Справа № 1522/17559/12
Суддя: Семенюк Г.В.
Дата ухвалення: 2019-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н ЕМ У К Р А Ї Н И

21 травня 2019 р. Категорія: 6.1 м.ОдесаСправа № 1522/17559/12
Головуючий в 1 інстанції: Абухін Р.Д.

час і місце ухвалення: 11:58:11, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача: Семенюк Г.В.

суддів: Потапчука В.О. , Шляхтицького О.І. ,

при секретаріВишневській А.В.

за участю сторін:
Пред-к апелянтаТесленко В.Г . (адвокат, ордер)
Пред-к відповідачаГолуб А.С. (довіреність)
Пред-к третьої особиКомпанієць А.В. (довіреність)

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні П`ятого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою громадської організації «Автостоянка-Київська-13» на Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 29 березня 2019 року по справі за позовом громадської організації «Автостоянка-Київська-13» до Одеської міської ради, треті особи: Управління Державної пенітенціарної служби України в Одеській області, Південне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції, про визнання протиправним та скасування рішення, -

встановиВ:

Позивач, звернувся до суду з позовом до Одеської міської ради, треті особи: Управління Державної пенітенціарної служби України в Одеській області, Південне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції про визнання протиправним та скасування рішення Одеської міської ради № 2765-V від 16.04.2008 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання Управлінню Державного департаменту України з питань виконання покарань в Одеській області в оренду земельної ділянки, площею 0,6332 га, за адресою: м . Одеса, вул . Академіка Вільямса, 53 , для проектування та будівництва 5-секційного, 24-поверхового жилого будинку з вбудовано-прибудованими поліклінікою, торговельним центром і підземним паркінгом, мотивуючи його тим, що цим рішенням порушуються права, свободи і інтереси позивача, які стосуються користування земельною ділянкою за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Вільямса, 53 .

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 29 березня 2019 року закрито провадження по справі у зв`язку з тим, що спір не підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства.

Не погодившись з Рішенням суду першої інстанції, громадська організація «Автостоянка-Київська-13» подала апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати Ухвалу суду та направити справу для продовження розгляду.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що закриваючи провадження по справі, суд першої інстанції не врахував, що спірні правовідносини повинні розглядатись за правилами адміністративної юрисдикції, адже наведенні рішення Верховного Суду не є тотожними щодо цих відносин, а оскаржуване рішення прийнято протиправно та з порушенням норм законодавства.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити з наступних підстав:

Судом першої інстанції встановлено, що предметом спору у даній справі є рішення Одеської міської ради від 16.04.2008 року № 2765-У «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання управлінню державного департаменту України з питань виконання покарань в Одеській області в оренду земельної ділянки, площею 0,6332 га, для проектування та будівництва 5-секційного 24-поверхового жилого будинку з вбудовано-прибудованими: поліклінікою, торговельним центром і підземним паркінгом».

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що на підставі зазначеного рішення, у третьої особи виникло цивільне право - право оренди земельної ділянки, а відтак правовідносини, які склалися між сторонами, не є публічно-правовим спором і не підпадають під визначення справи адміністративної юрисдикції..

П`ятий апеляційний адміністративний суд не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне:

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, зазвичай майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Предметом судового розгляду по даній справі є рішення Одеської міської ради № 2765-V від 16 квітня 2008 року "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання Управлінню Державного департаменту України з питань виконання покарань в Одеській області в оренду земельної ділянки, площею 0,6332 га, за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Вільямса, 53 , для проектування та будівництва 5-секційного, 24-поверхового жилого будинку з вбудовано-прибудованими поліклінікою, торговельним центром і підземним паркінгом" (далі - Рішення № 2765-V від 16.04.2008 року, Рішення).

Постановою Верховної Ради України від 7 лютого 2002 року № 3064-ІІІ "Про зміну меж міста Одеси Одеської області" до складу міста Одеси були включені частки земель Біляївського, Комінтернівського та Овідіопольського районів Одеського області, відповідно до акту від 31 серпня 2002 року, який був складений на виконання постанови Верховної Ради України від 07.02.2002 року № 3064-ІІІ та затверджений головами Одеської обласної державної адміністрації і Одеської обласної ради (далі - Акт від 31.08.2002 року), встановлено в натурі межі міста Одеси по суміжністю з Овідіопольським районом Одеської області та передано на зберігання межові знаки (завірена копія акту надана суду представником відповідача й знаходиться в матеріалах справи).

Виходячи зі змісту акту від 31.08.2002 року земельна ділянка загальної площі 0.4948 га. за адресою місто Одеса, вулиця Академіка Вільямса, на якій розташована автостоянка ГО "Автостоянка-Київська-13", до складу земель міста Одеси не передавалася. Відповідно до листа начальника відділу Держкомзему України в Овідіопольському районі Одеської області вих. № 18-18-38/1521 від 15.09.2011 року земельна ділянка загальної площі 0,4849 га, яка відповідно до договору оренди від 25.12.2000 року передана громадській організації мАвтостоянка-Київська-13, раніше знаходилася на території Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області, розташована по вулиці Академіка Вільямса, в місті Одесі, віднесена до складу земель міста Одеси згідно із постановою Верховної Ради України від 7.02.2002 року № 3064-ІІІ, але, за станом на 15.09.2011 року, до складу земель міста Одеси згідно з актом прийому-передачі не передавалася (оригінал та завірена копія листа надана суду представником позивача й знаходиться в матеріалах справи).

Тобто, станом на час постановлення рішення № 2765-V від 16.04.2008 року, земельна ділянка загальної площі 0,4849 га, яка відповідно до договору оренди від 25.12.2000 року передана громадській організації "Автостоянка-Київська-13" та на якій розташована автостоянка, до складу земель міста Одеси не передавалася, а тому, на думку апелянта, юрисдикція прав та повноважень Одеської міської ради на неї не розповсюджувалася та вказане рішення було прийнято у 2008 році незаконно.

Згідно зі статтею 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

ЄСПЛ неодноразово встановлював порушення Україною Конвенції через наявність юрисдикційних конфліктів між національними судами (рішення від 9 грудня 2010 року у справі «Буланов та Купчик проти України», заяви № 7714/06 та № 23654/08, § 27-28, 38-40, рішення від 1 грудня 2011 року у справі «Андрієвська проти України» заява № 34036/06 § 13-14, 23, 25-26.

В Рішенні від 17 січня 2013 року у справі «Мосендз проти України» («Mosendzv. Ukraine», заява № 52013/08), - ЄСПЛ визнав, що заявник був позбавлений ефективного національного засобу юридичного захисту, гарантованого статтею 13 Конвенції через наявність юрисдикційних конфліктів між цивільними й адміністративними судами (§ 116, 119, 122-125).

В рішенні від 21 грудня 2017 року у справі «Шестопалова проти України» («Shestopalova v. Ukraine», заява № 55339/07), - ЄСПЛ дійшов висновку, що заявниця була позбавлена права на доступ до суду всупереч пункту 1 статті 6 Конвенції, оскільки національні суди надавали їй суперечливі роз`яснення щодо юрисдикції, відповідно до якої позов заявниці мав розглядатися у судах України (§ 13, 18-24)).

Відтак, постановлення судом першої інстанції ухвали про закриття провадження через те, що спірні правовідносини не мають ознак публічно-правового характеру, і спір необхідно розглядати за правилами цивільного судочинства, поставило під загрозу сутність гарантованого Конвенцією права позивача на доступ до суду та на ефективний засіб юридичного захисту.

Тому, суд апеляційної інстанції вважає, що непослідовність національного суду створила позивачу перешкоди у реалізації права на судовий захист і з огляду на наведену вище аргументацію доходить висновку, що цей спір має розглядатися за правилами адміністративного судочинства.

Аналогічну правова позиція викладена в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.10.2018 року по справі № 201/4802/16-а.

Враховуючи вище викладене, а також тривалий час розгляду справи за правилами адміністративного судочинства (на протязі 7 років, починаючи з 2012 року), - колегія судів приходить до висновку, що судом першої інстанції при прийнятті Ухвали від 29 березня 2019 року було неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, що призвело до її неправильного вирішення, а відтак, відповідно до ч. 3 ст. 312, ст. 320 КАС України, - оскаржувана Ухвала підлягає скасуванню, а справа направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 312, 320, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу громадської організації «Автостоянка-Київська-13», - задовольнити.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 29 березня 2019 року по справі № 1522/17559/12, - скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Повний текст Постанови складено - 22 травня 2019 року.

Суддя-доповідач Семенюк Г.В.
Судді Потапчук В.О. Шляхтицький О.І.