Справа № 826/2769/16
Суддя: Костюк Любов Олександрівна
Дата ухвалення: 2019-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/2769/16 Прізвище судді (суддів) першої інстанції: Костенко Д.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Костюк Л.О.;

суддів: Бужак Н.П., Пилипенко О.Є.;

за участю секретаря: Горяінової Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду (без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу) апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 27 вересня 2017 року (розглянута у відкритому судовому засіданні, м. Київ, дата складання повного тексту рішення - відсутня) у справі за розглядом клопотання Вищої кваліфікаційно - дисциплінарної комісії адвокатурипро залишення без розгляду адміністративного позову ОСОБА_1 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційно - дисциплінарної комісії адвокатури про визнання протиправним та скасування рішення від 10.12.2015 №ХІ-001/2015, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2016 року, ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулись до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Вищої кваліфікаційно - дисциплінарної комісії адвокатури (далі - відповідач, ВКДКА) про визнання протиправним та скасування рішення від 10.12.2015 №ХІ-001/2015

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 вересня 2016 року об`єднано в одне провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ВКДКА та адміністративну справу ОСОБА_2 (далі - позивач, ОСОБА_2 ) до ВКДКА про визнання протиправним та скасувати рішення ВКДКА від 10 грудня 2015 року №ХІ-001/2015, присвоєно об`єднаній справі загальний номер 826/2769/16.

Під час судового засідання відповідачем заявлено усне клопотання про залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_1 та його негайному вирішенні з урахуванням раніше поданого письмового клопотання про залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_1 від 29.06.2016, яке судом вирішено не було.

Клопотання обґрунтовано тим, що відповідно до ч. 3 ст. 99 КАС і ч. 7 ст. 52 Закону України від 05.07.2012 №5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» рішення ВКДКА може бути оскаржено до суду протягом 30 днів з дня його прийняття.

Як стверджує заявник, оскаржуване рішення ВКДКА прийнято 10.12.2015 і отримано ОСОБА_1 19.01.2016, однак з даною позовною заявою вона звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва 29.04.2016, тобто з пропуском встановленого законом строку звернення до суду й відсутні поважні причини пропуску цього строку.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 27 вересня 2017 року задоволено клопотання про залишення без розгляду адміністративного позову ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційно - дисциплінарної комісії адвокатури, про визнання протиправним та скасування рішення від 10.12.2015 №ХІ-001/2015 та залишено без розгляду адміністративний позов ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури, про визнання протиправним та скасування рішення від 10.12.2015 №ХІ-001/2015.

Не погоджуючись з постановленою ухвалою, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просив дану ухвалу скасувати, як таку, що прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи та направити справу на продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до п.13 ст.10 КАС України, суд під час розгляду справи в судовому засіданні здійснює повне фіксування його перебігу за допомогою відео- та (або) звукозаписувального технічного засобу, крім випадків, визначених цим Кодексом. Порядок такого фіксування встановлюється цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.229 КАС України, суд під час судового розгляду адміністративної справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою відео- та (або) звукозаписувального технічного засобу в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему.

За наявності заперечень з боку будь-кого з учасників судового процесу проти здійснення повного фіксування судового засідання за допомогою відеозаписувального технічного засобу таке фіксування здійснюється лише за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні не обов`язкова, колегія суддів відповідно ч.2 ст.313 КАС України визнала можливим проводити розгляд апеляційної скарги за відсутності сторін та їх представників.

Згідно ст.229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 04 грудня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 вересня 2017 року - залишено без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 вересня 2017 року - залишено без змін.

Не погоджуючись із судовим рішенням суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 звернулась із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушенням цим судом норм процесуального права, просить скасувати оскаржувану ухвалу і направити справу до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.

В обґрунтування скарги ОСОБА_1 посилається на те, що вона не була належним чином повідомлена про дату, час і місце апеляційного розгляду справи, внаслідок чого була позбавлена можливості реалізувати свої процесуальні права.

Стверджує, що отримала адресоване їй поштове відправлення із повісткою 11 грудня 2017 року, тоді як судове засідання відбулося 4 грудня 2017 року.

Постановою Верховного Суду від 20 лютого 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 4 грудня 2017 року скасовано, справу направлено до цього суду для продовження розгляду.

04 грудня 2017 року Київський апеляційний адміністративний суд розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_1 та залишив її без задоволення, при цьому, в ухвалі суду апеляційної інстанції від 04 грудня 2017 року міститься висновок про те, що сторони належним чином повідомлені про дату, час і місце судового апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з`явились, про причини неявки суд не повідомили.

Згідно з відомостями, які були у розпорядженні апеляційного суду відправлене на адресу ОСОБА_1 поштове відправлення з повісткою про виклик до суду не було вручене адресату під час доставки.

Поряд з цим, станом на день апеляційного розгляду справи таке поштове відправлення до суду апеляційної інстанції не поверталося, що не давало підстав стверджувати про вручення учаснику справи повістки належним чином у розумінні ч.11 ст. 35 КАС.

Крім того, відповідно до роздруківки інтернет - відстеження руху рекомендованого відправлення № 458, долученої позивачем до касаційної скарги, поштове відправлення за вказаним номером було вручене адресату ( ОСОБА_1 .) 11 грудня 2017 року.

Отже, позивачем надано неспростовні докази на підтвердження того, що поштове відправлення із повісткою про виклик до суду було їй вручене, однак вже після того, як відбувся судовий розгляд її апеляційної скарги.

Таким чином, доводи заявника касаційної скарги про відсутність у апеляційного суду на момент здійснення апеляційного розгляду справи доказів її належного повідомлення про дату, час та місце такого розгляду, знайшли своє підтвердження.

Відповідно до п. 3 ч.3 ст.353 КАС України, розгляд справи адміністративним судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує цим свою касаційну скаргу, є обов`язковою підставою для скасування такого судового рішення з направленням справи на новий розгляд.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню та погоджується з висновком суду першої інстанції щодо залишення без розгляду позовної заяви.

Залишаючи позовну заяву без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що останньою пропущено строк звернення до адміністративного суду без поважних на те причин.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, що 10.12.2015 року на засіданні ВКДКА була проголошена резолютивна частина рішення, яким залишено без змін рішення дисциплінарної палати Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Київської області від 16.04.2015 про закриття дисциплінарної справи відносно адвоката Гарнаги Н. Ю. Повний текст рішення від 10.12.2015 №ХІ-001/2015 супровідним листом від 11.01.2016 №18, копія якого наявна у справі (т. 3 а.с. 91, 96), був надісланий ОСОБА_1 16.01.2016 згідно календарного штемпелю на поштовому конверті, копія якого наявна у справі (т. 3 а.с. 97), та отриманий ОСОБА_1 19.01.2016, що визнається і не заперечується сторонами.

Надаючи правову оцінку обставинам та матеріалам справи, а також наданим додатковим поясненням та запереченням сторін, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 6 КАС України (в редакції, чинній до 15.12.2017), кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з ч. 1 ст. 99 КАС України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з ч. 3 ст. 99 КАС України, для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною 7 ст. 52 Закону України від 05.07.2012 №5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» рішення ВКДКА може бути оскаржено до суду протягом 30 днів з дня його прийняття.

Таким чином, ч. 7 ст. 52 вищезазначеного Закону встановлено спеціальний строк, який згідно з ч. 3 ст. 99 КАС України, підлягає застосуванню до спірних правовідносин, а саме 30 днів з дня прийняття оскаржуваного рішення ВКДКА.

На підставі вище зазначеного колегія суддів відхиляє посилання позивача ОСОБА_1 та її представника Гарнаги І.Ю. на ч. 2 ст. 99 КАС України і необхідність застосування шестимісячного строку звернення до адміністративного суду.

Колегія суддів звертає увагу на те, що як вбачається з тексту оскаржуваного рішення ВКДКА від 10.12.2015 №ХІ-001/2015, копія якого наявна у справі (т. 1 а.с. 12-15, т. 3 а.с. 88-90), у ньому прямо зазначено про те, що ВКДКА вважає, що в діях адвоката Гарнаги Н.Ю. є порушення вимог ч. 4 ст. 17, ч. 1 ст. 27 Правил адвокатської етики, невиконання своїх професійних обов`язків, передбачених договором №12 від 24.10.2015., а також наведено обґрунтування такому висновку. Крім того, у цьому рішенні зазначено строк його оскарження до суду (30 днів з дня прийняття рішення).

Таким чином, позивач ОСОБА_1 могла дізнатися про порушення своїх прав чи інтересів внаслідок визнання порушення нею правил адвокатської етики після отримання оскаржуваного рішення ВКДКА. Однак з даною позовною заявою вона звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва 29.04.2016, тобто з пропуском встановленого законом строку звернення до суду. Під час судового засідання суд з`ясовував у позивача наявність причин, які б унеможливлювали своєчасне звернення з даним позовом до суду (хвороба, перебування за кордоном тощо), але позивач ОСОБА_1 пояснила про відсут-ність таких чи інших причин.

Щодо посилання позивача на те, що про порушення своїх прав та інтересів позивач ОСОБА_1 могла дізнатися під час судового засідання Окружного адміністративного суду міста Києва 04.04.2016 по справі №826/2769/16, колегія суддів зазначає наступне.

Суд апеляційної інстанції відхиляє зазначені вище посилання, оскільки висновок ВКДКА про вчинення адвокатом ОСОБА_1 . порушення адвокатської етики у тексті оскаржуваного рішення є чітким і однозначним для його розуміння позивачем, яка, до того ж, має вищу юридичну освіту, і усвідомлення згоди чи незгоди з таким рішенням. Обставини ж, на які посилалася позивач ОСОБА_1 : наявність у витягу з протоколу №28 засідання ВКДКА від 10.12.2015 невідповідностей з рішенням; відсутності у ньому висновку про порушення адвокатської етики; відсутності у присутності позивача ОСОБА_1 обговорення щодо рішення, не спростовують факту отримання позивачем ОСОБА_1 оскаржуваного рішення та можливості його своєчасного оскарження з процедурних підстав, зокрема у частині не згоди з висновком про порушення адвокатської етики.

Щодо посилання представника позивача Гарнаги І.Ю. на необхідність врахування постанови Верховного Суду України від 15.10.2013 №21-240а13, в якій, як стверджує представник, зазначено про «право на застосування встановлених іншими законами строків, відмінних від визначених у частині другій статті 99 КАС, стосується звернень суб`єкта владних повноважень», колегія суддів зазначає наступне.

Так, колесія суддів зазначає, що застосування судом до спірних правовідносин строку звернення до адміністративного суду, який визначений ч. 7 ст. 52 Закону України від 05.07.2012 №5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» не суперечить ч. 3 ст. 99 КАС України та вказаній постанові Верховного Суду України. При цьому представник позивача Гарнага І.Ю. помилково цитував вказану постанову, в якій зазначено «право на застосування встановлених іншими законами строків, відмінних від визначених у частині другій статті 99 КАС України, стосується звернень до суб`єкта владних повноважень».

Окрім зазначеного вище колегія суддів зазначає, що встановлення законом процесуальних строків передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного процесу та своєчасного виконання ними передбачених КАС України процесуальних дій.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (ратифіковано Україною 17.07.1997) гарантується право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Ключовими принципами статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.

Враховуючи той факт, що право на справедливий суд займає основне місце у системі глобальних цінностей демократичного суспільства, Європейський суд з прав людини у своїй практиці пропонує досить широке його тлумачення.

Відповідно до частини другої статті 8 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 № 3477-IV, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

За практикою Європейського Суду з прав людини, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, у тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).

Водночас, як зазначив Європейський Суд з прав людини в ухвалі щодо прийнятності від 30.08.2006 (справа «Каменівська проти України»), право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду не є абсолютним, воно може бути обмеженим. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані.

У пункті 45 рішення Європейського суду з прав людини «Перез де Рада Каванілес проти Іспанії», зазначено про те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання; правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані.

У пункті 44 рішення Європейського суду з прав людини «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 та пункті 54 рішення «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 зазначено, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Оцінюючи вказані позивачем обставини суд апеляційної інстанції виходить з того, що вони залежали від волі позивача і лише підтверджує його небажання протягом тривалого часу оскаржувати вище зазначене рішення.

День, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів.

Якщо цей день встановити точно неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому, «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Підставами для визнання причин пропуску строку звернення із даним позовом поважними, визнаються лише обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

Оскільки, дане поняття за своєю суттю є оціночним, суд у кожному конкретному випадку має надати правову оцінку відповідним обставинам та, як наслідок, визначити, чи можуть такі обставини бути визнані поважними.

Європейський Суд з прав людини у Справі «Пономарьов проти України» зазначив, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави.

Належних доказів, які б свідчили про наявність обґрунтованих причин, що перешкоджали звернутися у строки, встановлені ч.3 ст. 99 КАС України, позивачем не надано, а судом не встановлено.

Відповідно до ст. 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала. Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Згідно п. 9 ч. 1 ст. 155 КАС України , суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, якщо позовну заяву подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду і суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції в повній мір досліджено обставини справи на підставі яких суд прийшов до правильного висновку про про обґрунтованість заявленого відповідачем клопотання і наявність визначених п. 9 ч. 1 ст. 155 КАС підстав для залишення без розгляду позовної заяви.

На підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до адміністративного суду з даним адміністративним позовом позивач не надав суду належних та допустимих доказів, у зв`язку з чим позов належить залишити без розгляду.

Колегія суддів дійшла висновку, що суддею суду першої інстанції винесено законне, обґрунтоване рішення з врахуванням норм чинного законодавства і не знаходить підстав для його скасування.

Доводи апеляційної скарги спростовуються вищевикладеним та є таким, що не відповідають обставинам справи.

Зі змісту частин 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції ухвалено судове рішення з додержання норм процесуального та матеріального права, в зв`язку з чим вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 10, 11, 229, 241, 242, 243, 250, 251, 308, 310, 312, 316, 321, 322, 328, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 27 вересня 2017 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, проте на неї може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ст. 329 КАС України.

(Повний текст виготовлено - 22 травня 2019 року).

Головуючий суддя: Л.О. Костюк

Судді: Н.П. Бужак,

О.Є. Пилипенко