Справа № 500/94/18
Суддя: Крусян А.В.
Дата ухвалення: 2019-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2019 р.м.ОдесаСправа № 500/94/18

Головуючий першої інстанції Бурнусус О.О.

Час та місце ухвалення судового рішення «---», м. Ізмаїл

Повний текст судового рішення складений 22.02.2019р.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Крусяна А.В.,

суддів Градовського Ю.М., Яковлєва О.В.,

за участю секретаря судового засідання Синіговець А.В.,

представника позивача Гліщинського Я.В., представника відповідача Безлущенка О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 22 лютого 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Одеської митниці Державної фіскальної служби про скасування постанови у справі про порушення митних правил, -

В С Т А Н О В И В:

09.01.2018р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Одеської митниці ДФС про визнання протиправною та скасування постанови у справі про порушення митних правил від 13.12.2017 року №1246/50000/17, за ознаками вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.485 Митного кодексу України та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів, що становить 591147грн.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що він є нерезидентом, оскільки має постійне місце проживання в іноземній державі та перебуває в Україні менше ніж 183 дні на рік, має більш тісні особисті та економічні зв`язки в іноземній державі, а тому в його діях відсутній склад порушення митних правил передбачений ст.485 Митного кодексу України.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 22.02.2019р. у задоволенні позову відмовлено з підстав того, що позивач при тимчасовому ввезенні на територію України транспортного засобу іноземної реєстрації приховав громадянство України з метою ухилення від сплати платежів, які підлягають сплаті при імпорті товару.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилається на помилкове застосування судом вимог закону, внаслідок чого просить рішення суду скасувати та прийняти нове про задоволення позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, що 15.08.2017 року о 21:20 до пункту пропуску «Рені-Джюрджюлешти (авто)» митного поста «Ізмаїльський» Одеської митниці ДФС, по смузі руху «зелений коридор» прибув легковий автомобіль марки «FORD MONDEO»,

державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , кузов НОМЕР_2 НОМЕР_3 ,

країна реєстрації - Великобританія, 2008 року випуску, тип двигуна дизельний, об`єм двигуна 1997 куб. см., який прямував з України (м. Рені) до Молдови (с.Джурджулешти), під керуванням громадянина України ОСОБА_1 , який надав для митного оформлення паспорт громадянина Болгарії НОМЕР_4 , виданий 25.09.2012р. органом МВР Софія.

Під час здійснення митного контролю та перевірки документів встановлено, що 16.07.2017р. через пункт пропуску «Ягодин - Дорогуск» митного поста «Ягодин» Волинської митниці ДФС, громадянин ОСОБА_1 , ввіз легковий автомобіль марки «FORD MONDEO», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , кузов НОМЕР_2 НОМЕР_3 , країна реєстрації - Великобританія, в митному режимі «тимчасове ввезення» до одного року. Відповідно до інформації модулю «Орієнтування» АСМО «Інспектор» (орієнтування №725/15-70-20-03) зазначено, що громадянин ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та має паспорт громадянина України НОМЕР_5 , а також ідентифікаційний код платника податків № НОМЕР_6 (згідно листа відділу адресно довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області № 47/1).

Враховуючи вищевикладені обставини, головним державним інспектором Одеської митниці ДФС складено протокол про порушення митних правил №1246/50000/17 від 15.08.2017 року щодо порушення ОСОБА_1 . ст.485 Митного кодексу України (надалі МК України). /т.1 а.с.17-18/

24.10.2017 року позивачем надано до Одеської митниці ДФС пояснення щодо протоколу про порушення митних правил №1246/50000/17 від 15.08.2017 року. /т.1 а.с.21-23/

Висновком експертного автотоварознавчого дослідження про оцінку транспортного засобу від 17.11.2017р. №155/17 експертом визначено середню вартість транспортного засобу «FORD MONDEO», реєстраційний номер НОМЕР_1 , яка складає 73805,89грн. /т.1 а.с.202-204/

Листом Одеської митниці ДФС від 28.11.2017 року №12881/10/15-720-20-08 повідомлено позивача про дату, час та місце розгляду справи про порушення митних правил №1246/50000/17, за ознаками правопорушення передбаченого ст.485 МК України. /т.1 а.с.110-112/

13.12.2017 року заступником начальника Одеської митниці ДФС - начальником управління протидії митним правопорушенням та міжнародної взаємодії винесено постанову у справі про порушення митних правил №1246/50000/17, за ознаками вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ст.485 МК України та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів, що становить 591147грн. /т.1 а.с.13-16/

Не погоджуючись з притягненням до адміністративної відповідальності, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Перевіривши матеріали справи, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції про безпідставність позовних вимог з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст.4 МК України, ввезенням транспортних засобів на митну територію України вважається сукупність дій, пов`язаних із переміщенням транспортних засобів через митний кордон України у будь-який спосіб у відповідному напрямку; дозвіл органу доходів і зборів - це надання особі усно, письмово (паперовим або електронним документом) чи шляхом проставляння відбитка особистої номерної печатки на супровідних документах (деклараціях, відомостях) права на вчинення певних дій.

Відповідно до ст.103 Митного кодексу України тимчасове ввезення - це митний режим, відповідно до якого іноземні товари, транспортні засоби комерційного призначення ввозяться для конкретних цілей на митну територію України з умовним повним або частковим звільненням від оподаткування митними платежами та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності і підлягають реекспорту до завершення встановленого строку без будь-яких змін, за винятком звичайного зносу в результаті їх використання.

Згідно із ч.ч. 1, 6 ст.104 Митного кодексу України митний режим тимчасового ввезення може бути застосований до товарів, що надходять на митну територію України, та до товарів, що зберігаються під митним контролем або поміщені в інший митний режим, який передбачає їх перебування під митним контролем.

Для поміщення товарів у митний режим тимчасового ввезення особа, відповідальна за дотримання митного режиму, повинна: 1) подати органу доходів і зборів, що здійснює випуск товарів, транспортних засобів комерційного призначення у режимі тимчасового ввезення, документи на такі товари, транспортні засоби, що підтверджують мету їх тимчасового ввезення; 2) у випадках, передбачених законодавством, надати органу доходів і зборів зобов`язання про реекспорт товарів, транспортних засобів комерційного призначення, які тимчасово ввозяться, у строки, встановлені органом доходів і зборів; 3) подати органу доходів і зборів дозвіл відповідного компетентного органу на тимчасове ввезення товарів, якщо отримання такого дозволу передбачено законодавством; 4) сплатити митні платежі відповідно до статті 106 цього Кодексу або забезпечити виконання зобов`язання із сплати митних платежів відповідно до розділу X цього Кодексу.

Відповідно до ст.257 МК України, декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.

Статтями 277, 278 МК України передбачено, що об`єктом оподаткування митом є товари, що ввозяться (пересилаються) на митну територію України в обсягах, які підлягають оподаткуванню митними платежами відповідно до розділу XII Митного Кодексу, а також розділів V та VI Податкового кодексу України. При цьому, датою виникнення податкових зобов`язань із сплати мита разі ввезення товарів на митну територію України є дата подання органу доходів і зборів митної декларації для митного оформлення або дата нарахування такого податкового зобов`язання органом доходів і зборів у випадках, визначених цим Кодексом та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.292 МК України митні платежі не сплачуються у разі, якщо відповідно до цього Кодексу, Податкового кодексу України, інших законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України: 1) товари не є об`єктом оподаткування митними платежами; 2) щодо товарів надано звільнення або повне умовне звільнення від сплати митних платежів - у період дії такого звільнення і при дотриманні умов, у зв`язку з якими його надано; 3) при ввезенні товарів на митну територію України або вивезенні товарів з митної території України товари були поміщені у митний режим, який відповідно до положень цього Кодексу не передбачає сплату митних платежів, - на період дії цього режиму та при виконанні умов, що випливають з такого режиму; 4) коли загальна фактурна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України або вивозяться за межі митної території України громадянами, не перевищує обсягів, які не є об`єктом оподаткування митними платежами відповідно до розділу XII цього Кодексу.

Частинами 1, 2 ст.380 МК України встановлено, що тимчасове ввезення громадянами-нерезидентами на митну територію України транспортних засобів особистого користування дозволяється на строк до одного року. Обов`язковою умовою допуску зазначених транспортних засобів до тимчасового ввезення на митну територію України є реєстрація цих транспортних засобів в уповноважених органах іноземних держав, що підтверджується відповідним документом. Транспортні засоби особистого користування, що тимчасово ввозяться на митну територію України громадянами-нерезидентами, не підлягають письмовому декларуванню та звільняються від подання документів, що видаються державними органами, уповноваженими здійснювати види контролю, зазначені у статті 319 цього Кодексу. Пропуск таких транспортних засобів через митний кордон України здійснюється без застосування до них заходів гарантування, передбачених розділом Х цього Кодексу.

При цьому, відповідно до ч. 3 ст. 380 МК України, тимчасове ввезення громадянами-резидентами транспортних засобів особистого користування, що класифікується за товарними позиціями 8702, 8703, 8704 (загальною масою до 3,5 тонни), 8711 згідно УКТ ЗЕД та причепів до них товарної позиції 8716 згідно з УКТ ЗЕД дозволяється на строк до одного року під письмове зобов`язання про їх зворотне вивезення за умови письмового декларування в порядку, передбаченому законодавством України для громадян, після сплати всіх митних платежів, які відповідно до закону підлягають сплаті при імпорті таких транспортних засобів.

Отже, умовою для отримання дозволу митниці на тимчасове ввезення на митну територію України транспортного засобу особистого користування громадянами-резидентами є оформлення митної декларації шляхом проставляння посадовою особою відтиску особистої номерної печатки та сплата обов`язкових митних платежів. У разі невиконання цих умов, громадянин-резидент не має законних підстав, згідно з вимогами ст.380 МК України, на можливість застосування тимчасового ввезення автомобіля.

Транспортні засоби особистого користування, що тимчасово ввозяться на митну територію України громадянами-нерезидентами, не підлягають письмовому декларуванню та звільняються від подання документів, що видаються державними органами, уповноваженими здійснювати види контролю, зазначені у ст.319 цього Кодексу. Пропуск таких транспортних засобів через митний кордон України здійснюється без застосування до них заходів гарантування, передбачених розділом X цього Кодексу. Пальне, що міститься у звичайних (встановлених заводом-виробником) баках зазначених транспортних засобів, не підлягає письмовому декларуванню та не є об`єктом оподаткування митними платежами.

Таким чином, необхідність сплати особою, при ввезенні на територію України транспортного засобу для особистого користування, митних платежів або звільненні від їх сплати залежить від того, чи є особа резидентом чи нерезидентом.

Статтею 4 МК України визначено, що нерезиденти це, зокрема іноземці та особи без громадянства, громадяни України, які мають постійне місце проживання за межами України, у тому числі ті, які тимчасово перебувають на території України (п. «в» ч.33); резиденти це, зокрема, громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які мають постійне місце проживання в Україні, у тому числі ті, які тимчасово перебувають за кордоном (п. «в» ч.50); постійне місце проживання - місце проживання на території будь-якої держави не менше одного року громадянина, який не має постійного місця проживання на території інших держав і має намір проживати на території цієї держави протягом будь-якого строку, не обмежуючи таке проживання певною метою, і за умови, що таке проживання не є наслідком виконання цим громадянином службових обов`язків або зобов`язань за договором (контрактом) (ч.45).

Отже, громадянин України може бути нерезидентом лише якщо має постійне місце проживання за межами України.

Закон України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» визначає обов`язковість оформлення громадянами, які виїжджають на постійне проживання за межі України, необхідних для цього документів центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

Згідно з положеннями Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», п.5.3 Порядку розгляду в дипломатичних представництвах або консульських установах України за кордоном клопотань громадян України, - які виїхали за її межі тимчасово, про залишення на постійне проживання за кордоном, затвердженого наказом Міністерства закордонних справ України від 22.11.1999 № 201, документом, що підтверджує постійне проживання громадянина України за кордоном, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон зі штампом «Постійне проживання» або таким написом (з відміткою про дату внесення та із зазначенням посади і прізвища особи, яка його внесла), який скріплюється підписом посадової особи та печаткою відповідного територіального підрозділу Міністерства закордонних справ України або дипломатичного представництва чи консульської установи України за кордоном.

Так, відповідно до інформації модулю «Орієнтування» АСМО «Інспектор» (орієнтування №725/15-70-20-03) ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та має паспорт громадянина України НОМЕР_5 , а також ідентифікаційний код платника податків № НОМЕР_6 (згідно листа відділу адресно довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області № 47/1).

Оскільки доказів оформлення позивачем документів для постійного проживання за кордоном, або доказів втрати позивачем громадянства України суду не надано, і позивач на наявність таких обставин не посилається, станом на 16.07.2017р. ОСОБА_1 був громадянином України та мав постійне місце проживання на території України, а отже мав статус громадянина-резидента.

Крім того. згідно п.1 ст.2 Закону України «Про громадянство України», якщо громадянин України набув громадянство (підданство) іншої держави або держав, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України. Якщо іноземець набув громадянство України, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України.

Адже, наявність у позивача громадянства України, навіть при наявності у нього громадянства Болгарії, зобов`язувала його ввозити на територію України вищевказаний транспортний засіб виключно в статусі громадянина України, оскільки ст.2 Закону України «Про громадянство України» не передбачає альтернативи у визначенні громадянства особи, яка одночасно має громадянство України та громадянство іншої держави у правових відносинах з державними органами України.

При цьому такий висновок не суперечить положенням «Стамбульської Конвенції про тимчасове ввезення».

Так, відповідно до ст.2 п.«а», ст.5 п.«b» і ст.6 Додатку С «Стамбульської Конвенції про тимчасове ввезення» користуються правом на тимчасове ввезення відповідно до статті 2 цієї Конвенції транспортні засоби комерційного чи приватного використання. Для того, щоб можна було скористатись правами на пільги, що надаються цим Додатком, транспортні засоби приватного використання повинні бути зареєстрованими на території, яка не є територією тимчасового ввезення, на ім`я особи, яка зареєстрована або постійно проживає за межами території тимчасового ввезення, і ввозитись та використовуватись особами, які постійно проживають на такій території. Згода на тимчасове ввезення транспортних засобів надається без вимагання митного документа або гарантії.

Дана Конвенція, як міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, не встановлює інших правил, ніж ті, що встановлені статтею 2 Закону України «Про громадянство України».

Тобто, ця Конвенція не надає особі, яка одночасно має громадянство України та громадянство іншої держави, права на свій розсуд визначати в якому статусі їй виступати у правових відносинах з державними органами України - в якості громадянина України (резидента), чи в якості громадянина іншої держава (нерезидента).

Колегія суддів вважає, що позивач, як особа, що одночасно має громадянство України та громадянство Болгарії, при ввезені вищевказаного транспортного засобу на територію України повинен був задекларувати його як громадянин України і відповідно до вимог ч.3 ст.380 МК України сплатити необхідні митні платежі.

Дії позивача по ввезенню цього автомобіля на територію України в статусі громадянина Болгарії, тобто в якості нерезидента, на думку колегії суддів були направлені на ухилення від сплати митних платежів, які передбачені ч.3 ст.380 МК України, а тому такі дії могли бути кваліфіковані відповідачем за ст.485 МК України.

Так, відповідно до ч.4 ст.296 Митного кодексу України у разі нецільового використання товарів, щодо яких було надано умовне звільнення від оподаткування, а також порушення умов митних режимів, поміщення в які передбачає умовне звільнення від оподаткування, застосовуються ставки митних платежів, що діють на день прийняття органом доходів і зборів митної декларації для митного оформлення. Митна вартість товарів, їх кількість чи інші характеристики, що використовуються для визначення бази оподаткування, визначаються на день застосування ставок митних платежів.

Відповідно до п.27 ст.4 МК України митні платежі складаються з мита, акцизного податку із ввезених на митну територію України підакцизних товарів (продукції) та податку на додану вартість із ввезених на митну територію України товарів (продукції).

Згідно Закону України «Про митний тариф України» розмір ввізного мита визначається за встановленими цим законом ставками в процентному відношенні від митної вартості.

Ставки акцизного податку визначені статтею 215 Податкового кодексу України залежно від об`єму двигуна автомобіля.

Базою оподаткування податком на додану вартість згідно ст.188 ПК України буде договірна вартість товару з урахуванням загальнодержавних податків та зборів.

Згідно з п.189.3 ст.198 ПК України ціна продажу вживаного транспортного засобу визначається: для осіб, не зареєстрованих як платники податку, виходячи з ціни, зазначеної у договорі купівлі-продажу, але не нижче оціночної вартості такого засобу, розрахованої суб`єктом оціночної діяльності, уповноваженим здійснювати оцінку відповідно до закону; для платників податку виходячи з договірної (контрактної) вартості, але не нижче звичайних цін. (п.189.3)

Згідно ст.51 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу. Визначення митної вартості товарів, що переміщуються через митний кордон України у митних режимах, відмінних від митного режиму імпорту, здійснюється згідно з положеннями статей 65, 66 цього Кодексу.

Оскільки вищевказаний автомобіль ввозився на територію України у режимі, відмінному від митного режиму імпорту, то визначення митної вартості повинно було здійснюватися відповідно до положень ст.65, ст.66 МК України.

Частиною 1 ст.65 МК України визначено, що митною вартістю товарів, що ввозяться в Україну відповідно до митних режимів, відмінних від режиму імпорту, є ціна товару, зазначена у рахунку-фактурі чи рахунку-проформі. Визначення митної вартості товарів, що ввозяться на митну територію України та поміщуються в митні режими, відмінні від режиму імпорту (крім митного режиму транзиту) зі справлянням митних платежів, здійснюється відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Глава 9 МК України встановлює наступні методи визначення митної вартості: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Відповідно до Правил митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України, які затверджені наказом Державної митної служби України від 17.11.2005 року №1118 (у редакції наказу Державної митної служби України від 17.03.2008 року №229), вартість транспортного засобу визначається згідно з документами про право власності на цій транспортний засіб, а у разі відсутності такої інформації - згідно з висновком відділу митного органу, у зоні діяльності якої розташовано пункт пропуску через державний кордон України, через який переміщується транспортний засіб.

Такий порядок визначення вартості транспортного засобу застосовується при його ввезенні на територію України у режимі імпорту, тобто при добровільному декларуванні цього транспортного засобу.

У даному випадку добровільне декларування позивачем транспортного засобу «FORD MONDEO», реєстраційний номер НОМЕР_1 в режимі імпорту відсутнє, а визначення вартості здійснювалось в процедурі розгляду справи про порушення митних правил, проведення якої регламентовано МК України.

Відповідно до ст.508 МК України однією із процесуальних дій у справі про порушення митних правил може бути експертиза, яка в свою чергу відповідно до вимог ст.515 та ст.516 МК України призначається на підставі постанови посадової особи митного органу, у провадженні якої знаходиться справа про порушення митних правил, якщо для з`ясування питань, що виникають у справі про порушення митних правил, виникла потреба у спеціальних знаннях з окремих галузей науки, техніки, мистецтва, релігії тощо.

Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженою наказом Міністерства юстиції від 24 листопада 2003 року №142/5/2092, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395 (надалі - Методика) встановлено механізм оцінки (визначення вартості) колісних транспортних засобів (надалі - КТЗ), а також вимоги дооформлення результатів оцінки, оціночні процедури визначення вартості КТЗ.

Відповідно до п. 4.3. вказаної методики за результатами оцінки оцінювач складає звіт про оцінку КТЗ. За результатом оцінки, виконаної суб`єктом оціночної діяльності - органом державної влади або органом місцевого самоврядування самостійно, складається акт оцінки КТЗ. У разі проведення судової автотоварознавчої експертизи за результатами здійснення відповідних досліджень експерт складає висновок експерта.

Отже, одним із доказів у справі про порушення митних правил згідно п.4 ч.1 ст.495 МК України може бути висновок експерта.

Висновком експертного автотоварознавчого дослідження про оцінку транспортного засобу від 17.11.2017р. №155/17 експертом визначено середню вартість транспортного засобу «FORD MONDEO», реєстраційний номер НОМЕР_1 в країні реєстрації на 16.07.2017р., яка складає 73805,89грн. /т.1 а.с.202-204/

Разом з тим, консультаційний висновок ТОВ «ЕКСПЕРТ ІН» від 07.12.2018 р. за №2/12-Р вказуючи на недоліки експертного автотоварознавчого дослідження № 155/17 про оцінку транспортного засобу від 17.11.2017р. не зазначає безпосередню вартість вказаного транспортного засобу, отже не спростовує його, а тому ОСОБА_1 не надав суду відповідного доказу щодо іншої вартості транспортного засобу марки «FORD MONDEO».

Як вбачається з матеріалів справи, сума митних платежів що підлягала сплаті ОСОБА_1 при ввезені на територію України вищезазначеного транспортного засобу розрахована заступником начальника митного поста-начальником відділу митного оформлення №2 митного поста «Ізмаїльський» Одеської митниці ДФС, тобто належною посадовою особою, на підставі висновку експертного автотоварознавчого дослідження про оцінку транспортного засобу від 17.11.2017р. №155/17 та становить 197049,48грн. /т.1 а.с.200/

Відповідно до ст.485 МК України заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою митному органу документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв`язку з якими було надано такі пільги, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів

Таким чином адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 591147грн., накладене оскаржуваною постановою, визначене у порядку та розмірі передбаченому МК України.

Відповідно до ст.10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Враховуючи викладене, ОСОБА_1 при тимчасовому ввезені на територію України транспортного засобу іноземної реєстрації, надаючи паспорт громадянина Болгарії, вчинив дії з метою ухилення від сплати митних платежів, які підлягають сплаті при імпорті таких транспортних засобів, усвідомлював протиправний характер своїх дій та бажав настання шкідливих наслідків, а тому суд не вбачає підстав для скасування постанови у справі про порушення митних правил від 13.12.2017 року №1246/50000/17, за ознаками вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого МК України та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів, що становить 591147грн.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.467 МК України, якщо справи про порушення митних правил відповідно до статті 522 цього Кодексу розглядаються органами доходів і зборів, адміністративне стягнення за порушення митних правил може бути накладено не пізніше, ніж через шість місяців з дня вчинення правопорушення, а у разі розгляду органами доходів і зборів справ про триваючі порушення митних правил, у тому числі передбачені статтями 469, 477 - 481, 485 цього Кодексу, - не пізніше, ніж через шість місяців з дня виявлення цих правопорушень.

Оскільки правопорушення, вчинене позивачем було виявлено саме 15.08.2017р., колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що накладення адміністративного стягнення постановою від 13.12.2017р. здійснено до спливу встановленого шестимісячного строку з дня виявлення цього правопорушення, передбаченого ч.1 ст.467 МК України.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому в порядку ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає його без змін.

Керуючись ст.ст.272, 286, 315, 316, 321, 322 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 22 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення, та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Крусян А.В.
Судді Градовський Ю.М. Яковлєв О.В.