Справа № 440/846/19
Суддя: Г.В. Костенко
Дата ухвалення: 2019-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2019 року м. ПолтаваСправа № 440/846/19

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Костенко Г.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Колодяжного Д.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Захаренка О.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Полтавській області про визнання дій незаконними, визнання неправомірною та скасування вимоги,

В С Т А Н О В И В:

11.03.2019 ОСОБА_1 (надалі ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДФС у Полтавській області (надалі ГУ ДФС у Полтавській області, відповідач) про:

- визнання незаконними дій ГУ ДФС України у Полтавській області щодо нарахування ЄСВ за відсутності доходу;

- визнання неправомірною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 07.02.2019 № Ф-1275-54.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з 02.10.2017 позивач перебуває в трудових відносинах з ПАТ "НАК "Нафтогаз України" та на даний час обіймає посаду головного юрисконсульта з особливо важливих справ відділу виконавчих проваджень Юридичного департаменту ПАТ "НАК "Нафтогаз України". З 10.10.2017 позивач має свідоцтво на право зайняття адвокатською діяльністю. З 10.01.2018 позивач перебуває на обліку в органах доходів і зборів як самозайнята особа. ГУ ДФС у Полтавській області у відношенні позивача було винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 07.02.2019 № Ф-1275-54 в розмірі 2457,18 грн, з якою позивач не погоджується посилаючись на те, що він отримує дохід виключно у вигляді заробітної плати перебуваючи у трудових відносинах з ПАТ "НАК "Нафтогаз України", із якої в повному обсязі утримуються всі види податків і зборів, зокрема, його роботодавцем (ПАТ "НАК "Нафтогаз України") сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в загальній сумі 93820,82 грн. Водночас, позивач зазначив, що як самозайнята особа - адвокат позивач не працює та доходів від професійної діяльності не отримує, тому нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування як самозайнятій особі є подвійним оподаткуванням одного доходу.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 15.03.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №440/846/19. Вирішено розгляд адміністративної справи здійснювати за правилами загального позовного провадження.

03.04.2019 відповідач надав до суду відзив (а.с.54-55), в якому просив відмовити в задоволенні позову посилаючись на те, що оскільки згідно даних ІКП - ОСОБА_1 . відкритої по платежу 71040000, станом на 31.01.2019 року обліковувалась недоїмка у розмірі 2457,18 грн, 07.02.2019 сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-1275-54. Зазначає, що у разі якщо платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування". При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

12.04.2019 до суду надійшла відповідь на відзив (а.с.61-63), у якій позивач відхиляє доводи відповідача. Звертає увагу суду на позицію Верховного суду викладену у постанові від 28.03.2019 у справі №820/6324/17.

26.04.2019 відповідачем подано заперечення на відповідь на відзив (а.с.69-70), у яких відповідач дублює позицію викладену у відзиві.

Ухвалою суду від 06.05.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 20.05.2019.

У судовому засіданні позивач вимоги позовної заяви підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, просив відмовити у його задоволенні, посилаючись на обставини викладені у відзиві на позовну заяву, запереченнях на відповідь на відзив.

Суд, заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив такі факти та відповідні до них правовідносини.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач, ОСОБА_1 з 02.10.2017 перебуває у трудових відносинах з ПАТ "НАК "Нафтогаз України" та на даний час обіймає посаду головного юрисконсульта з особливо важливих справ відділу виконавчих проваджень Юридичного департаменту ПАТ "НАК "Нафтогаз України", що підтверджено витягом з наказу від 28.09.2017 №268-к (а.с.20) та копією трудової книжки позивача (а.с.21-24).

10.10.2017 на підставі рішення Ради адвокатів Полтавської області №13 позивач отримав свідоцтво на право зайняття адвокатською діяльністю від 10.10.2017 серії ПТ №1843, копія якого міститься в матеріалах справи (а.с.30).

З 10.01.2018 позивач взятий на облік у Лубенській об`єднаній податковій інспекції ГУ ДФС у Полтавській області (Хорольське відділення), що підтверджено довідкою від 10.01.2018 №001 (а.с.31).

Судом встановлено, що ГУ ДФС України у Полтавській області у відношенні позивача було винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску від 07.02.2019 № Ф-1275-54 в розмірі2457,18 грн (а.с.18).

Незгода позивача із вказаною вимогою зумовила його на звернення до суду з даним позовом, при вирішенні якого суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до положень пункту 41.1 статті 41 Податкового кодексу України, контролюючими органами є центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову та державну політику з адміністрування єдиного внеску, державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового та митного законодавства, законодавства з питань сплати єдиного внеску та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган, його територіальні органи.

Згідно підпункту 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, самозайнята особа - це платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності

Незалежна професійна діяльність - це участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Порядок обчислення і сплати єдиного внеску встановлено положеннями Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" №2464-VІ, згідно частин 2 та 3 статті 9 якого, обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок. Обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Відповідно до частини восьмої статті 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок. Періодом, за який платники єдиного внеску подають звітність до органу доходів і зборів (звітним періодом), є календарний місяць, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, для яких звітним періодом є календарний рік. У разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця її останнім звітним періодом є період з дня закінчення попереднього звітного періоду до дня державної реєстрації припинення підприємницької діяльності такої фізичної особи.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

Водночас, перелік платників та особливості сплати єдиного внеску в залежності від категорії унормовано статтею 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".

Згідно пунктом 5 частини першої статті 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", платниками єдиного внеску є особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Так, особи, які провадять в тому числі адвокатську діяльність та отримують дохід від цієї діяльності, віднесені згідно пункту 5 частини першої статті 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" до платників єдиного внеску.

Отже, необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, незалежної професійної адвокатської діяльності як самозайнята особа та отримання доходу від такої діяльності. При цьому, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю лише посвідчує право адвоката на здійснення професійної діяльності, однак не є підставою та доказом здійснення адвокатської діяльності.

Пунктом 2 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачено, що адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Згідно положень статті 13 вказаного вище Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою. Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, може відкривати рахунки в банках, мати печатку, штампи, бланки (у тому числі ордера) із зазначенням свого прізвища, імені та по батькові, номера і дати видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

Матеріалами справи підтверджено, що з 02.10.2017 позивач перебуває в трудових відносинах з ПАТ "НАК "Нафтогаз України" та на даний час обіймає посаду головного юрисконсульта з особливо важливих справ відділу виконавчих проваджень Юридичного департаменту ПАТ "НАК "Нафтогаз України".

Таким чином, позивач надає правову допомогу в рамках трудових відносин з ПАТ "НАК "Нафтогаз України" перебуваючи на посаді головного юрисконсульта з особливо важливих справ відділу виконавчих проваджень Юридичного департаменту ПАТ "НАК "Нафтогаз України" та не провадить незалежну професійну діяльність як самозайнята особа.

Суд зазначає, що з наданих позивачем до суду документів, а саме:

- довідки про доходи ОСОБА_1 за 2018 рік, виданої НАК "Нафтогаз України" 01.03.2019 (а.с.25);

- індивідуальної відомості про застраховану особу - ОСОБА_1 , за формою ОК-5 (а.с.26-27);

- відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податку про суми виплачених доходів та утриманих податків (відповідь на запит у електронному вигляді від 24.02.2019 (а.с.28-29),

слідує, що протягом 2018 року позивачем отримано прибуток у загальному розмірі 443404,37 грн та роботодавцем позивача сплачено єдиний соціальний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування з суми 426458,26 грн на загальну суму 93820,82 грн.

Таким чином, підтверджено той факт, що єдиний внесок за застраховану особу (позивача) сплачено страхувальником - його роботодавцем ПАТ "НАК "Нафтогаз України" за 2018 рік у розмірі 93820,82 грн.

При цьому, представником відповідача до суду не надано будь - яких пояснень або належних та допустимих доказів того, що позивач здійснює незалежну професійну діяльність поза межами ПАТ "НАК "Нафтогаз України" як самозайнята особа та отримує дохід від такої діяльності.

Враховуючи те, що позивач як самозайнята особа (адвокат) поза межами ПАТ "НАК "Нафтогаз України" не працює, відповідно доходів від незалежної професійної діяльності не отримує, тому визначена в оскаржуваній вимозі ГУ ДФС України у Полтавській області від 07.02.2019 № Ф-1275-54 сума єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 2457,18 грн фактично є подвійним оподаткуванням одного й того самого доходу позивача.

Вказане повністю узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 28.03.2019 у справі №820/6324/17 (адміністративне провадження №К/9901/51065/18, №К/9901/50934/18).

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку суду, відповідачем не доведено правомірність та обґрунтованість оскаржуваної вимоги про сплату боргу (недоїмки) з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

При цьому, суд звертає увагу, що в прохальній частині позивач просить також визнати протиправними дії відповідача.

Позивач на власний розсуд визначає, чи порушені його права рішеннями, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень. Проте ці рішення, дія або бездіяльність повинні бути такими, які породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин.

Між тим, принцип, наведений в статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, полягає у захисті порушеного права від порушення, що вже відбулося, тобто в наявності матеріально - правового інтересу позивача відносно дій (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень.

На підставі викладеного, суд приходить до висновків, що у випадку оскарження позивачем дій суб`єкта владних повноважень, які не порушують прав або охоронюваних законом інтересів позивача, або не підлягають судовому оскарженню взагалі, суд повинен відмовити у задоволенні позову.

Наведене свідчить, що оскаржувані дії мають бути такими, що породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки позивача або можуть породжувати, змінювати або припиняти права та обов`язки позивача в майбутньому.

При цьому, відповідно до положень статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися у спосіб, що забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

В даному випадку, належним способом, що забезпечує ефективний захист прав та інтересів позивача, є скасування вимоги від 07.02.2019 № Ф-1275-54, а відтак, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Щодо заявленого позивачем клопотання щодо звернення до Верховного Суду для вирішення питання щодо внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності статті 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" в частині визначення суми єдиного внеску, що не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць, суд зазначає.

Відповідно до частини 3, 4 статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Якщо суд доходить висновку, що закон чи інший правовий акт суперечить Конституції України, суд не застосовує такий закон чи інший правовий акт, а застосовує норми Конституції України як норми прямої дії.

У такому випадку суд після винесення рішення у справі звертається до Верховного Суду для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності закону чи іншого правового акта, що віднесено до юрисдикції Конституційного Суду України.

Згідно з абз. 3 пункту 1 частини першої статті 150 Конституції України, до повноважень Конституційного Суду України належить вирішення питань про відповідність Конституції України (конституційність), зокрема, законів.

А згідно пункту першого частини першої статті 7 Закону України від 13.07.2017 №2136-VIII "Про Конституційний Суд України" до повноважень Суду належить вирішення питань про відповідність Конституції України (конституційність) законів України та інших правових актів Верховної Ради України, актів Президента України, актів Кабінету Міністрів України, правових актів Верховної Ради Автономної Республіки Крим.

Враховуючи положення частини 4 статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України, суд повинен звернутися до Верховного Суду для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності закону за умови, якщо під час розгляду справи дійде висновку, що закон суперечить Конституції України.

Разом з тим, судовим розглядом не встановлено суперечності між Конституцією України та Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".

Таким чином, клопотання позивача задоволенню не підлягає.

Щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Враховуючи часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та сплату останнім при зверненні до суду судового збору у розмірі 768,40 грн згідно квитанції від 06.03.2019 №38, суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДФС України у Полтавській області на користь позивача витрати зі сплати судового збору в розмірі 384,20 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ) до Головного управління ДФС у Полтавській області (, вул. Європейська, 4, м. Полтава, Полтавська область, 36014) про визнання дій незаконними, визнання неправомірною та скасування вимоги - задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДФС у Полтавській області від 07 лютого 2019 року № Ф-1275-54 про сплату боргу (недоїмки) у розмірі 2457,18 (дві тисячі чотириста п`ятдесят сім гривень вісімнадцять копійок).

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління ДФС у Полтавській області () на користь ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у сумі 384,20 (триста вісімдесят чотири гривні двадцять копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених пунктом 15.5 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції від 03.10.2017 року.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 23 травня 2019 року.

Головуючий суддя Г.В. Костенко