Справа № 0740/1065/18
Суддя: Калинич Я. М.
Дата ухвалення: 2019-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

14 травня 2019 року м. Ужгород№ 0740/1065/18
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді - Калинич Я. М.

при секретарі судового засідання - Попович М.М.

за участю:

позивач: ОСОБА_1 ,

представник відповідача: Сатмарі Н.М.,

представник третьої особи: Левицький А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на боці відповідача - державне підприємство "Ужгородське лісове господарство" про оскарження дій суб`єкта владних повноважень, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області (далі - відповідач, ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області), в якому просить: 1) визнати протиправними дії Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області щодо надання відмови у наданні дозволу та зобов`язати вчинити дії, а саме повторно розглянути, згідно порядку, який передбачений ст. 118 Земельного Кодексу України, клопотання від 18.06.2018 року (вхідна реєстрація від 18.06.2018 №О-1399/0/17-18) про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для надання у власність орієнтовною площею 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, яка розташована за межами населеного пункту на території Кам`яницької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області. 2) Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Закарпатській області у встановлений судом строк подати звіт про виконання даного судового рішення.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2018 року відкрито провадження у даній адміністративній справі.

Протокольною ухвалою суду від 03 січня 2019 року залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - ДП «Ужгородське лісове господарство».

У судовому засіданні позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі з мотивів, наведених в позовній заяві. Пояснив, що 18 червня 2018 року звернувся до відповідача з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для надання у власність орієнтовною площею 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, які розташована за межами населеного пункту на території Кам`яницької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області. Однак, відповідач у наданні даного дозволу відмовив, мотивуючи відмову тим, що дана земельна ділянка перебуває у користуванні ДП «Ужгородське лісове господарство». Позивач вважає дану відмову незаконною, протиправною, безпідставною та такою, що порушує його конституційні права, виходячи з наступного. Місце розташування земельної ділянки не відноситься до земель лісового фонду і не перебуває відповідно до Державного акту на право постійного користування землею серії НОМЕР_1 від 03 грудня 1996 року у користуванні ДП «Ужгородське лісове господарство». Зазначене підтверджується «Технічним звітом по виготовленню державного акту на право постійного користування землею Ужгородського державного лісогосподарського підприємства», зафіксованими у звіті координатами про винесення у натуру при виготовленні акту на постійне користування, довідкою ДП «Закарпатський науково-дослідний проектний інститут землеустрою» № 01-16/632 від 10 вересня 2018 року. Даний інститут був розробником та виконавцем даної документації, яка є підставою для виготовлення державного акту на постійне користування Ужгородського державного лісогосподарського підприємства і підтверджує надання недостовірних даних відповідачем. Також позивач вважає, що законні підстави для відмови у наданні дозволу, з огляду на норми ст. 118 Земельного кодексу України, - відсутні. Згідно частини 7 даної статті Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Жодних із зазначених вище причин відмови у наданні відповідного дозволу на приватизацію земельної ділянки позивачу надано не було. Тим самим, порушено право позивача на землю, яке передбачено Конституцією України та Земельним кодексом України. На підставі вищенаведеного просить позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнала з мотивів, що містяться у відзиві на позовну заяву, проти задоволення таких заперечила. Пояснила, що розглянувши клопотання ОСОБА_1 від 18 червня 2018 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, які розташовані за межами населеного пункту на території Кам`яницької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, враховуючи всю надану інформацію та у зв`язку з невідповідністю місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, керуючись ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України, відповідачем надано відмову, яка мотивована тим, що зазначена на картографічних матеріалах земельна ділянка перебуває у користуванні ДП «Ужгородське лісове господарство» відповідно до державного акту на право постійного користування землею серії НОМЕР_1 , право на яку не припинено. Відповідно до інформації відділу в Ужгородському районі Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області згідно картографічних матеріалів земельна ділянка площею 2,0000 га розташована за межами населеного пункту на території Кам`яницької сільської ради Ужгородського району, відповідно до форми статистичної звітності 6-зем станом на 01 січня 2016 року; категорія земель - землі ліси та інші лісовкриті площі; форма власності - державна; агровиробнича група ґрунтів - відсутня, не включена до переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, права на які виставляються на земельні торги.

Крім того, розпорядженням голови Ужгородської райдержадміністрації № 19 від 15 січня 1996 року Кам`яницькому щебеневому заводу та території Кам`яницької сільської ради квартал 26 та 27 було надано в користування земельну ділянку площею 71,9 га. Земельна ділянка площею 8,95 га в кварталі 26 на території Кам`яницької сільської ради була повернута в користування ДП «Ужгородське лісове господарство» на підставі розпорядження Ужгородської РДА № 8 від 10 січня 2005 року. Згідно індексної кадастрової карти земельна ділянка, яку ОСОБА_1 .. бажає отримати у власність, знаходиться у 26 контурі та перебуває у постійному користуванні ДП «Ужгородське лісове господарство».

Що стосується довідки ДП «Закарпатський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» № 01-16/632 від 10 вересня 2018 року, - то «Технічний звіт по виготовленню державного акту на право постійного користування землею Ужгородському державному лісогосподарському підприємству - 1996 року», на підставі якого ДП «Ужгородське лісове господарство» виданий державний акт НОМЕР_1 , розроблений без прив`язки до сучасної геодезичної мережі Державної геодезичної референтної системи координат УСК-2000, а вищевказаний технічний звіт був розроблений із використанням системи координат СК-63, яка була запроваджена ще 14 лютого 1963 року. Отже, співставлення даних різних систем координат є неможливим. Комплекс робіт із землеустрою, топографо-геодезичні роботи щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки згідно Державного акту не здійснювалися у сучасній системі координат та відомості до Державного земельного кадастру не вносилися. Технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) виготовляється відповідно до ст. 55 Закону України «Про землеустрій» згідно якої встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів, на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Ці межі закріплюються межовими знаками встановленого зразка, на підставі розробленої та затвердженої технічної документації із землеустрою, технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок або проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Комплекс робіт із встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) включає: підготовчі роботи, топографо-геодезичні, картографічні роботи та роботи із землеустрою, камеральні роботи, складання і оформлення матеріалів технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), а також встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх на місцевості межовими знаками.

Відповідно до п. 2 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Державний земельний кадастр» земельні ділянки, право власності на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номеру. П. 2 постанови Кабінету Міністрів України № 449 від 02 квітня 2002 року «Про затвердження форми державного акта на право власності на земельну ділянку та державного акта на право постійного користування земельною ділянкою» раніше видані державні акти на право приватної власності на землю або постійного користування земельною ділянкою залишаються чинними і підлягають заміні у разі добровільного звернення громадян або юридичних осіб. Обов`язок переоформлення права користування земельною ділянкою, який міститься у п. 6 Перехідних положень Земельного кодексу України, визнаний неконституційним на підставі рішення Конституційного суду України від 22 вересня 2005 року. Чинне законодавство не містить чіткого регулювання щодо порядку переоформлення права користування земельними ділянками, тобто, приведення його у відповідність до діючого редакції Земельного кодексу України. Відтак, у господарюючих суб`єктів чітко не встановлений обов`язок вчиняти дії, що пов`язані із переоформленням такого права на право власності або право оренди. Беручи до уваги те, що державний акт на право постійного користування землею серії НОМЕР_1 є правовстановлюючим документом «старого взірця», який був виготовлений без проведення комплексу робіт з геодезичного встановлення відповідно до сучасної системи координат меж земельної ділянки, відомості про земельні ділянки не внесені до Державного земельного кадастру, що, в свою чергу, не дає змоги визначення точних меж земельних ділянок в натурі (на місцевості), включених до державного акта на право постійного користування землею серії НОМЕР_1 на місцевості. З огляду на вищенаведене вважає, що відмова відповідача обґрунтована законними підставами. Позиція відповідача є законною та такою, що відповідає вимогам земельного законодавства, оскільки місце розташування земельної ділянки, яку ОСОБА_1 бажає отримати у власність, не відповідає вимогам чинного законодавства та нормативно-правових актів України.

Також вважає, що позовна вимога щодо зобов`язання відповідача повторно розглянути клопотання про надання дозволу на земельну ділянку, то повноваження відповідача щодо надання дозволу на право на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у користування або у власність - є дискреційними повноваженнями та виключно компетенцією уповноваженого органу.

Також з приєднаних до відзиву доказів вбачається, що ДП «Закарпатський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» листом № 01-16/733 від 24 жовтня 2018 року повідомило, що комплекс робіт із землеустрою, топографо-геодезичні роботи щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки згідно державного акту на право постійного користування серії НОМЕР_1 - не здійснювався, план меж землекористування Кам`яницького держлісгоспу складався ще у 1996 році і, враховуючи уточнену інформацію, просить на брати до уваги довідки, видані ДП «Закарпатський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» за №№ 01-16/634 - 01-16/637 від 10 вересня 2018 року.

На підставі вищенаведеного просила у задоволенні позову відмовити.

Представник третьої особи яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - ДП «Ужгородське лісове господарство» у судовому засіданні позовні вимоги не визнав з мотивів, що містяться у поясненні на позовну заяву, проти задоволення таких заперечив. Пояснив, що на підставі розпорядження Ужгородської районної державної адміністрації від 10.01.2005 р. № 8 «Про створення комісії прийому-передачі рекультивованих земель Кам`яницького щебеневого заводу» земельна ділянка площею 8,95 га в кварталі 26 на території Кам`яницької сільської ради була повернута в користування ДП «Ужгородське ЛГ», що підтверджується копією акту прийому-передачі від 17 січня 2005 року. Таким чином, спірна земельна ділянка передана в користування ДП «Ужгородське ЛГ» після виготовлення державного акту на право постійного користування землею серія НОМЕР_1 від 03.12.1996 року. Беручи до уваги те, що державний акт є правовстановлюючим документом, «старого взірця», який був виготовлений без проведення комплексу робіт з геодезичного встановлення відповідної до сучасної системи координат меж земельної ділянки, відомості про земельні ділянки не внесені до Державного земельного кадастру, що в свою чергу не дає змогу визначення точних меж земельних ділянок в натурі (на місцевості), включених до державного акту на право постійного користування землею серія НОМЕР_1 на місцевості. Відповідно до п. 5 прикінцевих положень Лісового кодексу України до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування. Також зазначають, що згідно з матеріалами базового лісовпорядкування ДП «Ужгородське ЛГ» затвердженого 2011р., зазначена земельна ділянка відноситься до лісового фонду та знаходиться у кварталі 26 виділу 7 Кам`яницького лісництва ДП «Ужгородське ЛГ». Крім того, вказують, що в позовній заяві, як на доказ неправомірності рішення ГУ Держгеокадастру в Закарпатській області, позивач посилається на довідку ДП «Закарпатський науково - дослідний та проектний інститут землеустрою», від 10.09.2018 № 01-16/632 в якій зазначається, що межі спірної земельної ділянки не накладаються на межі лісового фонду ДП «Ужгородське ЛГ». Однак, листом від 24.10.2018 № 01-16/733 ДП «Закарпатський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» фактично спростувало наведене вище твердження та просило не брати до уваги при розгляді судових спорів зазначену вище довідку. На підставі викладеного «ДП Ужгородське ЛГ» просив суд в задоволені адміністративного позову ОСОБА_2 відмовити повністю.

Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, розглянувши подані документи та матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

В судовому засіданні встановлено, що 18 червня 2018 року позивач звернувся згідно порядку, що передбачений ст. 118 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) до Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для надання у власність орієнтовною площею 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, яка розташована за межами населеного пункту на території Кам`яницької сільської ради, Ужгородського району Закарпатської області.

За результатами розгляду вищезазначеного клопотання позивача, враховуючи всю надану інформацію та у зв`язку з невідповідністю місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, керуючись ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України, відповідачем надано відмову, яка мотивована тим, що зазначена на картографічних матеріалах земельна ділянка перебуває у користуванні ДП «Ужгородське лісове господарство» відповідно до державного акту на право постійного користування землею серії НОМЕР_1 , право на яку не припинено.

З метою надання відповідної інформації про земельну ділянку до суду, щодо якої позивач має намір отримати дозвіл щодо відведення земельної ділянки у власність Головне управління Держгеокадастру у Закарпатській області звернулось листом від 20.06.2018 №О-1399/0-2247/0/18-18 до відділу в Ужгородському районі Головного управління про надання всієї наявної інформації про земельну ділянку відповідно до поданого клопотання позивача у письмовому та електронному вигляді, згідно відомостей з Державного земельного кадастру, а також викопіювання з індексної кадастрової карти (плану), на якій орієнтовно відображено запитувану земельну ділянку.

Відповідно до інформації відділу в Ужгородському районі Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області згідно картографічних матеріалів земельна ділянка площею 2,0000 га розташована за межами населеного пункту на території Кам`яницької сільської ради Ужгородського району, відповідно до форми статистичної звітності 6-зем станом на 01 січня 2016 року; категорія земель - землі ліси та інші лісовкриті площі; форма власності - державна; агровиробнича група ґрунтів - відсутня, не включена до переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, права на які виставляються на земельні торги.

Відповідно до пунктів 1-3, підпунктів 13, 18, 19 пункту 4 Положення про Головне управління Держгеокадастру у Закарпатській області, затвердженого наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 17 листопада 2016 № 308, Головне управління Держгеокадастру у Закарпатській області є територіальним органом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру та йому підпорядковане. Голова місцевої державної адміністрації координує діяльність Головного управління і сприяє йому у виконанні покладених на нього завдань.

Головне управління Держгеокадастру в Закарпатській області у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства, дорученнями Прем`єр-міністра України, наказами Міністерства аграрної політики та продовольства України, дорученнями Міністра аграрної політики та продовольства України, його першого заступника та заступників, наказами Держгеокадастру, дорученнями Голови Держгеокадастру та його заступників, актами місцевої державної адміністрації та органів місцевого самоврядування, а також цим Положенням.

Завданням Головного управління є реалізація повноважень Держгеокадастру на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці.

Відповідач відповідно до покладених на нього завдань: розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в межах, визначених Земельним кодексом України, на території Закарпатської області.

Відповідно до статті 6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

У відповідності до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із частиною 2 статті 78 Земельного кодексу України, право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Відповідно до частини 1 статті 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Згідно із частиною 6 статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 ЗК України, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку (абзац перший частини сьомої статті 118 ЗК України).

Згідно з ч. 4 ст. 122 ЗК України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Наказом Мінстату України від 07.12.1993 № 273 була затверджена форма державної статистичної звітності по земельних ресурсах « 6-зем» («Звіт про наявність земель та розподіл їх по землекористувачах, власниках землі та угіддях»), відповідно до якої формувалася статистична звітність про наявність земель та розподіл їх по землекористувачах, власниках землі та угіддях, а в звіті зазначався власник або користувач відповідної земельної ділянки. Відповідно до вказаного Положення про порядок ведення державного земельного кадастру наказом Держкомстату України від 05.11.1998 № 377 (реєстрація в Мінюсті від 14.12.1998 за № 788/3228) була розроблена, затверджена та діяла Інструкція із заповнення державної статистичної звітності з кількісного обліку земель (форми 6-зем, 6а-зем, 6б-зем, 2-зем) (надалі - Інструкція), наказ Мінстату України від 07.12.1993. № 273 було скасовано.

Відповідно до Інструкції з заповнення державної статистичної звітності з кількісного обліку земель (форми №№ 6-зем, 6а-зем, 6б-зем, 2-зем), затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 05.11.1998 року № 377, зареєстрованої в Міністерстві юстиції 14.12.1999 року за № 788/3228 у звітах вказують площі земель і розподіл їх за власниками землі, землекористувачами, угіддями та видами економічної діяльності в межах територій, які входять до адміністративно - територіальних одиниць, у тому числі окремо - в межах населених пунктів, зрошувані та осушені землі, розподіл земель за формами власності. У першому розділі форми N 6-зем у рядку 96 враховуються дані про землі запасу, а саме: землі, не передані у власність і не надані у користування, а також землі, право власності на які або користування якими припинено. Зазначені землі призначені для передання у власність або надання у користування і перебувають в межах населених пунктів. Однак, відповідно до наказу № 190 від 19.08.2015 року зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08 вересня 2015 року за № 1084/27529, наказ Державного комітету статистики України від 05 листопада 1998 року № 377 втратив чинність з 01.01.2016 року.

Отже, відповідно до даних вищезазначеного рядка статистичної звітності по формі 6-зем, земельна ділянка, щодо якої позивач має намір отримати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність відноситься до категорії земель - ліси та інші лісовкриті площі.

Крім того, відповідно до листа відділу в Ужгородському районі Головного управління від 18.10.2018 року №1134/402-18-0.28 та наявних матеріалів повідомлено, що розпорядженням голови Ужгородської райдержадміністрації від 15.01.1996 року № 19 Кам`яницькому щебеневому заводу та території Кам`яницької сільської ради, квартал 26 та 27 було надано в користування земельну ділянку площею 71,9 га.

Враховуючи вищенаведене, а також згідно індексної кадастрової карти земельна ділянка, яку позивач бажає отримати у власність знаходиться у 26 контурі та перебуває у постійному користуванні ДП «Ужгородське лісове господарство».

Щодо довідки яка видана ДП «Закарпатським науково-дослідним та проектним інститутом землеустрою» від 10.09.2018 року за №01-16/632 та на яку посилається позивач суд зазначає наступне.

«Технічний звіт по виготовленню державного акту на право постійного користування землею Ужгородському державному лісогосподарському підприємству - 1996 року» на підставі якого ДП «Ужгородському лісовому господарству» виданий Державний акт на право постійного користування землею серія НОМЕР_1 (надалі - Державний акт) розроблений без прив`язки до сучасної геодезичної мережі Державної геодезичної референцної системи координат УСК-2000, а вище вказаний технічний звіт був розроблений із використанням системи координат СК-63, яка була запроваджена ще на підставі постанови ЦК КПРС та Ради Міністрів СРСР від 14 лютого 1963 року № 208-76.

Комплекс робіт із землеустрою, топографо - геодезичні роботи щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки згідно Державного акту не здійснювалися в сучасній системі координат та відомості до Державного земельного кадастру не вносилися.

В статті 79 Земельного кодексу України міститься визначення терміну «земельної ділянки» як частини земної поверхні з встановленими межами, певним місцем розташування, визначеними щодо неї правами. Механізм формування земельної ділянки як певного об`єкту цивільних прав визначено законодавцем у статті 79-1 Земельного кодексу України та полягає у визначенні її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Державній реєстрації у Державному земельному кадастрі підлягають сформовані земельні ділянки.

Технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) виготовляється відповідно до статті 55 Закону України «Про землеустрій».

Згідно статті 55 Закону України «Про землеустрій» встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів.

Встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) закріплюються межовими знаками встановленого зразка.

Відповідно до Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Держкомзему України від 18.05.2010 за № 376 (чинна на сьогоднішній час), встановлення меж земельної ділянки в натурі (місцевості) здійснюється на підставі розробленої та затвердженої технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок або проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Комплекс робіт із встановлення відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) включає: підготовчі роботи, топографо - геодезичні, картографічні роботи та роботи із землеустрою, камеральні роботи, складання і оформлення матеріалів технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (місцевості), а також встановлення меж земельної ділянки в натурі (місцевості) та закріплення їх на місцевості межовими знаками.

Відповідно до положень пункту 2 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Державний земельний кадастр» земельні ділянки право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. У разі якщо відомості про зазначені земельні ділянки внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності).

Пунктом 2 Постанови КМУ від 02.04.2002 №449 «Про затвердження форми державного акта на право власності на земельну ділянку та державного акта на право постійного користування земельною ділянкою» встановлено що раніше видані державні акти на право приватної власності на землю державні акти на право власності на землю а державні акти на право постійного користування землею залишаються чинним і підлягають заміні у разі добровільною звернення громадян або юридичних осіб.

Обов`язок переоформлення права користування земельною ділянкою, який міститься в п. 6 Перехідних положень Земельного кодексу України визнаний неконституційним на підставі рішення Конституційного суду України від 22.09.2005 року.

Так, Конституційний Суд України рішенням від 22 вересня 2005 року № 5-рп 2005 (справа № 1-17 2005) визнав неконституційним положення пункту 6 розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України щодо зобов`язання переоформити право постійного користування земельною ділянкою на право власності або право оренди юридичних осіб, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, але відповідно до норм Земельного кодексу України не можуть мати їх на такому праві - без відповідною законодавчою, організаційного та фінансовою забезпечення. При цьому Конституційний суд України вказав на те що юридичні особи на цій підставі не можуть втрачати раніше наданою їм права постійного користування земельною ділянкою. Таким чином, документ яким посвідчено право постійного користування земельною ділянкою (державний акт на право постійного користування землею виданий відповідно до законодавства, яке діяло раніше, є дійсним та залишається чинним.

Таким чином право постійного користування земельною ділянкою набуде у встановленому законодавством порядку, відповідно до законодавства, та на момент набуття права постійного користування, не втрачається та не припиняється навіть у тому разі, якщо особа, яка за чинним законом не може набути таке право, не здійснить переоформлення нього права в інший правовий титул. Право постійного користування зберігається і є чинним до приведення прав та обов`язків щодо такої земельної ділянки у відповідність до вимог чинного законодавства й переоформлення права постійного користування у право власності чи оренду.

Крім того Законом України «Про Державний земельний кадастр» (чинний з 01.01.2013) встановлено, що документ, якими було посвідчено право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, видані до набрання чинності цим Законом, є дійсними.

Чинне законодавство не місіть чіткого регулювання щодо порядку переоформлення права користування земельними ділянками, тобто приведення його у відповідність до діючої редакції ЗК України. Відтак у господарюючих суб`єктів, які користуються земельними ділянками на підставі державного акту на право постійного користування земельною ділянкою чітко не встановлений законом обов`язок вчиняти дії, що пов`язані із переоформленням такого права на право власності або право оренди, до законодавчо визначеної та встановленої нормативно-правовими актами відповідно до процедури.

Отже, беручи до уваги те, що державний акт на право постійного користування землею серії НОМЕР_1 є правовстановлюючим документом «старого взірця», який був виготовлений без проведення комплексу робіт з геодезичного встановлення відповідно до сучасної системи координат меж земельної ділянки, відомості про земельні ділянки не внесені до Державного земельного кадастру, що в свою чергу не дає змоги визначення точних меж земельних ділянок а натурі (на місцевості), включених до державного акта на право постійного користування землею серії НОМЕР_1 на місцевості.

Водночас, відповідно до п.5 Прикінцевих положень Лісового кодексу України (далі -ЛК України) до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово картографічні матеріали лісовпорядкування.

Відповідно до ст.45 ЛК України лісовпорядкування включає комплекс заходів, спрямованих на забезпечення ефективної організації та науково обґрунтованого ведення лісового господарства, охорони, захисту, раціонального користування, підвищення екологічного та ресурсного потенціалу лісів, культури ведення лісового господарства, отримання достовірної і всебічної інформації про лісовий фонд України.

Пунктом 1 ч. 1 ст.46 ЛК України встановлено, що лісовпорядкування передбачає відновлення у встановленому порядку меж території лісового фонду України і визначення внутрігосподарської організації.

Згідно з матеріалами базового лісовпорядкування ДП «Ужгородське ЛГ» затвердженого 2011р., зазначена земельна ділянка відноситься до лісового фонду та знаходиться у кварталі 26 виділу 7 Кам`яницького лісництва ДП «Ужгородське ЛГ», що підтверджується матеріалами справи.

Позивач, як на доказ неправомірності рішення відповідача посилається на довідку ДП «Закарпатський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою», від 10.09.2018 № 01-16/632 (наявна в матеріалах справи) в якій зазначається, що межі спірної земельної ділянки не накладаються на межі лісового фонду ДП «Ужгородське ЛГ».

Однак, листом від 24.10.2018 року №01-16/733 (копія міститься в матеріалах справи) ДП «Закарпатський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» фактично спростувало наведене вище твердження та просило не брати до уваги при розгляді судових спорів зазначену вище довідку, обґрунтовуючи тим, що комплекс робіт із землеустрою, топографо - геодезичні роботи щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки згідно Державного акту ДП «Закарпатським науково-дослідним та проектним інститутом землеустрою» не здійснювалися. План меж землекористування Кам`яницького держлісгоспу складався ще в 1996 році, а державний акт на право постійного користування землею серії НОМЕР_1 є правовстановлюючим документом «старого взірця», який був виготовлений без проведення комплексу робіт з геодезичного встановлення меж земельної ділянки, відомості про земельні ділянки не внесені до Державного земельного кадастру, що в свою чергу не дає змоги визначення точних меж земельних ділянок в натурі (на місцевості), включених до державного акта на право постійного користування землею серії НОМЕР_1 на місцевості.

Таким чином, відмова Головного управління Держгеокадастру в Закарпатській області у надані дозволу на розробку проекту землеустрою у зв`язку із невідповідністю місцезнаходження земельної ділянки є правомірною, оскільки така земельна ділянка перебуває у користування ДП «Ужгородське ЛГ» та відноситься до земель лісогосподарського призначення.

З огляду на наведене, суд не погоджується з висновком позивача стосовно того, що відмова Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області від 11.07.2018 року №О-1399/0-2706/0/18-18, яка надана та обґрунтована не ґрунтується на законних підставах.

За правилами встановленими ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області доведено правомірність відмови позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновків, що відповідач діяв в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в зв`язку з чим в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 5, 9, 19, 77, 139, 243, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на боці відповідача - державне підприємство "Ужгородське лісове господарство" про оскарження дій суб`єкта владних повноважень - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Закарпатський окружний адміністративний суд.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 23 травня 2019 року.

СуддяЯ.М. Калинич