Справа № 160/2421/19
Суддя: Жукова Євгенія Олексіївна
Дата ухвалення: 2019-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

17 квітня 2019 року Справа № 160/2421/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Жукової Є.О.
15.03.2019 р. до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо надання, ОСОБА_1 відмови від 14.02.2019 №44/33.22-19 у перерахунку та виплаті основної пенсії на підставі ч. 1 ст. 57 ; додатку до пенсії ч. 2 ст. 56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи" №796-XII від 28.02.1991 за довідкою виданою 29.01.2019 № 19 Інститутом проблем безпеки атомних електростанцій про заробітну плату (грошове забезпечення) одержану за роботу (службу) в зоні відчуження із розрахунку вересень- жовтень 1986 року протиправними; зобов`язання Головного Управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області перерахувати і виплачувати основну пенсію , та додаток до пенсії ОСОБА_1 на підставі ч. 1 ст. 57 ; ч. 2 ст. 56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи" №796-XII від 28.02.1991 за довідкою виданою 29.01.2019 № 19 Інститутом проблем безпеки атомних електростанцій про заробітну плату (грошове забезпечення) одержану за роботу (службу) в зоні відчуження із розрахунку вересень- жовтень 1986 року починаючи з 06.02.2019 року.
Позовні вимоги обґрунтовано наступним.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 є учасником ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії, отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058 від 09.07.2003. 06.02.2019 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про перерахунок його пенсії на підставі ч.1 ст.57 , ч. 2 ст.56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи" №796-XII від 28.02.1991 (надалі-Закон №796), а саме просив визначити середньомісячний заробіток для перерахування пенсії шляхом поділу загальної суми заробітку за календарні місяці роботи на кількість цих місяців, відповідно до ч. 2 ст. 27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058 від 09.07.2003 (надалі-Закон №1058). Однак, йому було неправомірно відмовлено в проведенні перерахунку. З огляду на викладене, позивач просить задовольнити позовну заяву.
Представник відповідача подав до суду 04.04.2019 року відзив на позов в якому заперечував проти позовної заяви та просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на наступне.
ОСОБА_1 перебуває на обліку Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з 23.09.2013 і отримує пенсію за віком відповідно до Закону України №1058 враховуючи норми статті 55 Закону №796.
06.02.2019 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про перерахунок пенсії відповідно до ч. 2 ст. 56 та ч. 1 ст. 57 Закону №796, на підставі довідки №19 від 29.01.2019 виданої Інститутом проблем безпеки атомних електростанцій за період роботи вересень-жовтень 1986 року.
Пенсія Позивачу розрахована відповідно до частини першої ст 27 Закону №1058 тому проводити перерахунок пенсії згідно ч.1 ст.57 , ч. 2 ст.56 Закону №796 з врахуванням довідки про заробітну плату №19 від 29.01.2019 виданої Інститутом проблем безпеки атомних електростанцій за період роботи вересень-жовтень 1986 року не має жодних підстав.
З урахуванням зазначеного вище, та з посиланням на відповідні норми чинного законодавства, повноважний представник відповідача просить суд у задоволенні пред`явлених позовних вимог відмовити у повному обсязі.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини.
Згідно ст. 3Конституції Українив Україні як соціальній, правовій державі людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод.
Згідност. 55 Конституції Україниправа і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Тобто, конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості, пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, виконанням трудових обов`язків і є однією з форм соціального захисту, цим визначається зміст і характер обов`язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.
Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, судом встановлено, матеріалами справи підтверджено наступне.
Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), перебуває н обліку Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з 23.09.2013 і отримує пенсію за віком відповідно до Закону України №1058 враховуючи норми статті 55 Закону №796. що підтверджується пенсійним посвідченням Серія НОМЕР_1 від 05.11.2013 року.
Позивач ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з листом про перерахунок пенсії.
Листом від 14.02.2019 №44/03.22-19 Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повідомило позивача про відсутність підстав для перерахунку пенсії на підставі довідки №19 від 29.01.2019 за вересень-жовтень 1986 року, у зв`язку із тим, що пенсія позивача розрахована відповідно до частини першої статті 27 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" .
Не погодившись із наданою відповіддю, позивач звернувся з даною позовною заявою до суду.
Правовідносини сторін, що виникають у сфері реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, регулюється нормами Конституції України, Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» тощо.
Відповідно до ст.19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Відповідно до ч.2 ст.22 Конституції України, при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Відповідно до ст.64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.
В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбаченістаттями АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59,60, 61, 62, 63 цієї Конституції.
Відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 01.01.2004р. № 1058-15 цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом. Зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.
Відповідно до ст.4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від01.01.2004 р. № 1058-15, законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України «Про недержавне пенсійне забезпечення», «;Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «;Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.
Якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.
Виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організаціята порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.
Відповідно до ст.5 наведеного вище закону визначається сфера дії Закону та зазначається, що цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.
При цьому, виключно цим Законом визначаються: принципи та структура системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; коло осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню; види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; пенсійний вік чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на призначення пенсії за віком; мінімальний розмір пенсії за віком; порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування; організація та порядок здійснення управління в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.
Відповідно до ст.7 вказаного закону визначаються принципи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зокрема, такі, як: законодавчого визначення умов і порядку здійснення загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; обов`язковості страхування осіб, які працюють на умовах трудового договору (контракту) та інших підставах, передбачених законодавством, а також осіб, які забезпечують себе роботою самостійно, фізичних осіб - підприємців; права на добровільну участь у системі загальнообов`язкового пенсійного страхування осіб, які відповідно до цього Закону не підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню; заінтересованості кожної працездатної особи у власному матеріальному забезпеченні після виходу на пенсію; рівноправності застрахованих осіб щодо отримання пенсійних виплат та виконання обов`язків стосовно сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування; диференціації розмірів пенсій залежно від тривалості страхового стажу та розміру заробітної плати (доходу); солідарності та субсидування в солідарній системі; фінансування видатків на виплату пенсій, надання соціальних послуг за рахунок страхових внесків, бюджетних коштів і коштів цільових фондів; спрямування частини страхових внесків до накопичувальної системи пенсійного страхування для здійснення оплати договорів страхування довічної пенсії і одноразової виплати залежно від розмірів накопичень застрахованої особи з урахуванням інвестиційного доходу; державних гарантій реалізації застрахованими особами своїх прав, передбачених цим Законом; гласності, прозорості та доступності діяльності Пенсійного фонду; обов`язковості фінансування за рахунок коштів Пенсійного фонду витрат, пов`язаних з виплатою пенсій та наданням соціальних послуг, в обсягах, передбачених цим Законом; цільового та ефективного використання коштів загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; відповідальності суб`єктів системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування за порушення норм цього Закону, а також за невиконання або неналежне виконання покладених на них обов`язків.
Визначено, що пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
При вирішенні спору суд виходить із того, що Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визначено основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, умов проживання і трудової діяльності, соціального захисту потерпілого населення.
Статтею 49 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи`передбачено, що пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.
Статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій. Призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування і цього Закону».
Частиною 2 статті 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачено, що право а пенсію в повному розмірі мають громадяни, віднесені до категорій 1, 2, 3, 4, за умови стажу роботи не менш як: чоловіки - 20 років, жінки - 15 років, із збільшенням пенсії на один процент заробітку за кожний рік роботи понад встановлений цим пунктом стаж, але не вище 75 процентів заробітку, а громадянам, які відпрацювали за списком № 1, чоловіки - 10 років і більше, жінки - 7 років 6 місяців і більше - не вище 85 процентів заробітку, у разі призначення пенсії на умовах частини другої статті 27 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Отже, виходячи з наведених законодавчих приписів, для громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, порядок обчислення стажу роботи має пільговий характер та визначений в другому пункті статті 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Таким чином, для громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, розрахункова величина і порядок обчислення стажу роботи має пільговий характер та визначений в п. 2ст. 56 Закону № 796-ХІІ, як сума заробітку за кожний рік роботи понад установлений цим пунктом стаж роботи. Тобто, перерахунок пенсії позивача має здійснюватися за кожний повний рік стажу роботи понад установлений мінімальний трудовий стаж для призначення пенсії .
Аналогічний висновок щодо застосування зазначених норм права, викладений в постанові Верховного Суду від 06.02.2018 року по справі № 560/675/17 (К/9901/684/17).
Згідно із ст. 57 Закону №796 обчислення середньомісячного заробітку провадиться відповідно до Закону №1058. У разі обчислення пенсії відповідно до частини першої статті 27 Закону №1058 де розмір пенсії за віком визначається за формулою:
П - розмір пенсії, у гривнях;
Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи, визначена відповідно до статті 40 цього Закону, з якої обчислюється пенсія, у гривнях;
Кс - коефіцієнт страхового стажу застрахованої особи, визначений відповідно до статті 25цього Закону.
Отже, даною нормою чітко розмежовано порядок обчислення середньомісячного заробітку при обчисленні пенсії, як за нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Вказана правова позиція узгоджуються з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 25.09.2018 у справі № 185/3101/17.
Суд зазначає, що відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів правомірність своїх дій. Натомість, позивачем доведено та підтверджено належними доказами обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.
З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню.
Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 № 3477 - IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
При цьому, суд зауважує, що п.1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.
Відповідно до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь - якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Здійснивши системний аналіз наведених вище норм чинного законодавства України та надаючи оцінку доводам сторін, як викладених в заявленій позовній заяві, такі у відзиві на позовну заяву, суд зазначає наступне.
Право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, гарантоване ст. 46 Конституції України, є непорушним.
Враховуючи викладене, суд вважає, що відповідачем протиправно відмовлено в проведенні перерахунку та виплаті основної пенсії і додатку до пенсії , ОСОБА_1 на підставі ч. 1 ст. 57 , ч. 2 ст. 56 Закону №796 за довідкою виданою 29.01.2019 Інститутом проблем безпеки атомних електростанцій за період роботи вересень-жовтень 1986 року починаючи з 06.02.2019 року.
При цьому, суд вважає, що належним способом захисту прав позивача буде саме визнання протиправною відмови Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, викладеної у листі від 14.02.2019 року 44/03.22-19, щодо не проведення перерахунку зобов`язання та виплатити основну пенсію і додатку до пенсії, ОСОБА_1 на підставі ч. 1 ст. 57 , ч. 2 ст. 56 Закону №796 за довідкою виданою 29.01.2019 Інститутом проблем безпеки атомних електростанцій за період роботи вересень-жовтень 1986 року починаючи з 06.02.2019 року.
Одночасно з цим, суд вважає, що позивач має право на відповідний перерахунок його пенсії, а тому Головному управлінню Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області необхідно здійснити перерахунок та виплату основної пенсії і додатку до пенсії, ОСОБА_1 на підставі ч. 1 ст. 57, ч. 2 ст. 56 Закону №796 за довідкою виданою 29.01.2019 Інститутом проблем безпеки атомних електростанцій за період роботи вересень-жовтень 1986 року починаючи з 06.02.2019 року.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
При цьому судом враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Згідно ч. ч. 1-3ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання дії відповідача незаконними та неправомірними та для належного та ефективного відновлення порушених прав позивача зобов`язати Головне управління Пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області.
Керуючись ст. ст. 242-244, 246, 250, 254, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.
Визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо надання, ОСОБА_1 відмови від 14.02.2019 №44/33.22-19 у перерахунку та виплаті основної пенсії на підставі ч. 1 ст. 57 ; додатку до пенсії ч. 2 ст. 56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи" №796-XII від 28.02.1991 за довідкою виданою 29.01.2019 № 19 Інститутом проблем безпеки атомних електростанцій про заробітну плату (грошове забезпечення) одержану за роботу (службу) в зоні відчуження із розрахунку вересень- жовтень 1986 року - протиправними
Зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області перерахувати і виплачувати основну пенсію , та додаток до пенсії ОСОБА_1 на підставі ч. 1 ст. 57 ; ч. 2 ст. 56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи" №796-XII від 28.02.1991 за довідкою виданою 29.01.2019 № 19 Інститутом проблем безпеки атомних електростанцій про заробітну плату (грошове забезпечення) одержану за роботу (службу) в зоні відчуження із розрахунку вересень- жовтень 1986 року починаючи з 06.02.2019 року.
Розподіл судових витрат не здійснювати.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено в порядку та у строки, встановлені ст.295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Є.О. Жукова