Справа № 1.380.2019.001951
Суддя: Сподарик Наталія Іванівна
Дата ухвалення: 2019-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа №1.380.2019.001951
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2019 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сподарик Н.І., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні) справу за позовом ОСОБА_1 до Червоноградського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги Львівської області про визнання протиправною бездіяльності,-

в с т а н о в и в :

На розгляд до Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Червоноградського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги Львівської області про визнання протиправною бездіяльності щодо ненадання відповідей на пропозицію і звернення та зобов`язання надати обгрунтовані відповіді.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що ухвалою Касаційного адміністративного суду Верховного Суду від 26.03.2019 року у справі №813/3613/17 (провадження №К/9901/3135/19) закрито касаційне провадження з підстав, що визначені п.2 ч.1 ст.339 КАС України, оскільки касаційну скаргу підписала представник ОСОБА_1 по довіреності, в той час, як в силу підп.11 п.16' Розділу XV Перехідні положення Конституції України застережено, що представництво, у відповідності до п.3 ч.1 ст.131-1 та ст.131-2 цієї Конституції виключно прокурорами або адвокатами у Верховному Суді та в судах касаційної інстанції здійснюється з 01.01.2017 року. Тож, позивач у позові звертає увагу суду на те, що оскільки представник ОСОБА_2 адвокатом не є, а тому підписувати касаційну скаргу не мала права. На переконання позивача, бездіяльність відповідача полягає в тому, що відповідач не прийняв рішення про заміну головного спеціаліста відділу право просвітництва та взаємодії з суб`єктами надання безоплатної первинної правової допомоги п.ОСОБА_2 на адвоката, що призвело до порушення права ОСОБА_1 на касаційне оскарження судового рішення. Проте, як стверджує позивач, станом на день звернення до суду із позовом він належних відповідей на пропозицію та заяви так і не отримав, у зв`язку з чим вважає, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність та просить суд відновити його порушене право, шляхом зобов`язання останнього вчинити дії щодо розгляду його звернень.

Ухвалою суду від 22.04.2019 року відкрито спрощене позовне провадження в означеній справі без виклику (повідомлення) сторін.

15.05.2019 року позивач подав до суду заяву про уточнення позовних вимог, яку судом прийнято до розгляду. Так, згідно уточнених вимог позивач просить суд:

-визнати протиправною бездіяльність Червоноградського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги Львівської області щодо ненадання ОСОБА_1 відповідей на пропозицію №01-33/025 від 29.03.2019 року та на заяву №01-33/029 від 05.04.2019 року;

-визнати протиправною бездіяльність Червоноградського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги Львівської області щодо неприйняття жодного рішення по суті заяви від 05.04.2019 року, зареєстрованої відповідачем за №01-33/028.

17.05.2019 року засобами електронного зв`язку від відповідача надійшов до суду відзив на позовну заяву. У відзиві відповідач вказує наступне.

22.02.2019 року ОСОБА_1 була надіслана відповідь на його заяву №01-33/010 від 06.02.2019 року, в якій зазначалося, що після підписання довіреності представник інтересів клієнта та клієнт узгодили між собою усі подальші дії; про складення скарги на відповідь ГУПФ України у Львівській області №5081/0-20-07.05-065165/0-20/07.05-06 від 18.01.2018 року ОСОБА_1 свого представника не повідомляв, а термінів написання та змісту самої скарги не узгоджував.

Щодо підписання касаційної скарги у справі №813/3613/17 представником Охоти Ю.А. за довіреністю відповідач наголошує, що касаційну скаргу було оформлено за рукописним текстом ОСОБА_1 . При цьому, наслідки подання такої касаційної скарги за підписом представника позивачу було роз`яснено. Проте, зважаючи на агресивну поведінку клієнта, представник, яка діяла на підставі довіреності, виданої Центром, в якій вказаний обмежений обсяг повноважень, оформила касаційну скаргу за його вимогами.

Відповідач, розглянувши заяви позивача від 02.04.2019 року, в яких він просив припинити надання безоплатної вторинної правової допомоги, що надавалась за його зверненнями, прийняв рішення про припинення такої допомоги та видав накази №03-05-043/6-ч від 02.04.2019 року та №03-05-029/6-ч від 02.04.2019 року, із роз`ясненням наслідків припинення надання безоплатної вторинної правової допомоги.

Відповідач стверджує, що позивач звернувся до суду з даним позовом 19.04.2019 року, тобто після припинення надання йому безоплатної вторинної правової допомоги.

Більше того, відповідач звертає увагу, що ним було повідомлено ОСОБА_1 в приміщенні Центру і скеровано поштою лист про те, що після попереднього вивчення його пропозиції відповідачем прийнято рішення щодо наявної потреби у детальному вивченні пропозиції з подальшим прийняттям відповідного рішення.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.263 КАС України, суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження справи щодо оскарження бездіяльності суб`єкта владних повноважень або розпорядника інформації щодо розгляду звернення або запиту на інформацію.

Справи, визначені частиною першою цієї статті, суд розглядає у строк не більше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. У справах, визначених частиною першою цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив (частини 2, 3 ст.263 КАС України).

Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.

Ухвалою Касаційного адміністративного суду Верховного Суду від 26.03.2019 року у справі №813/3613/17 (провадження №К/9901/3135/19) закрито касаційне провадження з підстав, що визначені п.2 ч.1 ст.339 КАС України, оскільки касаційну скаргу підписала представник ОСОБА_1 по довіреності, в той час, як в силу підп.11 п.16' Розділу XV Перехідні положення Конституції України застережено, що представництво, у відповідності до п.3 ч.1 ст.131-1 та ст.131-2 цієї Конституції виключно прокурорами або адвокатами у Верховному Суді та в судах касаційної інстанції здійснюється з 01.01.2017 року.

Зміст права на безоплатну правову допомогу, порядок реалізації цього права, підстави та порядок надання безоплатної правової допомоги, державні гарантії щодо надання безоплатної правової допомоги визначає Закон України «Про безоплатну правову допомогу».

Закон України «Про безоплатну правову допомогу» регулює правовідносини у сфері надання безоплатної правової допомоги суб`єктам права на безоплатну первинну правову допомогу та суб`єктам права на безоплатну вторинну правову допомогу, що встановлені цим Законом.

Частиною 2 статті 2 Закону України «Про безоплатну правову допомогу» встановлено, що порядок надання безоплатної правової допомоги фізичним особам на благодійних засадах фізичними та юридичними особами, які займаються благодійною діяльністю самостійно або спільно з відповідними благодійними організаціями, регулюється відповідним законодавством і статутами цих організацій.

Відповідно до частини 1 статті 3 Закону України «Про безоплатну правову допомогу», право на безоплатну правову допомогу - гарантована Конституцією України можливість громадянина України, іноземця, особи без громадянства, у тому числі біженця чи особи, яка потребує додаткового захисту, отримати в повному обсязі безоплатну первинну правову допомогу, а також можливість певної категорії осіб отримати безоплатну вторинну правову допомогу у випадках, передбачених цим Законом.

Згідно статті 1 даного Закону, безоплатна правова допомога - правова допомога, що гарантується державою та повністю або частково надається за рахунок коштів Державного бюджету України, місцевих бюджетів та інших джерел.

Правова допомога - надання правових послуг, спрямованих на забезпечення реалізації прав і свобод людини і громадянина, захисту цих прав і свобод, їх відновлення у разі порушення.

Згідно зі статтею 6-1 Закону України «Про безоплатну правову допомогу», до системи надання безоплатної правової допомоги належать: Координаційний центр з надання правової допомоги; суб`єкти надання безоплатної первинної правової допомоги; суб`єкти надання безоплатної вторинної правової допомоги.

Частиною 1 статті 13 Закону України «Про безоплатну правову допомогу» встановлено, що безоплатна вторинна правова допомога - вид державної гарантії, що полягає у створенні рівних можливостей для доступу осіб до правосуддя.

При цьому, відповідно до частини 1 статті 7 цього ж Закону, безоплатна первинна правова допомога - вид державної гарантії, що полягає в інформуванні особи про її права і свободи, порядок їх реалізації, відновлення у випадку їх порушення та порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно з частиною 2 статті 13 Закону України «Про безоплатну правову допомогу», безоплатна вторинна правова допомога включає такі види правових послуг: захист; здійснення представництва інтересів осіб, що мають право на безоплатну вторинну правову допомогу, в судах, інших державних органах, органах місцевого самоврядування, перед іншими особами; складення документів процесуального характеру.

Стаття 14 Закону України «Про безоплатну правову допомогу» визначає суб`єкти права на безоплатну вторинну правову допомогу.

Відповідно до статті 14 Закону України «Про безоплатну правову допомогу», суб`єкти права на безоплатну вторинну правову допомогу, визначені пунктами 1, 2-1, 2-2, 8, 9, 12, 13 частини першої цієї статті, мають право на отримання такої допомоги не більше шести разів протягом бюджетного року та не більше ніж за шістьома дорученнями/наказами про надання безоплатної вторинної правової допомоги, виданими центрами з надання безоплатної вторинної правової допомоги, одночасно.

Статтею 15 вказаного Закону встановлено, що суб`єктами надання безоплатної вторинної правової допомоги в Україні є: центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги; адвокати, включені до Реєстру адвокатів, які надають безоплатну вторинну правову допомогу.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.24 Закону України «Про безоплатну правову допомогу», адвоката або працівника Центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги, який надає безоплатну вторинну правову допомогу, може бути замінено у випадках та порядку, визначених законом.

Адвоката або працівника Центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги, який надає безоплатну вторинну правову допомогу, може бути замінено на адвоката або працівника такого центру за рішенням Центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у разі:

1) хвороби, повної або часткової втрати працездатності, смерті адвоката або працівника Центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги;

2) неналежного виконання адвокатом своїх зобов`язань за умовами договору;

3) відмови адвоката або працівника Центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги від виконання доручення/наказу Центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги з підстав, передбачених законом;

4) зміни підсудності провадження або справи чи підслідності кримінального правопорушення;

5) припинення дії договору про надання безоплатної вторинної правової допомоги;

6) неналежного надання безоплатної вторинної правової допомоги працівником Центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги;

7) припинення трудового договору з працівником Центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги;

8) зупинення або припинення права на зайняття адвокатською діяльністю;

9) виключення адвоката з Реєстру адвокатів, які надають безоплатну вторинну правову допомогу;

10) наявності інших підстав, передбачених законом.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про звернення громадян», громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про звернення громадян», під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Пропозиція (зауваження) - звернення громадян, де висловлюються порада, рекомендація щодо діяльності органів державної влади і місцевого самоврядування, депутатів усіх рівнів, посадових осіб, а також висловлюються думки щодо врегулювання суспільних відносин та умов життя громадян, вдосконалення правової основи державного і громадського життя, соціально-культурної та інших сфер діяльності держави і суспільства.

Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.

У відповідності до ст.14 Закону України «Про звернення громадян», органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, посадові особи зобов`язані розглянути пропозиції (зауваження) та повідомити громадянина про результати розгляду.

Пропозиції (зауваження) Героїв Радянського Союзу, Героїв Соціалістичної Праці, осіб з інвалідністю внаслідок війни розглядаються першими керівниками державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій особисто.

Статтею 15 вказаного Закону передбачено, що органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Заяви (клопотання) Героїв Радянського Союзу, Героїв Соціалістичної Праці, осіб з інвалідністю внаслідок війни розглядаються першими керівниками державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій особисто.

Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.

Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Згідно ст.18 Закону України «Про звернення громадян», громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право:

особисто викласти аргументи особі, що перевіряла заяву чи скаргу, та брати участь у перевірці поданої скарги чи заяви;

знайомитися з матеріалами перевірки;

подавати додаткові матеріали або наполягати на їх запиті органом, який розглядає заяву чи скаргу;

бути присутнім при розгляді заяви чи скарги;

користуватися послугами адвоката або представника трудового колективу, організації, яка здійснює правозахисну функцію, оформивши це уповноваження у встановленому законом порядку;

одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги;

висловлювати усно або письмово вимогу щодо дотримання таємниці розгляду заяви чи скарги;

вимагати відшкодування збитків, якщо вони стали результатом порушень встановленого порядку розгляду звернень.

Статтею 19 Закону України «Про звернення громадян» передбачено, що органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані, зокрема: об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення.

Відповідно до ст.20 Закону України «Про звернення громадян», звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів. На обґрунтовану письмову вимогу громадянина термін розгляду може бути скорочено від встановленого вказаною статтею терміну.

Судом встановлено, що 29.03.2019 року ОСОБА_1 на ім`я директора Червоноградського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги Львівської області, головного спеціаліста відділу право просвітництва та взаємодії з суб`єктами надання безоплатної первинної правової допомоги Червоноградського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги Львівської області ОСОБА_2 (представнику по довіреності) було подано пропозицію (зареєстрована у Центрі 29.03.2019 року за вх.№01-33/025) з приводу надання письмової відповіді на дану пропозицію під розписку, а не через пошту, з метою належного реагування (подання позовної заяви на дії, бездіяльність та рішення відповідача) для відновлення порушеного права.

У подальшому, 05.04.2019 року позивач звернувся до директора Червоноградського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги Львівської області із заявою (зареєстрована у Центрі 05.04.2019 року за вх. №01-33/029), в якій просив останнього у понеділок - 08.04.2019 року надати ОСОБА_1 під розписку, а не надсилати засобами поштової кореспонденції підтвердження про ненадання 05.04.2019 року відповіді на пропозицію від 29.03.2019 року.

Також, 05.04.2019 року ОСОБА_1 на ім`я директора Червоноградського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги Львівської області було подано заяву, в якій він просив відповідача скасувати наказ №03-04-004/6-ч від 14.03.2019 року з підстав його протиправності та повторно видати адвокату Семенюку Р.А. доручення для представництва інтересів у цивільній справі №459/1871/18.

Водночас, до відзиву на позовну заяву відповідач долучив:

-копію касаційної скарги;

-копію заяви від 02.04.2019 року, адресовану директору Червоноградського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги Львівської області про припинення надання ОСОБА_1 вторинної правової допомоги, що надавалася йому в силу наказу №03-01-196/6-ч від 25.05.2018 року на підставі звернення від 17.05.2018 року і скасування наказу №08-05-032/6-ч від 04.06.2018 року;

-копію наказу Червоноградського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги Львівської області «Про припинення надання безоплатної вторинної правової допомоги ОСОБА_1» від 02.04.2019 року№03-05-0430;

-копію заяви від 02.04.2019 року, адресовану директору Червоноградського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги Львівської області про припинення надання ОСОБА_1 вторинної правової допомоги, що надавалася йому в силу наказу №263/6-ч від 27.09.2017 року на підставі звернення від 18.09.2017 року і скасування наказу №08-05-057/6-ч від 26.06.2018 року;

-копію наказу Червоноградського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги Львівської області «Про припинення надання безоплатної вторинної правової допомоги ОСОБА_1» від 02.04.2019 року№03-05-029/6-ч;

-копію повідомлення від 17.04.2019 року №01-34/029, адресованого ОСОБА_1 , в якому вказано, що позивача 10.04.2019 року в телефонному режимі працівником Центру повідомлялося про те, що його пропозиція потребує додаткового вивчення, а відтак, її буде розглянуто не пізніше 45 днів та надіслано поштою;

-копію повідомлення від 03.05.2019 року №01-34/031, адресованого ОСОБА_1 , в якому, зокрема, вказано, що відповідно до наказу Червоноградського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги Львівської області про призначення головного спеціаліста відділу право просвітництва та взаємодії з суб`єктами надання безоплатної первинної правової допомоги ОСОБА_2 від 26.06.2018 року №08-05-057/6-ч, була видана довіреність від 25.07.2018 року №037/6-П/18; працівником ОСОБА_2 узгоджувалися дії із ОСОБА_1 і така діяла в межах довіреності; касаційна скарга оформлялася відповідно до рукописного тексту позивача, в якому вказано, що документ повинен бути підписаний ОСОБА_2 ; наслідки підписання касаційної скарги представником роз`яснено ОСОБА_1

Отже, як слідує із змісту пропозиції позивача від 29.03.2019 року з приводу визнання відсутності права на підписання касаційної скарги представником позивача за довіреністю, останній просив відповідача надати письмову відповідь на таку лише під розписку, а не засобами поштового зв`язку, що пов`язано із строками та оперативністю відповідного реагування.

Суд встановив, що відповідач так і не надав відповідь на вказане звернення позивача йому під розписку, а також не надав відомостей щодо отримання ОСОБА_1 цієї відповіді. Протилежного відповідач не обґрунтував.

На заяву від 05.04.2019 року №01-33/029 про надання відповіді на пропозицію від 29.03.2019 року відповідачем лише 10.04.2019 року в телефонному режимі працівником Центру повідомлено ОСОБА_1 про те, що його пропозиція потребує додаткового вивчення, а відтак, її буде розглянуто не пізніше 45 днів та відповідь надіслано поштою, у той час, як позивач у заяві просив письмово і під розписку надати його повідомити про надання/ненадання відповіді. В матеріалах справи відсутні будь-які відомості з приводу доведення вказаної інформації до відома позивача.

Окрім того, відповідач 05.04.2018 року отримав заяву ОСОБА_1 від 05.04.2019 року, що підтверджується відміткою про отримання на примірнику заяви, наявному у матеріалах справи.

В той же час, будь-яких доказів розгляду відповідачем заяви позивача від 05.04.2018 року про вчинення дій суду надано не було.

Таким чином, в ході судового розгляду справи відповідачем не підтверджено належними та допустимими доказами дотримання вимог ст.ст.15, 20 Закону України «Про звернення громадян» щодо своєчасного повідомлення позивача про наслідки розгляду його пропозиції та заяв, що вказує на допущення Центром протиправної бездіяльності.

Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на вказане, суд вважає протиправною бездіяльність відповідача щодо ненадання і несвоєчасного надання відповідей на звернення ОСОБА_1

Відповідно до положень ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На підставі досліджених доказів та встановлених на їх підставі обставин справи, суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст.72, 77, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до Червоноградського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги Львівської області про визнання протиправною бездіяльності задоволити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Червоноградського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги Львівської області щодо ненадання ОСОБА_1 відповідей на пропозицію №01-33/025 від 29.03.2019 року, на заяву №01-33/029 від 05.04.2019 року та щодо неприйняття жодного рішення по суті заяви від 05.04.2019 року, зареєстрованої відповідачем за №01-33/028.

Судові витрати стягненню зі сторін не підлягають.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 - 297 КАС України.

Суддя Сподарик Н.І.