Справа № 826/9354/18
Суддя: Шейко Т.І.
Дата ухвалення: 2019-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

24 травня 2019 року м. Київ№ 826/9354/18
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Шейко Т.І.

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доФонду гарантування вкладів фізичних осіб
провизнання протиправним та скасування рішення №5341 в частині
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача:

- Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Надра» Стрюкова Ірина Олександрівна

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1 ) звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі по тексту - відповідач, Фонд), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Надра» Стрюкова Ірина Олександрівна (далі по тексту - третя особа, Уповноважена особа Фонду), якому позивач просила суд:

- визнати протиправним та скасувати абзац другий пункту 1 рішення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №5341 «Про задоволення вимог кредиторів другої черги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра», згідно якого «задоволення вимог кредитора на загальну суму 219 180,99 грн здійснювати шляхом виплати кредитору суми 176 440,70 грн та утримання і сплати відповідних податків та зборів у розмірі 42 740,29 грн».

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 29 липня 2015 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 03 вересня 2015 року та ухвалою ВССУ від 15 червня 2016 року, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені та стягнуто з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» (далі по тексту - ПАТ КБ «Надра») компенсацію за роботу у вихідні та неробочі дні в розмірі 1 665,79 грн, компенсацію втрати частини заробітної плати внаслідок порушення строків її виплати (індексації заробітної плати) в розмірі 1 325,96 грн та компенсаційну виплату за порушення права на оплату праці (середній заробіток за час затримки розрахунку) в сумі 219 180,99 грн.

Як зазначає позивач, зі стягнутих на її користь грошових сум, податки та інші платежі вже були утримані, про що зазначено у вказаному вище рішенні Шевченківського районного суду міста Києва, а тому не підлягали повторному утриманню.

Відповідно до витягу з реєстру вимог кредиторів ПАТ КБ «Надра» від 10 листопада 2015 року позивача визнано кредитором банку. Кредиторські вимоги на суму 2 991,75 грн включено до другої черги, а кредиторські вимоги на суму 219 180,99 грн включені до сьомої черги вимог кредиторів.

Крім того, позивач вказує, що кредиторські вимоги другої черги на суму 2 991,75 грн. виплачені їй в повному обсязі 19 листопада 2015 року шляхом перерахування на банківський рахунок позивача.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 серпня 2017 року у справі №826/6879/16, залишеною без змін на підставі ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 31 жовтня 2017 року, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені, у тому числі, зобов`язано Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Надра» Стрюкову Ірину Олександрівну змінити черговість заявлених позивачем кредиторських вимог до ПАТ КБ «Надра» на суму 219 180,99 грн та віднести їх до кредиторських вимог 2 черги у реєстрі акцептованих вимог кредиторів банку.

10 листопада 2017 року позивач звернулась до Уповноваженої особи Фонду з відповідною заявою про добровільне виконання постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 серпня 2017 року у справі №826/6879/16.

В порядку добровільного виконання вказаної вище постанови суду від 10 серпня 2017 року Уповноважена особа Фонду внесла зміни №27 до переліку (реєстру кредиторів) вимог кредиторів ПАТ КБ «Надра».

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 04 грудня 2017 року №5287 «Про затвердження змін до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ КБ «Надра» затверджено зміни №27 до переліку (реєстру) вимог кредиторів ПАТ КБ «Надра», акцептованих Уповноваженою особою Фонду.

При цьому, позивач зазначила, що змінами №27 до переліку (реєстру) вимог кредиторів ПАТ КБ «Надра» кредиторські вимоги позивача було внесено у сумі 222 172,74 грн, тобто, в тому розмірі, в якому вони були стягнуті на її користь на підставі судового рішення.

13 грудня 2017 року на рахунок позивача надійшли грошові кошти у розмірі 176 440,70 грн, тобто, залишились не виплаченими грошові кошти у розмірі 42 740,29 грн.

У зв`язку з чим, 13 грудня 2017 року представник позивача звернувся до Фонду з електронним запитом про надання копії рішення, на підставі якого позивачу було виплачено суму кредиторської вимоги у розмірі 176 440,70 грн.

Отримавши копію рішення Фонду, позивач дізналась, що сума у розмірі 42 740,29 грн. є наслідком утримань, які здійснювались на підставі рішення виконавчої дирекції Фонду №5341 від 11 грудня 2017 року.

З вказаним рішенням відповідача в частині утримання вказаної вище грошової суми позивач не погоджується, оскільки прийняття такого рішення вказує, у тому числі, на невизнання та невиконання в повному обсязі рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 29 липня 2015 року та постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 серпня 2017 року.

Крім того, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач послалась на те, що здійснюючи утримання грошових коштів на підставі оскаржуваного рішення Фонду, останній фактично розпорядився коштами, які йому не належали.

Також, позивач послалась на те, що оскільки предметом оскарження є виключно рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, яке прийнято, на думку позивача, при здійсненні публічних та управлінських функцій, як юридичною особою публічного права, спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог представник відповідача у відзиві на позовну заяву послався на те, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 05 лютого 2015 року №83 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Надра» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 05 лютого 2015 року №26 «Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві Комерційний Банк «Надра», згідно якого з 06 лютого 2015 року у Банку запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду на здійснення тимчасової адміністрації.

Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 04 червня 2015 року №356 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Надра» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 05 червня 2015 року «Про початок процедури ліквідації ПАТ КБ «Надра» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію Банку, згідно якого розпочато процедуру ліквідації ПАТ КБ «Надра» та призначено уповноважено особу Фонду на ліквідацію Банку з 05 червня 2015 року по 04 червня 2016 року включно.

В подальшому, строки здійснення процедури ліквідації Банку продовжувались відповідними рішеннями виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Листом Уповноваженої особи Фонду від 06 грудня 2017 року №1-4-8120 подано до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на погодження зміни до реєстру акцептованих вимог кредиторів, а саме: другої черги (грошові вимоги щодо заробітної плати, що виникли із зобов`язань Банку перед працівником до прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідації Банку - 219 180,99 грн.) шляхом виплати працівнику суми 176 440,70 грн. та утримання і сплати відповідних податків і зборів у розмірі 42 740,29 грн. за рахунок коштів (доходів), що підлягають виплаті кредиторам другої черги.

З вказаного листа також вбачається, що задоволення вимог кредитора буде здійснено за рахунок коштів, одержаних в результаті ліквідації ПАТ КБ «Надра» шляхом їх безготівкового перерахування з накопичувального рахунку ПАТ КБ «Надра».

На підставі вищевикладеного, як вказує представник відповідача, виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 11 грудня 2017 року №5341 на виконання своїх повноважень та відповідно до поданої Уповноваженою особою Фонду інформації.

Щодо оподаткування стягнутої на виконання судового рішення суми середнього заробітку представник відповідача послався на індивідуальну податкову консультацію від 04 серпня 2017 року №1498/З/99-99-13-02-14/ІПК, відповідно до якої нарахування, утримання та сплата (перерахування) податку на доходи фізичних осіб та військового збору до бюджету здійснюються в порядку, встановленому у статті 163 Податкового кодексу України.

Також ,у відзиві на позовну заяву зазначено, що рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 29 липня 2016 року у справі №761/11253/15-ц не встановлено обов`язку Банку як податкового агента утриматися від сплати податків і зборів з доходу позивача, що, на думку представника відповідача, свідчить про наявність у відповідача обов`язку, як податкового агента, утримати і сплатити податкові збори з доходів, нарахованих позивачу.

Враховуючи викладені обставини, представник відповідача вважає, що відповідач діяв у порядок та в межах повноважень, визначених законодавством, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог в повному обсязі.

У письмових поясненнях на позовну заяву представник третьої особи послався на те, що Фонд не здійснював утримання податків і зборів з належних позивачеві сум, оскільки відповідно до вимог Податкового кодексу України обов`язок з утримання податків покладено на іншу юридичну особу - ПАТ КБ «Надра», як податкового агенту.

В той же час, представник третьої особи зазначив, що ПАТ КБ «Надра», як податковий агент, зобов`язаний утримувати та сплачувати відповідні податки та збори саме із суми доходу ОСОБА_1 в розмірі 219 180,99 грн. та відповідно за її рахунок, як платника податку, якому нараховується (виплачується) оподаткований дохід.

Початок процедури ліквідації у Банку, як вказує представник третьої особи, унеможливлює стягнення коштів у будь-який інший спосіб, ніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», яким встановлений спеціальний порядок здійснення ліквідації банку та проведення розрахунків з його кредиторами.

На виконання постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 серпня 2017 року у справі №826/6879/16, яка на теперішній час оскаржується в касаційному порядку, внесено відповідні зміни до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ КБ «Надра» в частині вимог позивача та відповідно виплачено останній грошові кошти, з урахуванням утриманих податків і зборів.

Тобто, представник третьої особи наголошує на тому, що ПАТ КБ «Надра», як податковий агент, на виконання вимог Податкового кодексу України, утримав та перерахував до державного бюджету України із нарахованого доходу позивача податки та збори в загальній сумі 42 740,29 грн, з якої 39 452,28 грн - податок з доходів фізичних осіб та 3 287,71 грн військового збору, а Фонд гарантування вкладів фізичних осіб лише погодив другу чергу, як того вимагає законодавства, з урахуванням обов`язку покладеного на Банк Податковим кодексом України.

Крім того, у письмових поясненнях на позовну заяву також зазначено й про те, що само по собі рішення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб не порушує прав позивача, про що детально зазначив Фонд у відзиві на позовну заяву.

На підставі викладеного, представник третьої особи просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Не погоджуючись з доводами представника третьої особи, викладеними останнім у письмових поясненнях на позовну заяву, представник позивача у письмових поясненнях зазначив, що, на його думку, утримання податків і зборів з позивача в даному випадку відбулось не в силу податкового та іншого законодавства, не на підставі рішення Банку (Уповноваженої особи), а на підставі рішення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, яке суперечить статті 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб, оскільки фактично покладає на ПАТ КБ «Надра» виконання додаткових зобов`язань по сплаті податків та зборів, а також у зв`язку з тим, що не пов`язане з витратами, які безпосередньо пов`язані з ліквідацією банку.

Також ,представник позивача просив суд при вирішенні справи по суті звернути увагу на те, що відповідачем та третьою особою не надано доказів та підтвердження того, що утримані з належних позивачу сум грошові кошти дійсно були сплачені податки та збори.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 липня 2018 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 вересня 2018 року задоволено клопотання представника відповідача та залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Надра» Стрюкову Ірину Олександрівну.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 жовтня 2018 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні 29 листопада 2018 року представник відповідача та представник третьої особи позовні вимоги не визнали та просили у їх задоволенні відмовити, надавши суду аналогічні пояснення тим, що викладені у відзиві на позовну заяву та письмових поясненнях на позовну заяву відповідно. Позивач та її представник в судове засідання не з`явились, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи.

Враховуючи викладене та зважаючи на достатність наявних у матеріалах справи доказів для розгляду та вирішення справи, з урахуванням згоди представника відповідача та представника третьої особи, у судовому засіданні 29 листопада 2018 року судом, згідно з частиною 3 статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України прийнято рішення про подальший розгляд у письмовому провадженні.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 05 лютого 2015 року № 83 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 05 лютого 2015 року № 26 «Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Комерційний банк «Надра», згідно з яким з 06 лютого 2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Комерційний банк «Надра».

Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «КБ «Надра» призначено провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Стрюкову Ірину Олександрівну.

Тимчасову адміністрацію в ПАТ «КБ «Надра» запроваджено строком на три місяці з 06 лютого 2015 року по 05 травня 2015 року включно (http://www.fg.gov.ua/not-paying/liquidation/97-nadra/1333-1065-oholoshennya-pro-zaprovadgennya-tymchasovoi-administracii-v-pat-kb-nadra-ta-pryznachennya-upovnovagenoi-osoby-fondu).

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 23 квітня 2015 року №85 «Про продовження строків здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Надра» продовжено здійснення тимчасової адміністрації по 05 червня 2015 року включно та продовжено повноваження уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Надра» Стрюкової Ірини Олександрівни по 05 червня 2015 року (включно) (http://www.fg.gov.ua/not-paying/liquidation/97-nadra/1898-1250-oholoshennya-pro-prodovgennya-tymchasovoi-administracii-v-pat-kb-nadra).

Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 04 червня 2015 р. № 356 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 05 червня 2015 року № 113, «Про початок процедури ліквідації ПАТ «КБ «НАДРА» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПАТ «КБ «НАДРА» та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «КБ «НАДРА» провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Стрюкову Ірину Олександрівну строком на 1 рік з 05 червня 2015 року до 04 червня 2016 року включно (http://www.fg.gov.ua/not-paying/liquidation/97-nadra/1961-1329-oholoshennya-pro-likvidaciyu-ta-pryznachennya-upovnovagenoi-osoby-fondu-na-likvidaciyu-pat-kb-nadra).

На підставі пункту 2 частини п`ятої статті 12, частини першої статті 35, частини п`ятої статті 44, частини третьої статті 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення від 28 квітня 2016 року № 616 про продовження строків здійснення процедури ліквідації ПАТ «КБ «НАДРА» строком на два роки до 04 червня 2018 включно.

Водночас, відповідно до зазначеного рішення продовжено повноваження ліквідатора ПАТ «КБ «НАДРА», визначені Законом, зокрема, статтями 37, 38, 47-52, 521, 53 Закону, в тому числі з підписання всіх договорів, пов`язаних з реалізацією активів банку у порядку, визначеному Законом, окрім повноважень в частині організації реалізації активів банку, провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності Стрюкової Ірини Олександрівни строком на два роки до 04 червня 2018 року включно (http://www.fg.gov.ua/not-paying/liquidation/97-nadra/4175-prodovzheno-likvidatsiiu-pat-kb-nadra).

На підставі пункту 2 частини п`ятої статті 12, частини першої статті 35, частини п`ятої статті 44, частини третьої статті 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі-Фонд) прийняла рішення від 03 листопада 2016 року № 2342 про продовження строків здійснення процедури ліквідації ПАТ «КБ «НАДРА» строком на два роки до 03 червня 2020 включно.

Водночас, відповідно до зазначеного рішення продовжено повноваження ліквідатора ПАТ «КБ «НАДРА», визначені Законом, зокрема, статтями 37, 38, 47-52, 521, 53 Закону, в тому числі з підписання всіх договорів, пов`язаних з реалізацією активів банку у порядку, визначеному Законом, окрім повноважень в частині організації реалізації активів банку, провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу організації процедур ліквідації неплатоспроможних банків департаменту управління активами* Стрюкової Ірини Олександрівни строком на два роки до 03 червня 2020 включно (http://www.fg.gov.ua/not-paying/liquidation/97-nadra/7302-prodovzheno-strok-zdiysnennya-protsedury-likvidatsiyi-pat-kb-nadra).

Вказані обставини визнаються судом загальновідомими, а тому відповідно до вимог частини 3 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають доказуваню.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 29 липня 2015 року у цивільній справі №761/11253/15-ц за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Надра» про стягнення не нарахованої та невиплаченої додаткової заробітної плати, компенсації частини втрати заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати та середнього заробітку за час затримки розрахунку, яке залишено без змін на підставі ухвали Апеляційного суду міста Києва від 03 вересня 2015 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 червня 2016 року, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені, стягнуто з Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Надра» на користь ОСОБА_1 компенсацію за роботу в неробочі дні в розмірі 1665,79 грн, суму індексації заробітної плати в розмірі 1325,96 грн, середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 219 180,99 грн, а всього підлягає стягненню 222 172,74 грн (а.с. 21-26,16-20,11-15).

19 листопада 2015 року на картковий рахунок позивача № НОМЕР_1 надійшли грошові кошти у розмірі 2 991,75 грн з призначенням платежу «задоволення кредиторських вимог 2ї черги згідно рішення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб» №256/15 від 28 жовтня 2015 року, що підтверджується наданою суду копією виписки з рахунку приватного клієнта №/1124 (а.с. 43-44).

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 серпня 2017 у адміністративній справі №826/6879/16 за позовом ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Надра» Стрюкової Ірини Олександрівни, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправними та неправомірними дій, зобов`язання вчинити дії, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 31жовтня 2017 року, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково, зокрема,

- визнано протиправним включення Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» Стрюковою Іриною Олександрівною кредиторських вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний Банк «Надра» на суму 219 180, 99 грн до кредиторських вимог 7 черги у реєстрі акцептованих вимог кредиторів Публічного акціонерного товариства комерційний Банк «Надра»;

- зобов`язано Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» Стрюкову Ірину Олександрівну змінити черговість кредиторських вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний Банк «Надра» на суму 219 180, 99 грн. та віднести їх до кредиторських вимог 2 черги у реєстрі акцептованих вимог кредиторів Публічного акціонерного товариства комерційний Банк «Надра». (а.с. 33-41,26-32).

10 листопада 2017 року позивач звернулась до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Надра» Стрюкової І.О. з заявою, в якій просила самостійно та добровільно виконати постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 серпня 2017 року у справі №826/6879/16 шляхом виконання встановленого судовим рішенням обов`язку змінити черговість заявлених нею кредиторських вимог до Публічного акціонерного товариства комерційний Банк «Надра» на суму 219 180,99 грн та віднесення їх до кредиторських вимог 2 черги у реєстрі акцептованих вимог кредиторів Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Надра», грошові кошти просила перерахувати на належний їй банківський рахунок (а.с. 45-46).

У відповідності до наявної в матеріалах справи копії Витягу зі змін №27 до переліку (реєстру) вимог кредиторів Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Надра», акцептованих уповноваженою особою Фонду, Уповноваженою особою Фонду акцептовано вимоги позивача на суму 222172,74 грн (а.с. 51, 85).

Як вбачається з копії рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 11 грудня 2017 року №5341, виконавчою дирекцією Фонду погоджено здійснення задоволення кредиторських вимог другої черги переліку (реєстру) вимог кредиторів Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Надра», акцептованих Уповноваженою особою Фонду на загальну суму 219 180,99 грн та вирішено здійснювати задоволення цих вимог шляхом виплати кредитору суми 176 440,70 грн та утримання і сплати відповідних податків та зборів у розмірі 42 740,29 грн в безготівковій формі до повного погашення заборгованості (а.с. 58).

13 грудня 2017 року на картковий рахунок позивача № 0787 від ПАТ КБ «Надра» надійшли грошові кошти у розмірі 176 440,70 грн (а.с. 53).

22 грудня 2017 року позивач звернулась до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з вимогою в порядку досудового врегулювання, в якій просила перевірити обґрунтованість та підставність утримань в сумі 42 240,29 грн, які були здійснені з належних їй від Публічного акціонерного товариства комерційний Банк «Надра» кредиторських вимог 2 черги в розмірі 219 180,99 грн на підставі рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №5341 «Про задоволення вимог кредиторів другої черги ПАТ КБ «Надра» та з урахуванням обставин, встановлених рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 29 липня 2015 року та його резолютивної частини, прийняти рішення про здійснення на її користь виплат грошових коштів в сумі 42 740,29 грн, які є частиною належних їй кредиторських вимог до Публічного акціонерного товариства комерційний Банк «Надра» на суму 219 180,99 грн та не були виплачені (а.с. 59-61).

Листом від 18 січня 2018 року за вих. №27-036-1124/8 Фонд гарантування вкладів фізичних осіб повідомив позивача про те, що на виконання вимог Податкового кодексу України, Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «Надра», як податковий агент, утримав та перерахував до Державного бюджету України із нарахованого доходу ОСОБА_1 податки та збори в загальній сумі 42 740,29 грн., з якої 39 452,58 грн - податок з доходів фізичних осіб та 3 287,71 грн - військовий збір (а.с. 62-64).

Не погоджуючись з рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 11 грудня 2017 року №5341 в частині, позивач звернулась до адміністративного суду з вказаною позовною заявою.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, Окружний адміністративний суд міста Києва виходить з наступного.

Відповідно до статті 17 Закону України 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини (надалі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Поняття «суд, встановлений законом» стосується не лише правової основи існування суду, але й дотримання ним норм, які регулюють його діяльність (пункт 24 рішення ЄСПЛ від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України», заяви № 29458/04 та № 29465/04).

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Юрисдикційність конкретного спору чи категорії спорів може бути прямо визначена в законі.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою ЄСПЛ.

У рішенні від 22 грудня 2009 року у справі «Безимянная проти Росії» (заява № 21851/03) ЄСПЛ наголосив, що «погоджується з тим, що правила визначення параметрів юрисдикції, що застосовуються до різних судів у рамках однієї мережі судових систем держав, безумовно, розроблені таким чином, щоб забезпечити належну реалізацію правосуддя. Заінтересовані держави повинні очікувати, що такі правила будуть застосовуватися. Однак ці правила або їх застосування не повинні обмежувати сторони у використанні доступного засобу правового захисту».

У статті 6 Конвенції, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, закріплено принцип доступу до правосуддя.

Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами ЄСПЛ розуміють здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

Щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітку фактичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання у її права (рішення ЄСПЛ від 04 грудня 1995 року у справі «Белле проти Франції»).

У своїй практиці ЄСПЛ неодноразово встановлював порушення Україною Конвенції через наявність юрисдикційних конфліктів між національними судами. Зокрема у рішенні від 09 грудня 2010 року у справі «Буланов та Купчик проти України» (заяви № 7714/06 та № 23654/08) ЄСПЛ встановив порушення пункту 1 статті 6 Конвенції щодо відсутності у заявників доступу до суду касаційної інстанції з огляду на те, що відмова Вищого адміністративного суду України розглянути касаційні скарги заявників всупереч ухвалам Верховного Суду України не тільки позбавила заявників доступу до суду, але й знівелювала авторитет судової влади. При цьому ЄСПЛ вказав, що держава має забезпечити наявність засобів для ефективного та швидкого вирішення спорів щодо судової юрисдикції (пункти 27, 28, 38-40 рішення). У рішенні від 01 грудня 2011 року у справі «Андрієвська проти України» (заява № 34036/06) ЄСПЛ визнав порушення пункту 1 статті 6 Конвенції з огляду на те, що Вищий адміністративний суд України відмовив у відкритті касаційного провадження за скаргою заявниці, оскільки її справа мала цивільний, а не адміністративний характер, і тому касаційною інстанцією мав бути Верховний Суд України; натомість останній відмовив у відкритті касаційного провадження, зазначивши, що судом касаційної інстанції у справі заявниці є Вищий адміністративний суд України (пункти 13, 14, 23, 25, 26 рішення). У рішенні від 17 січня 2013 року у справі «Мосендз проти України» (заява № 52013/08) ЄСПЛ визнав, що заявник був позбавлений ефективного національного засобу юридичного захисту, гарантованого статтею 13 Конвенції, через наявність юрисдикційних конфліктів між цивільними й адміністративними судами (пункти 116, 119, 122-125 рішення). У рішенні від 21 грудня 2017 року у справі «Шестопалова проти України» (заява № 55339/07) ЄСПЛ зробив висновок, що заявниця була позбавлена права на доступ до суду всупереч пункту 1 статті 6 Конвенції, оскільки національні суди надавали їй суперечливі роз`яснення щодо юрисдикції, відповідно до якої позов заявниці мав розглядатися у судах України, а Вищий адміністративний суд України не виконав рішення Верховного Суду України щодо розгляду позову заявниці за правилами адміністративного судочинства (пункти 13, 18?24 рішення).

У частині 1 статті 19 Цивільного процесуального кодексу України зазначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Під час вирішення питання щодо можливості розгляду справи в порядку цивільного судочинства необхідно керуватися завданнями, передбаченими у частині 1 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України, якими є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Тобто в порядку цивільного судочинства розглядаються справи, що виникають із приватноправових правовідносин, одним із суб`єктів яких є фізична особа.

При цьому суди повинні керуватися принципом правової визначеності і не допускати наявності провадження, а отже, і судових рішень, ухвалених у спорі між тими ж сторонами, з того ж предмета, але судами різних юрисдикцій.

Згідно із частиною 1 статті 1 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Способи захисту цивільного права та інтересів зазначені у статті 16 ЦК України. Зі змісту частини третьої цієї статті вбачається, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-третє, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією із сторін є, як правило, фізична особа.

У відповідності до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Абзацом 2 пункту 2 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у цьому Кодексі термін публічно - правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Під суб`єктом владних повноважень розуміється орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України).

Наведене в сукупності свідчить, що публічно-правовим вважається також спір, який виник з позовних вимог, що ґрунтуються на нормах публічного права, де держава в особі відповідних органів виступає щодо громадянина не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, надавати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їх виникнення - публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов`язках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема пов`язаних з реалізацією публічної влади.

Крім того, частиною 1 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України визначено справи у публічно - правових спорах, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Так, згідно з пунктом 1 частини 1 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно - правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Тобто, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника.

Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин. Спір є приватноправовим також у тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Наведене в сукупності свідчить, що адміністративними судами можуть розглядатися вимоги про визнання протиправним рішення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, проте, лише у випадку, якщо Фонд гарантування вкладів фізичних осіб здійснює у даних правовідносинах публічно - владні управлінські функції і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23 лютого 2012 року № 4452-VI (надалі - Закон України від 23.02.2012 №4452-VI) встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Відповідно до частини 1 статті 3 Закону України від 23.02.2012 № 4452-VI Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, установлених цим Законом. На виконання свого основного завдання Фонд у порядку, передбаченому цим Законом, зокрема, здійснює процедуру виведення неплатоспроможних банків з ринку, у тому числі шляхом здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків, організовує відчуження всіх або частини активів і зобов`язань неплатоспроможного банку, продаж неплатоспроможного банку або створення та продаж перехідного банку (пункт 8 частини 2 статті 4 цього Закону).

Наведене в сукупності свідчить про те, що основні функції Фонду мають як владний характер, зокрема щодо врегулювання правовідносин у сфері банківської діяльності, так і такі, що не містять владної складової, а спрямовані на здійснення процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку, у тому числі шляхом здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків.

При цьому, суд звертає увагу, що у розумінні Закону України від 23.02.2012 № 4452-VI неплатоспроможним є банк, щодо якого Національний банк України прийняв рішення про віднесення його до категорії неплатоспроможних у порядку, передбаченому Законом України «Про банки та банківську діяльність» від 07 грудня 2000 року № 2121-III. Ліквідацією банку є процедура припинення функціонування банку як юридичної особи відповідно до законодавства (пункти 6 і 8 частини 1 статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23 лютого 2012 року № 4452-VI).

Згідно частин 1, 3 статті 34 Закону України від 23.02.2012 № 4452-VI Фонд розпочинає процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних, а виконавча дирекція Фонду у цей же строк призначає з числа працівників Фонду уповноважену особу Фонду (кілька уповноважених осіб Фонду), якій Фонд делегує всі або частину своїх повноважень тимчасового адміністратора. Під час тимчасової адміністрації Фонд має повне і виняткове право управляти банком відповідно до цього Закону, нормативно-правових актів Фонду та вживати дії, передбачені планом врегулювання (частина 5 статті 34 Закону України від 23.02.2012 № 4452-VI).

Відповідно до частин 1 та 2 статті 36 Закону України від 23.02.2012 № 4452-VI з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Фонд набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення. Протягом 15 днів, але не пізніше строків, установлених Фондом, керівники банку забезпечують передачу уповноваженій особі Фонду печаток і штампів, матеріальних та інших цінностей банку, а також протягом трьох днів - передачу печаток і штампів бухгалтерської та іншої документації банку. На період тимчасової адміністрації усі структурні підрозділи, органи та посадові особи банку підпорядковуються у своїй діяльності Фонду та уповноваженій особі Фонду в межах повноважень, установлених цим Законом та делегованих Фондом, і діють у визначених Фондом/уповноваженою особою Фонду межах та порядку.

Таким чином, суд дійшов висновку, що з моменту запровадження у банку тимчасової адміністрації Фонд набуває повноваження органів управління та контролю банку з метою реалізації покладених на нього чинним законодавством функцій. При цьому банк зберігає свою правосуб`єктність юридичної особи та відповідного самостійного суб`єкта господарювання до завершення процедури його ліквідації та внесення запису про це до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Такий правовий статус Фонду, визначений Законом України від 23.02.2012 № 4452-VI, дає підстави для висновку про те, що Фонд як юридична особа публічного права може бути суб`єктом як публічно-правових, так і приватноправових правовідносин. При цьому в приватноправових відносинах, якими є здійснення функцій органу управління банку, у якому запроваджено тимчасову адміністрацію, чи банку, який ліквідується, Фонд не здійснює функцій суб`єкта владних повноважень у розумінні статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України.

Більш того, суд звертає увагу на те, що визначений статтею 3 Закону України від 23.02.2012 № 4452-VI правовий статус Фонду, відповідно до якої він є, зокрема, юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об`єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні, - не впливає на правовий статус банку, в якому запроваджено тимчасову адміністрацію або щодо якого розпочато процедуру ліквідації, оскільки Фонд розпоряджається майном такого банку від імені останнього й у межах виконання покладених на нього законодавством функцій щодо виведення неплатоспроможного банку з ринку та не здійснює в цій частині жодних владних управлінських функцій.

Так, що суд зазначає, що процедура ліквідації публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» передбачена розділом VIII Закону України від 23.02.2012 № 4452-VI.

Відповідно до частини 5 статті 45 Закону України від 23.02.2012 №4452-VI протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку кредитори мають право заявити Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються. У разі призначення уповноваженої особи Фонду, якій делеговано Фондом повноваження щодо складення реєстру акцептованих вимог кредиторів, кредитори заявляють про свої вимоги до банку такій уповноваженій особі Фонду.

Організація заходів з підготовки задоволення вимог кредиторів, формування ліквідаційної маси, продаж майна банку відповідно до вимог статей 49, 50, 51 Закону України від 23.02.2012 № 4452-VI покладена на Фонд.

Суд зазначає, що правовідносини стосовно яких виник спір, обумовлені наявністю кредиторських вимог (майнових вимог особи до суб`єкта господарювання - Банку, що ліквідується), які задовольняються у порядку черговості, визначеної статтею 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23 лютого 2012 року № 4452-VI, за рахунок коштів, одержаних унаслідок ліквідації та продажу майна банку та які в даному випадку не задоволені, на думку позивача, у повному обсязі.

Відповідно до частини 1 статті 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23 лютого 2012 року № 4452-VI кошти, одержані в результаті ліквідації та продажу майна (активів) банку, спрямовуються Фондом на задоволення вимог кредиторів.

Аналіз наведених норм діючого законодавства дозволяє суду дійти висновку про те, що основні функції Фонду мають як владний характер, зокрема щодо врегулювання правовідносин у сфері банківської діяльності, так і не містять владної складової, а спрямовані на здійснення процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку, у тому числі шляхом тимчасової адміністрації та ліквідації.

Зазначене дає підстави стверджувати, що оскільки лише Фонду за законом доручено забезпечувати відновлення платоспроможності банку або підготовку його до ліквідації, а спірні правовідносини випливають з трудових правовідносин між Банком і фізичною особою, зокрема, щодо стягнення з ПАТ КБ «Надра» середнього заробітку за час затримки розрахунку у розмірі, визначеному за рішенням суду.

Тобто, в даному випадку, Фонд виступає як від імені банку, що ліквідується, так і діє при вирішенні певних питань як орган, уповноважений на ліквідацію банку, однак при цьому жодних владних повноважень щодо заявника, який захищає свої майнові права, не вчиняє.

Враховуючи зазначене, спір стосовно сплати відповідачем середнього заробітку за час затримки розрахунку у розмірі, визначеному за рішенням суду, який віднесено до 2ї черги акцептованих вимог кредиторів ПАТ КБ «Надра» не є підставою для розгляду спору в порядку адміністративного судочинства, оскільки позивач звернулась за захистом порушених прав, що виникли із цивільних відносин, а саме із рішення суду, ухваленого в порядку цивільного судочинства, оскільки сам первісний спір виник з трудових відносин, тому такий спір щодо стягнення коштів підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Отже, спір у справі, що розглядається, не є публічно-правовим та не належить до юрисдикції адміністративних судів, адже за вказаних вище обставин цей спір має приватноправовий характер і підлягає судовому розгляду в межах цивільної юрисдикції.

Аналогічного висновку щодо судової юрисдикції дійшла й Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 07 листопада 2018 року у справі № 757/56680/16-ц та Верховний Суд у своїй постанові від 10 квітня 2019 року у справі №826/6714/16.

Так, у відповідності до пункту 1 частини 1 статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

За таких підстав та з урахуванням того, що спір між сторонами у справі виник не у зв`язку з виконанням або невиконанням Фондом гарантування вкладів фізичних осіб публічно - владних управлінських функцій та не віднесений до юрисдикції Окружного адміністративного суду міста Києва, суд приходить до висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі.

Крім того, суд вважає за необхідне роз`яснити позивачеві, що остання має право звернутися з вказаним позовом до відповідного місцевого загального суду.

Також, частиною 2 статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету. Ухвала суду про закриття провадження у справі може бути оскаржена.

Керуючись частиною 2 статті 19, пунктом 1 частини 1 статті 238, статтями 239, 241-243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

у х в а л и в:

1. Закрити провадження в адміністративній справі № 826/9354/18 за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Надра» Стрюкова Ірина Олександрівна про визнання протиправним та скасування рішення №5341 в частині.

2. Роз`яснити ОСОБА_1 її право на звернення з вказаними позовними вимогами до відповідного місцевого загального суду.

3. Роз`яснити ОСОБА_1 , що повторне звернення до Окружного адміністративного суду міста Києва зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

4. Повернути ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) через відповідний орган Державної казначейської служби України судовий збір в сумі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок, який сплачений на наступні платіжні реквізити: отримувач коштів - УК у Печерському районі/Печерський район, код отримувача (код ЄДРПОУ) - 38004897, рахунок отримувача - 4021, банк отримувача - Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача (МФО) - 899998, код класифікації доходів бюджету - 22030101 відповідно до квитанції №0.0..1 від 04 липня 2018 року.

Ухвала набирає законної сили відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Шостого апеляційного адміністративного суду за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.І. Шейко