Справа № 1440/1925/18
Суддя: Птичкіна В.В.
Дата ухвалення: 2018-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2018 р. № 1440/1925/18
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Птичкіної В. В.,

за участю:

секретаря судового засідання: Западнюк К.А.,

представника позивача: Мезінова О.Г.,

представника відповідача: Федорінського Є.А.,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом:Товариства з обмеженою відповідальністю "Час ІТ", вул. Набережна, 64, с. Галицинове,Вітовський район, Миколаївська область, 57286
до відповідача:Головного управління ДФС у Миколаївській області, вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001
про:визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 30.07.2018 № 2, № 2 та № 62211402,

Товариство з обмеженою відповідальністю «Час ІТ» (надалі Товариство або позивач) звернулося до суду з адміністративним позовом, що містив вимоги:

визнати протиправним та скасувати прийняте 30.07.2018 Головним управлінням ДФС у Миколаївській області (надалі Управління або відповідач) податкове повідомлення-рішення № 2;

визнати протиправним та скасувати прийняте 30.07.2018 Управлінням податкове повідомлення-рішення № 2;

визнати протиправним та скасувати прийняте 30.07.2018 Управлінням податкове повідомлення-рішення № 62211402.

В обґрунтування позовних вимог Товариство вказало на недоведеність відповідачем фактів порушення позивачем податкового законодавства та, відповідно, на протиправність прийнятих податкових повідомлень-рішень.

У відзиві на позовну заяву (арк. спр. 108-112) Управління, посилаючись на те, що доводи адміністративного позову не спростовують висновки акта перевірки, просило у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Позивач подав відповідь на відзив (арк. спр. 203-207) та, за пропозицією суду, додаткові пояснення (арк. спр. 217-243); відповідач заперечення на пояснення (арк. спр. 251-256).

Правом подання заперечень на відповідь на відзив відповідач не скористався.

В судовому засіданні представник Товариства вимоги адміністративного позову підтримав, представник Управління просив у задоволенні позову відмовити.

Дослідивши письмові докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд

В С Т А Н О В И В:

З 11.06.2018 по 09.07.2018 посадові особи Управління провели планову виїзну перевірку Товариства з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2015 по 31.03.2018, валютного та іншого законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи, за період з 01.01.2015 по 31.03.2018, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 по 31.03.2018, результати якої оформили актом від 16.07.2018 № 1679/14-29-14-02/34375844 (надалі Акт, арк. спр. 15-42).

Відповідно до Акта, Товариство порушило:

підпункт 134.1.1 пункту 134.1 статті 134, пункт 135.1 статті 135 Податкового кодексу України, з урахуванням підпункту 14.1.136 пункту 14.1 статті 14, пунктів 44.1, 44.2 статті 44 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на прибуток на 644 074 грн.;

підпункт 134.1.1 пункту 134.1 статті 134, пункт 135.1 статті 135 Податкового кодексу України, з урахуванням підпункту 14.1.136 пункту 14.1 статті 14, пунктів 44.1, 44.2 статті 44 Податкового кодексу України, що призвело до завищення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток на 463 238 грн.;

пункт 201.1 статті 201 Податкового кодексу України в частині порушення 15-денного терміну реєстрації податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних на загальну суму 41 304,92 грн.

30.07.2018, з посиланням на висновки Акта, Управління прийняло:

податкове повідомлення-рішення № 2 (надалі Рішення 1, арк. спр. 43-44) про збільшення, на підставі підпункту 54.3.2 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України, суми грошового зобов`язання Товариства з податку на прибуток на 644 074 грн. та застосування, відповідно до абзаців першого, другого пункту 123.1 статті 123, пункту 31 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України, штрафу в сумі 92 981,50 грн.;

податкове повідомлення-рішення № 2 (надалі Рішення 2, арк. спр. 45) про зменшення, на підставі пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України, суми від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток Товариства на 463 238 грн.;

податкове повідомлення-рішення № 62211402 (надалі Рішення 3, арк. спр. 46, 102) про застосування, на підставі підпункту 54.3.2 пункту 54.3 статті 54 та пункту 1201.2 статті 1201 Податкового кодексу України, штрафу в сумі 7 765,69 грн.

Рішення 1 та Рішення 2 були прийняті відповідачем в зв`язку з виявленням ним факту заниження позивачем показників рядку 02 відповідних податкових декларацій з податку на прибуток підприємств «Фінансовий результат до оподаткування (прибуток або збиток), визначений у фінансовій звітності відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності» на 4 041 426 грн. (стор. 8-9 Акта).

З урахуванням показників податкових декларацій позивача, Управління збільшило суму грошового зобов`язання Товариства з податку на прибуток на 644 074 грн. (що дорівнює 18% від суми 3 578 188 грн.), в тому числі за 2015 рік на 272 148 грн., за 2016 рік на 318 115 грн., за 2017 рік на 53 811 грн. (Рішення 1) та зменшило суму від`ємного значення об`єкту оподаткування податком на прибуток Товариства за 2018 рік на 463 238 грн. (Рішення 2).

Сума 4 041 426 грн. складається з:

2 256 410 грн. завищення позивачем показників у рядку 2130 «Адміністративні витрати» «Фінансового звіту суб`єкта малого підприємництва розділу 2 «Звітів про фінансовий результат» (форма № 2-м) за 2015, І квартал, І півріччя, 9 місяців 2016 року, 2016 рік, І квартал, І півріччя, 9 місяців 2017 року, 2017 рік, І квартал 2018 року в зв`язку з відображенням у складі витрат вартості послуг, що були придбані у ООО «Сибинфософт» (РФ) та у ООО «ИТ-Сервис» (РФ) «… які повинні компенсуватися окремо за рахунок ТОВ «Миколаївський глиноземний завод» та Сервісний центр «Металург, відповідно укладених договорів, та відповідно не є витратами ТОВ ЧАС ІТ» …» стор. 13-19 Акта;

337 448 грн. завишення позивачем показників у рядку 2180 «Інші операційні витрати» «Фінансового звіту суб`єкта малого підприємництва розділу 2 «Звітів про фінансовий результат» (форма № 2-м) за 2015, І квартал, І півріччя, 9 місяців 2016 року, 2016 рік, І квартал, І півріччя, 9 місяців 2017 року, 2017 рік, І квартал 2018 року в зв`язку з безпідставним, на думку відповідача, віднесенням до складу інших операційних витрат « …від`ємного значення курсових різниць, яке пов`язане із придбанням послуг у ООО «Сибинфософт», РФ та ООО «ИТ-Сервис», г. Красноярск, РФ, які повинні компенсуватися окремо за рахунок ТОВ «Миколаївський глиноземний завод» та Сервісний центр «Металург», відповідно укладених договорів, та відповідно не є витратами ТОВ ЧАС ІТ» …» - стор. 19-20 Акта;

1 447 568 грн. завищення позивачем показників у рядку 2050 «Собівартість реалізованої продукції» «Фінансового звіту суб`єкта малого підприємництва розділу 2 «Звітів про фінансовий результат» (форма № 2-м) за 2015, І квартал, І півріччя, 9 місяців 2016 року, 2016 рік, І квартал, І півріччя, 9 місяців 2017 року, 2017 рік, І квартал 2018 року «… в частині не відкоригованих витрат на оплату резерву відпусток …» - стор. 9-13 Акта. Відносно цього порушення Управління, крім посилань на вказані вище норми Податкового кодексу України, вказало на недотримання позивачем вимог затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.01.2000 № 20 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 11 «Зобов`язання» (надалі Стандарт 11).

На стор. 14-15 Акта, на підтвердження завищення позивачем на 2 256 410 грн. показників рядку 2130 звітності «Адміністративні витрати», Управління навело зміст договорів, що були укладені:

Товариством і Товариством з обмеженою відповідальністю «Миколаївський глиноземний завод»; предмет договору надання позивачем послуг «… по абонентському обслуживанию … перечня комплексов технических и программных систем и оборудования …»;

Товариством і Товариством з обмеженою відповідальністю «Сервісний центр «Металург»; предмет договору - надання позивачем послуг «… по абонентському обслуживанию … перечня комплексов технических и программных систем и оборудования …»;

Товариством і ООО «Сибинфософт» (РФ); предмет договору надання позивачу послуг «… консультирование по сопровождению Системы электронного документооборота …»;

Товариством і ООО «ИТ-Сервис» (РФ); предмет договору надання позивачу послуг «… Право на использование (простая неисключительная лицензия) приобретаемых программ для ЭВМ и баз данных …».

Так, заперечуючи витрати позивача в сумі 2 256 410 грн. (вартість придбаних у ООО «Сибинфософт» (РФ) та ООО «ИТ-Сервис» (РФ) послуг відповідач на стор. 16 Акта вказав: «… витрати по отриманню послуг від зазначених контрагентів, в подальшому дозволяють ТОВ «ЧАС ІТ» здійснювати основну виробничу діяльність в якості постачальника пологу в області інформаційних технологій, в тому числі ТОВ «Миколаївський глиноземний завод» та Сервісний центр «Металург», які є основними замовниками ТОВ «ЧАС ІТ» послуг в області інформаційних технологій, відповідно умовам укладених з ними договорів, «установка, конфигурирование и администрирование прикладного программного обеспечения; лицензирования пограммного обеспечения не враховуються у вартості інформаційних послуг, які надаються на їх адресу ТОВ «ЧАС ІТ» та повинні компенсуватися окремо за рахунок ТОВ «Миколаївський глиноземний завод» та Сервісний центр «Металург». Виходячи з наведеного, послуги придбанні ТОВ «ЧАС ІТ» у ООО «Сибинфософт» … та ООО «ИТ-Сервис» … не є витратами ТОВ «ЧАС ІТ» та відповідно не повинні занижувати фінансовий результат до оподаткування (прибуток або збиток), визначений у фінансовій звітності відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності ТОВ «ЧАС ІТ» …».

На думку суду, ці доводи є безпідставними.

Відповідно до абзацу першого підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України, об`єктом оподаткування податком на прибуток є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Базою оподаткування податком на прибуток є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.

Виходячи з тексту Акта, підставою для збільшення суми грошового зобов`язання Товариства з податку на прибуток та для зменшення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток Управління вказало недоведеність позивачем витрат (як складової фінансової звітності) в сумі 2 256 410 грн., при цьому будь-якої інформації про недотримання Товариством вимог затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 № 318 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати» (надалі Стандарт 16), Акт не містить.

Відповідач не спростував факт сплати позивачем суми 2 256 410 грн. і належне оформлення відповідних операцій первинними документами та не заперечив того, що подібне зменшення активів має відображатися саме у складі адміністративних витрат.

Згідно з пунктом 6 Стандарту 16, витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками) за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені.

Пунктом 9 Стандарту 16 визначено, що не визнаються витратами й не включаються до звіту про фінансові результати:

9.1. Платежі за договорами комісії, агентськими угодами та іншими аналогічними договорами на користь комітента, принципала тощо;

9.2. Попередня (авансова) оплата запасів, робіт, послуг;

9.3. Погашення одержаних позик;

9.4. Інші зменшення активів або збільшення зобов`язань, що не відповідають ознакам, наведеним у пункті 6 цього Стандарту;

9.5. Витрати, які відображаються зменшенням власного капіталу відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку;

9.6. Балансова вартість валюти.

В Акті не вказано, яким з підпунктів пункту 9 Стандарту 16 Товариству було заборонено включити до фінансової звітності суму 2 256 410 грн.

Позиція відповідача щодо відсутності у позивача витрат в сумі 2 256 410 грн., виходячи з тексту Акта, обґрунтована тим, що умовами укладених Товариством і ТОВ «Миколаївський глиноземний завод» (ТОВ «Сервісний центр «Металург») договорів передбачено, що до послуг, що їх надавав позивач, не входили установка, конфігурування та адміністрування прикладного програмного забезпечення, а також ліцензування програмного забезпечення. Відповідно, придбання Товариством таких послуг у ООО «Сибинфософт» (РФ) та у ООО «ИТ-Сервіс» (РФ) не принесло позивачу дохід, оскільки вартість придбаних послуг не була компенсована вартістю наданих послуг.

Суд відхилив ці доводи як хибні.

Відповідно до викладеного у позовній заяві, позивач придбав у контрагентів-нерезидентів послуги для забезпечення власної діяльності, в тому числі діяльності, результатом якої стало надання послуг, зокрема, ТОВ «Миколаївський глиноземний завод» та ТОВ «Сервісний центр «Металург».

Той факт, що, відповідно до умов договорів, укладених Товариством з ТОВ «Миколаївський глиноземний завод» (ТОВ «Сервісний центр «Металург»), позивач не надавав вказаним особам послуги «установки, конфігурування та адміністрування прикладного програмного забезпечення, а також ліцензування програмного забезпечення», жодним чином не впливає на включення позивачем до витрат вартості послуг «консультирование по сопровождению Системы электронного документооборота» та «право на использование (простая неисключительная лицензия) приобретаемых программ для ЭВМ и баз данных», що були придбані ним у ООО «Сибинфософт» (РФ) та у ООО «ИТ-Сервис» (РФ) відповідно.

За таких обставин, суд визнав недоведеність відповідачем факту завищення позивачем витрат на суму 2 256 410 грн. та, відповідно, факту заниження об`єкта оподаткування податком на прибуток.

Висновок відповідача про завищення позивачем витрат на суму 337 488 грн. (втрати від операційної курсової різниці) є похідним від висновку про завищення витрат на суму 2 556 410 грн. (в Акті взагалі відсутні доводи про недотримання вимог Стандарту 16), тому з підстав, зазначених вище, судом визнаний таким, що не ґрунтується на нормах Податкового кодексу України.

На стор. 10 Акта Управління вказало: «… За К-т рах. 471 відображено створений резерв відпусток та відповідно віднесено до складу витрат у відповідних періодах (також слід зазначити, до складу витрат віднесено створений резерв відпусток за К-т ріх.471 вже з урахуванням проведеної інвентаризації відпусток):

- за 2015 рік у сумі 1974624,17 грн. (в т.ч. 906640,73 грн., результат проведеної інвентаризацій, яким збільшено резерв відпусток),

- за 2016 рік у сумі 2136815,20 грн. (в т.ч. 77424,53 грн., результат проведеної інвентаризацій, яким збільшено резерв відпусток),

- за 2017 рік у сумі 2048753,35 грн. (інвентаризацію не проведено),

- за І квартал 2018 року у сумі 680274,27 грн. (інвентаризацію не проведено).

Виплати відпусток працівникам в бухгалтерському обліку відображено проводками:

Д-т рах. 471 «Забезпечення виплат відпусток» - К-т рах. 65 «Розрахунки по страхуванню», 66 «Розрахунки по виплатам працівникам».

За Д-т рах. Відображено виплати працівникам у відповідних періодах:

- за 2015 рік у сумі 1325370,99 грн.;

- за 2016 рік у сумі 1772753,14 грн.,

- за 2017 рік у сумі 2026592,98 грн.,

- за І квартал 2108 року у сумі 268180,95 грн. …».

Оскільки суми виплат були меншими, ніж суми резерву відпусток, відповідач, з посиланням, зокрема, на норми Стандарту 11, дійшов висновку про те, що позивач мав відкоригувати (зменшити) показники рядку 2050 «Собівартість реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг)» відповідної фінансової звітності. Товариство таке коригування не здійснило, витрати не зменшило, тому Управління дійшло висновку про заниження позивачем фінансових результатів у вказаних періодах на різниці між сумами резерву відпусток та виплаченими працівникам сумами на 1 447 568 грн.

У поясненнях (арк. спр. 217-219) Товариство заперечило наявну в Акті інформацію про те, що інвентаризацію залишку забезпечення на виплату відпусток у 2017 році проведено не було. На підтвердження проведеної інвентаризації позивач надав копії наказу від 15.12.2017 «О проведении инвентаризации отпусков», Акта инвентаризации обеспечения выплаты отпусков, список працівників для розрахунку резерву відпусток, бухгалтерську довідку, аналіз рахунку 471 за грудень 2017 року (арк. спр. 234-242).

Оскільки ці документи, згідно з Актом, не були надані під час перевірки, відповідно, не досліджувалися відповідачем, суд не визнав їх належними доказами на підтвердження вимог Товариства про протиправність податкових повідомлень-рішень.

Оцінюючи обґрунтованість висновку відповідача, суд виходив з такого.

Пунктом 13 Стандарту 11 встановлено, що забезпечення (зобов`язання з невизначеними сумою або часом погашення на дату балансу) створюються для відшкодування (майбутніх) операційних витрат, зокрема, на виплату відпусток працівникам. Суми створених забезпечень визнаються витратами (за винятком суми забезпечення, що включається до первісної вартості основних засобів відповідно до Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 7 «Основні засоби»).

Сума забезпечення на виплату відпусток визначається щомісяця як добуток фактично нарахованої заробітної плати працівникам і відсотка, обчисленого як відношення річної планової суми на оплату відпусток до загального планового фонду оплати праці з урахуванням відповідної суми відрахувань на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (пункт 14 Положення 11).

В Акті відсутня інформація про неправильне визначення Товариством сум резерву відпусток.

Згідно з пунктом 18 Положення 11, залишок забезпечення переглядається на кожну дату балансу та, у разі потреби, коригується (збільшується або зменшується). У разі відсутності ймовірності вибуття активів для погашення майбутніх зобов`язань сума такого забезпечення підлягає сторнуванню.

Отже, обов`язковою умовою для сторнування суми забезпечення є обставини, що свідчать про відсутність ймовірності вибуття активів для погашення майбутніх зобов`язань.

Акт інформації про існування таких обставин не містить.

Так, згідно з Актом, Товариство, за результатами коригування залишку забезпечення за 2016 та 2017 роки не тільки не встановило відсутність ймовірності вибуття активів для погашення майбутніх зобов`язань, іншими словами, підтвердило реальність зобов`язання, а й збільшило відповідні суми.

Відповідно, підстав для коригування (зменшення) показників фінансової звітності у позивача не було.

Крім того, сумою, на яку, за висновками відповідача, мала бути сторнована сума забезпечення, як вказано вище, є різниця між сумою резерву відпусток та сумою, виплаченою працівникам. Такі висновки є хибними. Перегляд залишку забезпечення здійснюється відповідно до затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 02.09.2014 № 879 «Положення про інвентаризацію активів та зобов`язань» (надалі Положення) за формулою, вказаною позивачем у поясненнях (арк. спр. 217-219).

На підставі викладеного, суд визнав, що твердження відповідача про те, що позивач був зобов`язаний зменшити витрати на суму 1 447 568 грн., не ґрунтується на нормах законодавства.

З урахуванням наведеного, суд встановив, що у відповідача не було законних підстав для прийняття Рішення 1 та Рішення 2.

Стосовно обґрунтованості застосування до Товариства штрафу за порушення строків реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН) податкових накладних (Рішення 3) суд зазначив таке.

На стор. 31 Акта Управління вказало, що Товариство порушило встановлений пунктом 201.10 статті 201 Податкового кодексу України 15-денний строк реєстрації податкових накладних від 31.01.2015 № 101, від 28.02.2015 № 102, від 31.03.2015 № 103, від 30.04.2015 № 104, від 31.05.2015 № 105, від 30.06.2015 № 106, від 31.07.2015 № 107, від 31.08.2015 № 108, від 30.09.2015 № 109, від 31.10.2015 № 110 на загальну суму 41 304,92 грн.

Суму штрафу, вказану у Рішенні 3 (7 765,69 грн.), відповідач визначив, виходячи з: сум податку на додану вартість у податкових накладних №№ 107-110; факту відсутності їх реєстрації в ЄРПН; неможливості застосування штрафу (в зв`язку із закінченням строку давності) за несвоєчасну реєстрацію податкових накладних №№ 101-106.

Відповідно до чинної у 2015 році редакції пункту 1201.2 статті 1201 Податкового кодексу України, відсутність з вини платника реєстрації податкової накладної, що підлягає наданню покупцю платнику податку на додану вартість, та розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних протягом 180 календарних днів з дати їх складання тягне за собою накладення на платників податку, на яких відповідно до вимог статей 192 та 201 цього Кодексу покладено обов`язок щодо такої реєстрації, штрафу в розмірі 50 відсотків від суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податковій накладній/розрахунку коригування.

Отже, відповідний штраф не застосовувався у тому випадку, якщо податкова накладна не підлягала наданню покупцю платнику податку на додану вартість.

Податкові накладні №№ 107-110 (арк. спр. 98-101) не підлягали наданню покупцю платнику податку на додану вартість, тому суд визнав безпідставним застосування відповідачем штрафу за відсутність їх реєстрації в ЄРПН.

На підставі наведеного, суд дійшов висновку про протиправність Рішень та, відповідно, про задоволення адміністративного позову.

Судові витрати розподіляються відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України шляхом стягнення їх з відповідача на користь позивача.

Керуючись статтями 9, 77, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Час ІТ" (вул. Набережна, 64, с. Галицинове, Вітовський район, Миколаївська область, 57286, ідентифікаційний код 34375844) до Головного управління ДФС у Миколаївській області (вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001, ідентифікаційний код 39394277) задовольнити.

2. Визнати протиправним і скасувати прийняте 30.07.2018 Головним управлінням ДФС у Миколаївській області податкове повідомлення-рішення № 2.

3. Визнати протиправним і скасувати прийняте 30.07.2018 Головним управлінням ДФС у Миколаївській області податкове повідомлення-рішення № 2.

4. Визнати протиправним і скасувати прийняте 30.07.2018 Головним управлінням ДФС у Миколаївській області податкове повідомлення-рішення № 62211402.

5. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головне управління ДФС у Миколаївській області (вул. Лягіна, 6,Миколаїв,547) на користь Товариство з обмеженою відповідальністю "Час ІТ" (вул. Набережна, 64,Галицинове,Вітовський район, Миколаївська область,574)судовий збір у сумі 12 934,32 грн., сплачений платіжним дорученням від 09.08.2018 № 00474.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду , або справу було розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається учасниками справи відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням пункту 15.5 Розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В. Птичкіна

Дата підписання та оформлення

рішення суддею 22 травня 2019 року