодавства.

08 січня 2019 року позивачем повторно подано заяву до відповідача про призначення щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам на покриття витрат на проживання та зазначено про навчання (а.с.36).

19 лютого 2019 року рішенням відповідача відмовлено ОСОБА_1 у призначенні адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам на покриття витрат на проживання. В обґрунтування відмови вказано, що відповідно до пункту 7 постанови КМУ №505 від 01 жовтня 2014 року, якщо працездатна особа не працевлаштувалася протягом двох місяців з дня призначення допомоги на проживання (розмір на наступні два місяці зменшується на 50%) на наступний період припиняється (а.с.35).

Здійснивши оцінку обставин справи та надавши їм юридичної кваліфікації, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Порядок надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 505 (далі Порядок).

Відповідно до пункту 2 Порядку грошова допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які стоять на обліку в структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органах з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи), з дня звернення за її призначенням і виплачується по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж шість місяців.

Разом з цим, з огляду на інші положення пункту 2 Порядку, така допомога могла бути призначена і на кожний наступний шестимісячний строк, у випадку подання представником сім`ї до уповноваженого органу заяви, в якій повідомляється про відсутність змін, що впливають на призначення грошової допомоги, а також пред`явлення довідки всіх членів сім`ї про взяття їх на облік як осіб, які переміщуються, строк дії яких продовжено на наступний період.

Згідно із пунктом 3 Порядку надання щомісячної адресної допомоги, грошова допомога особам, які переміщуються, призначається на сім`ю та виплачується одному з її членів за умови надання письмової згоди довільної форми про виплату грошової допомоги цій особі від інших членів сім`ї.

Порядком надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, встановлено, що грошова допомога особам, які переміщуються, призначається на сім"ю та виплачується одному з її членів за умови надання письмової згоди довільної форми про виплату грошової допомоги цій особі від інших членів сім"ї (далі - уповноважений представник сім"ї) у таких розмірах: для непрацездатних осіб (пенсіонери, інваліди, діти) - 884,00 грн. на одну особу (члена сім"ї); для працездатних осіб - 442,00 грн. на одну особу (члена сім"ї).

Для призначення грошової допомоги на наступний шестимісячний строк уповноважений представник сім`ї подає до уповноваженого органу або установи уповноваженого банку (у випадку, передбаченому пунктом 5 цього Порядку) заяву, в якій повідомляє про відсутність змін, що впливають на призначення грошової допомоги, а також пред`являє довідки всіх членів сім`ї про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб. Відповідно до пункту 5 Порядку надання щомісячної адресної допомоги, до заяви, в якій уповноважений представник сім`ї повідомляє про відсутність змін, що впливають на призначення грошової допомоги, додаються копії документів, визначених в абзаці сьомому пункту 3 цього Порядку, засвідчені підписом уповноваженого представника сім`ї.

Згідно із пунктом 6 Порядку надання щомісячної адресної допомоги, грошова допомога не призначається у разі, будь-хто з членів сім`ї має у власності житлове приміщення, розташоване в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України, райони проведення антитерористичної операції та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення; будь-хто з членів сім`ї має на депозитному банківському рахунку кошти у сумі, що перевищує 10-кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб.

Таким чином, для продовження отримання особою щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, необхідно дотримання таких умов:

- особа повинна постійно проживати на території України;

- особа повинна бути внутрішньо переміщеною;

- особа повинна знаходитися на обліку в структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, структурних підрозділах з питань соціального захисту населення виконавчих органів міських, районних у містах рад;

- уповноважений представник сім`ї особи, яка бажає отримати таку допомогу, повинен звернутися до уповноваженого органу за фактичним місцем проживання (перебування) з відповідною заявою та пред`явити паспорт громадянина України або інший документ, що посвідчує особу, письмові згоди довільної форми про виплату грошової допомоги цій особі від інших членів сім`ї та довідки всіх членів сім`ї про взяття на облік осіб, які переміщуються, і при цьому в заяві має бути повідомлено про відсутність змін, що впливають на призначення грошової допомоги;

- особа не повинна бути власником або мати членів сім`ї, які мають у власності житлове приміщення, розташоване в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України, райони проведення антитерористичної операції та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення, або членів сім`ї, які мають на депозитному банківському рахунку кошти у сумі, що перевищує 10-кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб.

Виходячи з норм пункту 7 Порядку надання щомісячної адресної допомоги, якщо у складі сім`ї, якій призначено грошову допомогу, є особи працездатного віку (крім громадян, які доглядають за дітьми до досягнення ними трирічного віку; громадян, які доглядають за дітьми, що потребують догляду протягом часу, визначеного у медичному висновку лікарсько-консультативної комісії, але не більш як до досягнення ними шестирічного віку; громадян, які мають трьох і більше дітей віком до 16 років і доглядають за ними; громадян, які доглядають за інвалідами I групи або дітьми-інвалідами віком до 18 років, або інвалідами I чи II групи внаслідок психічного розладу, або особами, які досягли 80-річного віку; а також фізичних осіб, які надають соціальні послуги, та студентів денної форми навчання), які не працевлаштувалися, в тому числі за сприянням державної служби зайнятості, або перебувають в трудових відносинах з роботодавцями на тимчасово окупованій території України, в районах проведення антитерористичної операції чи населених пунктах, що розташовані на лінії зіткнення, але фактично не працюють, протягом двох місяців з дня призначення виплати грошової допомоги, її розмір для працездатних членів сім`ї на наступні два місяці зменшується на 50 відсотків, а на наступний період - припиняється.

Виплата щомісячної адресної допомоги дійсно була припинена позивачу на підставі пункту 7 Порядку надання щомісячної адресної допомоги, проте суд не може погодитися із тим, що позивач, перебуваючи у статусі студента денної форми навчання, не має права на призначення щомісячної адресної допомоги.

Згідно із абзацом 8 пункту 3 Порядку надання щомісячної адресної допомоги, особам працездатного віку, яким грошова допомога була припинена відповідно до пункту 7 цього Порядку, грошова допомога на наступний строк не призначається.

Аналіз вищенаведених положень Порядку дозволяє дійти висновку, що грошова допомога на наступний строк не призначається тільки тим особам, які продовжують перебувати у статусі не працевлаштованої (безробітної) особи. В разі, якщо така особа розпочала навчання студентом денної форми і її статус не суперечить пунктам 2, 3, 5, 6 Порядку надання щомісячної адресної допомоги, то вона знову набуває право на призначення щомісячної адресної допомоги.

Вказаний підхід відповідає не тільки нормам вищенаведеного Порядку, але також відповідає духу та меті надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам, які полягають в тому, що така допомога протягом послідових шестимісячних періодів надається всім внутрішньо переміщеним особам або сім`ям внутрішньо переміщених осіб, які працевлаштувалися на новому місці проживання, або розпочали навчання на денній формі та не є власниками житлових приміщень, розташованих в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України, райони проведення антитерористичної операції та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення, або не мають на депозитному банківському рахунку коштів у сумі, що перевищує 10-кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб.

Суд звертає увагу на те, що діючим Порядком не встановлено жодного обмеження особи звернутись з новою заявою про призначення щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

Частиною другою статті 9 КАС України встановлено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Таким чином, враховуючи, що позивачу відмовлено у призначенні та виплаті допомоги рішеннями від 10 липня 2018 року та 19 лютого 2019 року з однакових підстав, визнаних судом необґрунтованими, суд вважає, що такі рішення є протиправними та підлягають скасуванню.

Відповідно до частини першої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Крім того, Європейський Суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п.53 рішення у справі «Ковач проти України» від 7 лютого 2008 року, п.59 рішення у справі «Мельниченко проти України» від 19 жовтня 2004 року, п.50 рішення у справі «Чуйкіна проти України» від 13 січня 2011 року, п.54 рішення у справі «Швидка проти України» від 30 жовтня 2014 року тощо).

Це означає, що суд має оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними та людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав.

Відповідно до частини другої статті 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

За статтею 14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

Разом з тим суд не може підміняти Департамент соціального захисту населення Маріупольської міської ради, уповноважений на виконання функцій з призначення та виплати адресної допомоги, та на свій розсуд зобов`язувати призначити та виплатити адресну допомогу з 08 червня 2018 року.

Таким чином, для повного захисту прав, свобод та інтересів, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву про призначення щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам на покриття витрат на проживання від 08 червня 2018 року з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Позовна вимога про стягнення з відповідача заборгованості, починаючи з 08 червня 2018 року по день ухвалення судом рішення у справі, не підлягає задоволенню, оскільки така заборгованість відсутня.

Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору ухвалою суду від 25 березня 2019 року, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 2, 5-10, 20, 22, 25, 72-76, 90, 132, 139, 143, 159, 241-246, 250, 251, 255, 291, 295, 297, 371, 382, підпунктом 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

адміністративний позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради (місцезнаходження: 87500, Донецька область, м. Маріуполь, просп. Мира, буд. 70; ) про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити у частково.

Визнати протиправними та скасувати рішення Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради від 10 липня 2018 року та 19 лютого 2019 року, якими відмовлено ОСОБА_1 у наданні допомоги на проживання.

Зобов`язати Департамент соціального захисту населення Маріупольської міської ради повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам на покриття витрат на проживання від 08 червня 2018 року з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Повний текст рішення складений 23 травня 2019 року.

Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана безпосередньо до Донецького окружного адміністративного суду у строки, встановлені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Циганенко А.І.