Справа № 2а-10440/10/2670
Суддя: Хохуляк В.В.
Дата ухвалення: 2019-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

21 травня 2019 року

Київ

справа №2а-10440/10/2670

адміністративне провадження №К/9901/27645/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Хохуляка В.В., суддів: Бившевої Л.І., Шипуліної Т.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Приватного підприємства "Дінал плюс" на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 01.06.2016 (суддя Келеберда В.І.) та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 15.09.2016 (головуючий суддя Грибан І.О., судді: Беспалов О.О., Парінов А.Б.) у справі за позовом Приватного підприємства «Дінал плюс» до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м.Києві, Головного управління Державної казначейської служби у м.Києві про скасування податкових повідомлень-рішень, стягнення бюджетної заборгованості з податку на додану вартість,

ВСТАНОВИВ:

ПП «Дінал плюс» звернулося до суду з адміністративним позовом до ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м.Києві (відповідач 1) та ГУ Державного казначейства України в м.Києві (відповідач 2), у якому позивач просив:

визнати нечинними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 21.03.2008 №/0, № /0;

стягнути з Державного бюджету України на користь позивача бюджетної заборгованості з податку на додану вартість у розмірі 17'502'166,00грн. шляхом перерахування зазначеної суми коштів на поточний рахунок позивача.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 01.06.2016, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 15.09.2016, у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій позивач звернувся з касаційною скаргою до суду касаційної інстанції.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, позивач вважає, що судами безпідставно прийнято як доказ вирок суду, яким колишнього директора ПП «Дінал Плюс» визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого статтею 191 Кримінального кодексу України. Позивач посилається на те, що висновки інших судів щодо правомірності чи протиправності дій особи, поведінка якої є предметом розгляду в адміністративній справі, не є обов`язковими для адміністративного суду, який таку справу розглядає. Як зазначає позивач, висновки податкового органу про нереальність господарських операцій спростовуються наявними у справі доказами. Позивач вважає, що ПП «Дінал плюс» доведено правомірність придбання товару та використання його у межах господарської діяльності. На думку позивача, рішення судів прийняті з порушенням вимог норм підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість».

У зв`язку з наведеним, ПП «Дінал плюс» просить суд касаційної інстанції скасувати постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 01.06.2016 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 15.09.2016 і прийняти у справі нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

ГУ Державного казначейства України в м.Києві (відповідач 2) подало до суду заперечення на касаційну скаргу, де зазначає, що оскаржувані рішення у даній справі є законними та обґрунтованими, прийнятими без порушень норм матеріального і процесуального права. На думку відповідача 2, касаційна скарга позивача є невмотивованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Ухвалою Верховного суду від 17.05.2019 попередній розгляд справи призначено на 21.05.2019.

Касаційний розгляд справи здійснюється у попередньому судовому засіданні відповідно до статті 343 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Згідно з частиною третьою статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Верховний Суд, переглянувши рішення судів попередніх інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги, з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено наступні обставини. ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м.Києві проведено позапланову виїзну перевірку ПП «Дінал плюс» достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість за період з 01.11.2007 по 30.11.2007.

За результатами перевірки складено акт від 20.03.2008 №160/23-9/30674897, яким зафіксовано порушення позивачем підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» у результаті чого завищено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за листопад 2007 року в сумі 7'501'333грн.

На підставі акту перевірки податковим органом прийнято податкове повідомлення-рішення від 21.03.2008 №/0, яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 7'501'333грн.

Також, податковим органом проведено позапланову виїзну перевірку ПП «Дінал плюс» достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість за період з 01.12.2007 по 31.12.2007, за результатом якої складено акт від 21.03.2008 №169/23-9/30674897. Актом перевірки зафіксовано порушення позивачем підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» у результаті чого завищено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за грудень 2007 року в сумі 10'000'833грн.

На підставі акту від 21.03.2008 №169/23-9/30674897 податковим органом прийнято податкове повідомлення-рішення від 21.03.2008 №/0, яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з ПДВ у розмірі 10'000'833грн.

Позивач, не погоджуючись з рішеннями податкового органу звернувся до адміністративного суду з позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з позицією якого погодився суд апеляційної інстанції, вважав правомірним та обґрунтованим висновок податкового органу щодо факту відсутності реального виконання договору, укладеного позивачем з ПП «Провідторконд». Суди вказали, що господарська операція фактично не відбулась, а відтак висновок податкового органу про порушення позивачем вимог Закону України «Про податок на додану вартість» у результаті чого завищено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за листопад та грудень 2007 року є обґрунтованим, що вказує правомірність прийнятих на підставі такого висновку податкових повідомлень-рішень.

Податковий кодекс України (далі - ПК України) регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Закон України «Про податок на додану вартість» (далі - Закон №168/97) - спеціальний закон, який врегульовував спірні правовідносини на час їх виникнення.

Відповідно до пункту 1.7 статті 1 Закону №168/97 податковий кредит, в залежності від якого визначається сума бюджетного відшкодування, визначається, як сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов`язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

Підпунктом 7.5.1 пункту 7.5 7 Закону №168/97 передбачено, що датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій:

дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків;

дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Як встановлено положеннями пункту 7.2. статті 7 Закону №168/97 податкова накладна видається платником податку, який поставляє товари (послуги), на вимогу їх отримувача, та є підставою для нарахування податкового кредиту (підпункт 7.2.6); податкова накладна складається у момент виникнення податкових зобов`язань продавця у двох примірниках (підпункт 7.2.3); право на нарахування податку і складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку (підпункт 7.2.4).

Відповідно до підпункту 7.3.1. пункту 7.3 статті 7 Закону №168/97 датою виникнення податкових зобов`язань з поставки товарів (робіт, послуг) вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

або дата зарахування коштів від покупця (замовника) на банківський рахунок платника податку як оплата товарів (робіт, послуг), що підлягають поставці, а у разі поставки товарів (робіт, послуг) за готівкові грошові кошти - дата їх оприбуткування в касі платника податку, а при відсутності такої - дата інкасації готівкових коштів у банківській установі, що обслуговує платника податку;

або дата відвантаження товарів, а для робіт (послуг) - дата оформлення документа, що засвідчує факт виконання робіт (послуг) платником податку.

Згідно підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону №168/97 податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пункту 6.1 статті 6 та статті 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду зокрема у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки, тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку, навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів.

Первинні документи, які є підставою для визнання витрат, повинні відповідати вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства. Бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку (частина друга цієї статті).

Згідно положень частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

З аналізу положень податкового законодавства можна зробити висновок, що підставою для виникнення у платника права на податковий кредит з податку на додану вартість є факт реального здійснення операцій з придбання товарно-матеріальних цінностей з метою їх використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку, а також оформлення відповідних операцій належним чином складеними первинними документами, які містять достовірні відомості про їх обсяг та зміст.

Наслідки в податковому обліку створюють лише реально вчинені господарські операції, тобто такі, що пов`язані із рухом активів, зміною зобов`язань та власного капіталу платника податків та відповідають змісту укладених договорів. Таким чином, в даному випадку дослідженню підлягає реальність вчинення господарської операції, відповідність вчиненої господарської операції господарській меті, а також реальність усіх даних, наведених у документах, що надають право на формування податкового кредиту.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами, що між позивачем та ПП «Провідторконд» укладено договір від 11.10.2007 №1/А, відповідно до якого ПП «Дінал Плюс» придбаває, а ПП «Провідьорконд» реалізує вакуумну установку напиленння металевих плівок з магнетронною системою (модернізовану) в кількості 1 шт. вартістю 105'013'000,00грн., у тому числі податок на додану вартість 17'502'166,67грн.

Судами з`ясовано, що як вбачається з матеріалів справи здійснення господарських операції на виконання укладених позивачем з контрагентами договорів не підтверджуються первісними документами бухгалтерського обліку; відсутні докази на підтвердження подальшого використання придбаної установки в господарській діяльності позивача, що свідчить про відсутність результату відповідної господарської, економічної діяльності. позивача про те, що метою придбання вказаного обладнання був його подальший продаж за більш вигідною ціною не доводять факту використання його в господарській діяльності позивача.

Крім того, відповідно до висновку від 26.01.2009 №10762 судово-товарознавчої експертизи по кримінальній справі №56-1956 середньоринкова вартість «Вакуумних установок напилення металевих плівок з магнетронною системою» на ринку України станом на 27.01.2009 складає 20000,00 доларів США, що по курсу НБУ станом на 27.01.2009 становить 154000,00грн. без податку на додану вартість. Експерту не виявилося можливим визначити вартість досліджуваної «Вакуумної установки напилення металевих плівок з магнетронною системою «Ораторія 5», яка була предметом договору купівлі-продажу від 11.10.2007 №1/А, оскільки дане обладнання некомплектне, знаходиться у розібраному стані, на момент огляду обладнання знаходилось в неробочому стані, дата виготовлення досліджуваної установки - 1990 рік та її нормативний термін служби - 10 років.

Зазначені обставини свідчить про неможливість фактичного використання установки за призначенням.

Також, судами враховано, що вироком Печерського районного суду м.Києва від 12.02.2014 по справі №757/1366/14-к ОСОБА_1 директора ПП «Дінал Плюс» визнано винним у скоєнні злочину передбаченого частиною другою статті 15, частиною п`ятою статті 191 Кримінального кодексу України. Вказана особа, виконуючи організаційно розпорядчі функції, і будучи призначеним рішенням власника від 25.06.2007 на посаду директора, діючи за попередньою змовою групою осіб, вчинив замах на заволодіння шляхом зловживання службовим становищем грошовими коштами державного бюджету в особливо великих розмірах, який не був доведений до кінця з причин, що не залежали від його волі.

Зазначеним вироком встановлено, що директор ПП «Дінал Плюс» ОСОБА_1 , діючи за попередньою змовою із невстановленими органами досудового слідства особами, створив документальну видимість господарських операцій з поставки ПП «Дінал Плюс» «Вакуумної установки напилення металевих плівок з магнетронною системою (модернізованої)». ОСОБА_1 , діючи за попередньою змовою із невстановленими органами досудового слідства особами, склав договір від 11.10.2007 № І/А про придбання ПП «Дінал Плюс» у ПП «Провідторконд» «Вакуумної установки напилення металевих плівок з магнетронною системою (модернізованої)» на загальну суму 105'013'000грн. та договір від 02.10.2007 №22 про придбання нібито зазначеної вакуумної установки ПП «Провідторконд» у ТОВ «Укрспецпоставка 2006». Всі документи, якими оформлена зовнішня видимість здійсненого придбання вакуумної установки від імені директора ПП «Дінал Плюс» та директора ПП «Провідтоконд» підписала невстановлена досудовим слідством особа. У подальшому, ОСОБА_1 , діючи за попередньою змовою із невстановленими органами досудового слідства особами, оформив первинні бухгалтерські документи, які мають свідчити про передачу вакуумної установки від ПП «Провідторконд» до ПП «Дінал Плюс», а саме: договір поставки від 11.10.2007 № І/А, податкові накладні від 22.10.2007 №1, від 24.10.2007 №2, від 29.10.2007 №3, від 01.11.2007 №4, від 07.11.2007 №5, від 12.11.2007 №6, які від імені директора ПП «Дінал Плюс» та директора ПП «Провідторконд» підписала невстановлена органами досудового слідства особа.

У подальшому, ОСОБА_1 облікував складені та підписані невстановленими досудовим слідством особами первинні документи щодо придбання та оплати вакуумної установки. Далі, невстановлені органами досудового слідством особи підписали від імені директора ПП «Дінал Плюс» податкові декларації з податку на додану вартість ПП «Дінал Плюс» за листопад та грудень 2007 року, в яких у складі податкового кредиту відображені суми податку на додану вартість, зазначені в податкових накладних, складених від імені ПП «Провідторконд», у розмірі 17'502'166грн. Після цього, вказані декларації подані до ДПІ у Печерському районі м.Києва, де зареєстровані як офіційні звітні документи ПП «Дінал Плюс».

Таким чином, ОСОБА_1 , діючи з метою заволодіння чужим майном - коштами державного бюджету, шляхом зловживання службовим становищем, за попередньою змовою групою осіб, намагався відшкодувати із державного бюджету в якості податку на додану вартість в сумі 17'502'166грн., допитаний в судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину в скоєнні злочину визнав повністю.

Зазначений вирок набрав законної сили.

Верховний Суд вказує, що відповідно до правового висновку Верховного суду України податкові накладні, виписані від імені осіб, які заперечують свою участь у створенні та діяльності контрагентів платника податків, зокрема й у підписанні будь-яких первинних документів, не можуть вважатись належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами.

Вірною є позиція судів попередніх інстанцій, що надані позивачем документи не можна вважати такими, що підтверджують здійснення господарської операції, виходячи з чого показники податкового обліку підприємства по даним відносинам не підтверджені у встановленому порядку. Позивачем, у свою чергу, не наведено переконливих доводів, що ґрунтуються на об`єктивній інформації та підтверджують факти господарської діяльності, яка здійснюється з розумних економічних причин (ділової мети) та наміру одержати економічний ефект.

Крім цього, про відсутність факту здійснення господарської операції може свідчити, зокрема те, що результати, відображені у даних податкового обліку будь-кого з учасників господарської операції, фактично не настали внаслідок відсутності відповідних дій будь-кого з учасників такої операції (наприклад, відображення отримання послуг без їх фактичного надання або в разі їх надання іншою особою, ніж та, що вказана у даних податкового обліку чи первинних документах; імітація купівлі товару в особи, яка ніколи його не продавала тощо).

Як встановлено податковим законодавством, підставами для віднесення до складу сум витрат, понесених на придбання товарів (робіт, послуг), є сукупність таких умов, як реальне (фактичне) придбання товарів (робіт, послуг), використання придбаних товарів (робіт, послуг) у власній господарській діяльності, а також документальне підтвердження понесених витрат. Для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені у разі фактичного здійснення господарської операції, якщо вона спричинила реальні зміни майнового стану платника податків.Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Згідно правового висновку Верховного Суду України, висловленого, зокрема, в постанові від 01.12.2015 у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Пеппермінт» до Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м.Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, який має враховуватись при застосуванні норм права у подібних правовідносинах згідно з підпунктом 8 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України, статус фіктивного (нелегального) підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю, а відтак господарські операції такого підприємства не можуть бути легалізовані навіть за формального підтвердження документами бухгалтерського обліку.

За правилами частини другої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Судами першої та апеляційної інстанцій виконано всі вимоги процесуального законодавства, всебічно перевірено обставини справи, вирішено справу у відповідності з нормами матеріального права, постановлено обґрунтоване рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для справи. Висновки судів про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності, а тому підстав для їх перегляду з мотивів, викладених в касаційній скарзі, не вбачається.

Як встановлено пунктом 1 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Приватного підприємства «Дінал плюс» залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 01.06.2016 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 15.09.2016 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

-------------------

-------------------

-------------------

В.В. Хохуляк

Л.І. Бившева

Т.М. Шипуліна

Судді Верховного Суду