Справа № 814/1255/18
Суддя: Лук'янчук О.В.
Дата ухвалення: 2019-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2019 р. м. Одеса Справа № 814/1255/18
Категорія: 9.2.1

Головуючий в 1 інстанції: Мельник О.М.

Час і місце ухвалення: м. Миколаїв

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - Лук`янчук О.В.

суддів - Бітова А. І.

- Ступакової І. Г.

при секретарі - Черкасовій Є.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2018 року по справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Миколаївській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 03.05.2018 № 000076,-

В С Т А Н О В И Л А :

ФОП ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління ДФС у Миколаївській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення ГУ ДФС у Миколаївській області від 03.05.2018 року № 000076 про застосування штрафних (фінансових) санкцій за порушення законодавства про патентування, обіг готівки, РРО у сумі 475 714,40 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначається, що під час перевірки ревізорами, не зважаючи на прохання надати час для надання первинних документів, не надано можливість для надання документів, а також не надано для ознайомлення акт перевірки. Позивача було позбавлено права надати заперечення до акту перевірки. Про начебто встановлені порушення позивач дізнався лише після ознайомлення з повідомленням-рішенням.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2018 року позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Миколаївській області задоволено повністю.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Миколаївській області від 03.05.2018 року № 000076 про застосування штрафних (фінансових) санкцій за порушення законодавства про патентування, обіг готівки, РРО у сумі 475 714,40 грн.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Миколаївській області на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 4757,15 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, Головне управління ДФС у Миколаївській області, подало апеляційну скаргу. В апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначається, що судом першої інстанції не взято до уваги, що у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника на час складання такої звітності. Крім того протягом п`яти днів з дня, наступного за днем отримання акта перевірки, платник податків має право подати контролюючому органу, що проводив перевірку, заперечення та додаткові документи. Однак позивачем такі документи не надано.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 14.03.2018 року ревізорами інспекторами проведено фактичну перевірку ФОП ОСОБА_1 у ресторані "Челентано" за адресою: м. Одеса, вул. Маршала Малиновського, 16-Б, прим .101 . Перевірку проведено у період з 14.03.2018 по 23.03.2018.

В ході перевірки, виявлено та зафіксовано факт порушення п.12 ст. 3 Закону України „Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" від 06 липня 1995 року №265/95-ВР, а саме не ведення у порядку, встановленому законодавством, обліку товарних запасів за місцем їх реалізації та зберігання на загальну суму (221025,20 грн.+16832,0 грн.)*200%(ст.20 Закону №265/95-ВР)=475714,40грн.

За наслідками перевірки, складено акт від 23.03.2018р. №284/15-32-40-01/. В акті перевірки зазначено, що ОСОБА_2 , стажер-адміністратор ресторану "Челентано" відмовилась від підпису та ознайомлення з актом перевірки.

Відповідач надав докази направлення акту перевірки на 2 аркушах на адресу АДРЕСА_2 на ім`я ОСОБА_1 , згідно яких копію акту перевірки №284/15-32-40-01/ відправлено 27.03.2018 року цінним відправленням. За наслідком відмови Позивача від отримання акту перевірки ревізорами було складено акт відмови від ознайомлення та отримання матеріалів перевірки від 23.03.2018 року.

Як вбачається зі змісту акту перевірки було встановлено, що позивач з 30.07.2017 не здійснює записи в книзі обліку доходів і витрат, що свідчить про реалізацію не облікованої продукції. З 15.09.2017 (дата отримання ліцензій на право здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями, тютюновими виробами) по 22.03.2018 (закінчення перевірки) Позивачем було реалізовано продукції на суму 2210025,20грн.(згідно звіту Р №). Позивачем до перевірки не надано податкові накладні на товар, що знаходився за місцем реалізації на суму 16832,00 грн.

На підставі акту, відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Миколаївській області від 03.05.2018 року № 000076 про застосування штрафних (фінансових) санкцій за порушення законодавства про патентування, обіг готівки, РРО у сумі 475 714,40 грн.

Не погодившись з податковим повідомленням-рішенням, позивачка звернулася до суду з даним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з не доведеності порушення позивачем п.12 ст.3 Закону про РРО, а тому прийшов до висновку, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення підлягає скасуванню.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог з огляду на таке.

Позивач є фізичною особою-підприємцем, який перебуває на загальній системі оподаткування, у зв`язку з чим має обов`язок ввести облік товарних запасів у порядку, визначеному законодавством.

Відповідно до пункту 177.10 статті 177 Податкового кодексу України фізичні особи - підприємці зобов`язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару. Форма Книги обліку доходів і витрат та порядок її ведення визначаються центральним органом державної податкової служби.

Відповідно до пункту 12 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов`язані вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів (послуг), що відображені в такому обліку.

Згідно зі статтею 20 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» до суб`єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, застосовуються фінансової санкції у розмірі подвійної вартості необлікованих товарів, які не обліковані за місцем реалізації та зберігання, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з приписами ч.ч. 1,3,5 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. Операції в іноземній валюті відображаються також у валюті розрахунків та платежів по кожній іноземній валюті окремо. Господарські операції повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному періоді, в якому вони були здійснені.

Таким чином, фізичні особи-підприємці, які перебувають на загальній системі оподаткування, при продажі товарів у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, зобов`язані вести облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації. Недотримання вказаного обов`язку має наслідком застосування фінансової санкції у розмірі подвійної вартості необлікованих товарів за цінами реалізації.

Як встановлено судом першої інстанції, на момент проведення перевірки продавцем у магазині не було надано податковому органу доказів ведення обліку товарів, які знаходилися на реалізації, були відсутні накладні на товар.

Зазначене не дало можливості перевірити порядок ведення позивачем обліку товарів, а також здійснення продажу лише тих товарів, які відображені в такому обліку.

Доводи позивача щодо підтвердження походження та обліку товарів зважаючи на долучені до матеріалів справи первинні документи є необґрунтованими, оскільки такі документи надані вже після проведення контролюючим органом фактичної перевірки.

Згідно з п. 44.6 ст. 44 ПКУ, у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки (у випадках, передбачених абзацами другим і четвертим пункту 44.7 цієї статті), такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.

Отже, надання первинних документів до суду першої інстанції, не спростовує факту відсутності таких документів під час проведення перевірки та прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, оскільки у позивача згідно норм податкового кодексу було право надати такі документи до моменту закінчення перевірки або протягом п`яти днів з дня, наступного за днем отримання акта перевірки. Однак позивач не скористався таким правом, щодо надання податковому органу заперечень на акт та додаткових документів.

Посилання суду першої інстанції на правові висновки Верховного суду України, викладені постанові від 12.06.2018 року, справа №814/413/16, постанові від 25.09.2018 року № 809/1869/13-а колегія суддів вважає помилковим, оскільки колегія суддів дійшла висновку про нетотожність правових вимог у цих справах за інших обставин ніж у справі, що розглядається.

Отже, висновок податкового органу щодо порушення позивачем порядку ведення обліку товарних запасів за місцем їх реалізації (здійснення продажу товарів, які не обліковуються у встановленому порядку) є правильним.

Враховуючи викладене, за встановлених обставин, висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог є необґрунтованим.

Згідно з ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Таким чином, переглянувши рішення суду першої інстанції в ході апеляційного розгляду справи, колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи та неправильно застосував норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись статтями 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329, 331 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Миколаївській області задовольнити.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2018 року скасувати.

Ухвалити по справі нове рішення, яким у задоволенні позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Миколаївській області про визнання дій протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення від 03.05.2018 № 000076 відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено та підписано 23 травня 2019 року.

Головуючий суддя: О.В. Лук`янчук

Суддя: А. І. Бітов

Суддя: І. Г. Ступакова