Справа № 420/6029/18
Суддя: Тарасишина О.М.
Дата ухвалення: 2019-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/6029/18
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2019 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Тарасишиної О.М.,

за участю секретаря: Куща М.О.,

представника позивача: Непочатова Р.В.,

представника відповідача: Дубчака Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в порядку загального позовного провадження позовну заяву ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, Військової частини НОМЕР_1 про зобов`язання нарахувати та виплатити грошове та матеріальне забезпечення з урахуванням індексації в загальній сумі 38783 грн.,

ВСТАНОВИВ:
До суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, Військової частини НОМЕР_1 , в якій позивач просить:

зобов`язати Міністерство оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове та матеріальне забезпечення з урахуванням індексації в загальній сумі 38783,00 грн.;

зобов`язати Міністерство оборони України видати довідку про розмір грошового забезпечення з урахуванням виплаченого за даним позовом суми грошового забезпечення для проведення пенсії та направити її до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області.

Ухвалою від 23.11.2018 року Одеським окружним адміністративним судом відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

17.12.2018 року (вх. № ЕП/7407/18) представником позивача до канцелярії суду подано заяву про перенесення судового засідання.

08.01.2019 року (вх. № 538/19) представником відповідача Міністерства оборони України до канцелярії суду подано клопотання про залишення позову без розгляду.

17.01.2019 року (вх. № ЕП/355/19) представником позивача до канцелярії суду подано клопотання про розгляд справи без участі представника.

Ухвалою від 17.01.2019 року Одеським окружним адміністративним судом у задоволенні клопотання про залишення позовної заяви без розгляду відмовлено.

Ухвалою від 17.01.2019 року Одеським окружним адміністративним судом продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів.

17.01.2019 року (вх. № 1884/19) представником відповідача Міністерства оборони України до канцелярії суду подано відзив на позовну заяву.

19.02.2019 року (вх. № ЕП/1316/19) представником позивача до канцелярії суду подано заяву про розгляд справи без участі представника.

19.02.2019 року (вх. № ЕП/1317/19) представником позивача до канцелярії суду подано заяву про долучення доказів до матеріалів справи.

У судовому засіданні 19.02.2019 року усною ухвалою суду, яка занесена до протоколу судового засідання, було залучено до участі у справі співвідповідача Військову частину НОМЕР_1 , розгляд справи розпочато спочатку.

06.03.2019 року (вх. № 8134/19) представником відповідача Військової частини НОМЕР_1 до канцелярії суду подано клопотання про проведення судового засідання у режимі відео конференції в приміщенні суду.

06.03.2019 року (вх. № 8135/19) представником відповідача Військової частини НОМЕР_1 до канцелярії суду подано клопотання про надання копії позовної заяви з додатками.

Ухвалою від 12.03.2019 року Одеським окружним адміністративним судом у задоволенні клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відео конференції відмовлено.

13.03.2019 року (вх. № ЕП/1903/19) представником позивача до канцелярії суду подано заяву про перенесення судового засідання.

14.03.2019 року (вх. № 9189/19) представником відповідача Військової частини НОМЕР_1 до канцелярії суду подано відзив на позовну заяву.

26.03.2019 року (вх. № 10896/19) представником відповідача Військової частини НОМЕР_1 до канцелярії суду подано клопотання про проведення підготовчого судового засідання без присутності відповідача.

01.04.2019 року (вх. № 11555/19) представником відповідача Військової частини НОМЕР_1 до канцелярії суду подано докази направлення відзиву.

04.04.2019 року (вх. № 12134/19) до канцелярії суду надійшла відповідь на запит.

15.04.2019 року (вх. № 13569/19) представником відповідача Військової частини НОМЕР_1 до канцелярії суду подано клопотання про проведення підготовчого судового засідання без присутності відповідача.

Ухвалою від 17.04.2019 року Одеським окружним адміністративним судом закрито підготовче провадження і призначено справу до судового розгляду по суті.

13.05.2019 року (вх. № 16954/19) представником відповідача Військової частини НОМЕР_1 до канцелярії суду подано клопотання про проведення судового засідання без присутності відповідача.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що в період з 11.08.1988 року по 22.12.2004 року позивач проходив службу в збройних силах України. Наказом МО України від 05.11.2004 року № 914 позивача звільнено в запас 22.12.2004 року за п. 67 п.п. «В» у зв`язку зі скороченням штатів, однак після звільнення в запас з позивачем не було проведено повного розрахунку та не виплачено вихідну допомогу, у зв`язку з чим до Пенсійного фонду України не було зараховано платежів, що призвело до зменшення пенсії позивачу.

Від відповідача Міністерства оборони України надійшов відзив на позовну заяву, в якому в обґрунтування правової позиції зазначено, що наказом Міністра оборони України від 05.11.2004 року № 914 ОСОБА_1 звільнено із Збройних Сил України та виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_2 з 22.12.2004 року згідно наказу від 27.11.2004 року № 226. З наказу від 27.11.2004 року № 226 вбачається, що позивачу надана невикористана частина відпустки за 2004 рік на 25 діб з 27.11.2004р. по 21.12.2004р. Цим наказом вказано виплатити всі належні кошти ОСОБА_1 до дня виключення зі списків особового складу, в т.ч. вихідну допомогу при звільненні. Зазначено, що грошова допомога на оздоровлення за 2004 рік була виплачена. Підставою для видання наказу, серед іншого, були рапорт ОСОБА_1 від 26.11.2004р. про здачу посади та відповідний акт прийому-здачі посади від 26.11.2004р. За таких обставин, відповідач зазначає, що позивач після здавання посади 26.11.2004 року вже ніяких службових обов`язків не виконував, а був у відпустці. Отже, ОСОБА_1 було розраховано не пізніше дня виключення зі списків особового складу військової частини НОМЕР_2 22.12.2004р. та за час здавання справ та посади, виплачені всі належні кошти, в т.ч. вихідна допомога при звільненні.

Від відповідача Військової частини НОМЕР_1 надійшов відзив на позовну заяву, в якому в обґрунтування правової позиції зазначено, що згідно відомостей архівної довідки № 417 від 21.12.2018 року грошове забезпечення ОСОБА_1 виплачувалося по листопад 2004 року, в роздавальних відомостях грудня 2004 року, січня 2005 року ОСОБА_1 не значиться.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд дійшов наступного.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

За правилами предметної підсудності встановленими ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження (п. 1 ч. 1).

За таких обставин суд дійшов висновку про підсудність позовної заяви ОСОБА_1 Одеському окружному адміністративному суду.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами по справі, ОСОБА_1 , звільнено із Збройних Сил України наказом Міністерства оборони України від 05.11.2004 року № 914 та виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_2 з 22.12.2004 року згідно наказу від 27.11.2004 року № 226 (а.с. 59).

Згідно Директиви командувача військ Західного оперативного командування від 29.08.2007 року № Д4 військову частину НОМЕР_1 призначено правонаступником військової частини НОМЕР_2 .

Військовою частиною НОМЕР_1 у відзиві на позовну заяву зазначено, що при передачі військової частини НОМЕР_2 до військової частини НОМЕР_1 були передані роздавальні відомості на виплату грошового забезпечення офіцерам, прапорщикам та військовослужбовцям за контрактом за період з жовтня по листопад 2007р. Дані відомості були здані до Львівського територіального архівного відділу Галузевого державного архіву Міністерства оборони України у 2013 році військовою частиною НОМЕР_1 . Решта документів були здані до Львівського територіального архівного відділу Галузевого державного архіву Міністерства оборони України військовою частиною НОМЕР_2 . Крім того, зазначено, що будь-яких документів щодо виплати грошового забезпечення та виплати коштів при звільненні ОСОБА_1 з військової служби у 2004 році у військовій частині НОМЕР_1 не зберігаються.

Згідно відомостей архівної довідки № 417 від 21.12.2018 року грошове забезпечення ОСОБА_1 виплачувалось по листопад 2004 року, в роздавальних відомостях грудня 2004 року, січня 2005 року ОСОБА_1 не значиться (а.с. 38).

Крім того, з наказу від 27.11.2004 року № 226 видно, що ОСОБА_1 надана невикористана частина відпустки за 2004 рік на 25 діб з 27.11.2004р. по 21.12.2004р. Також, зазначеним наказом вказано виплатити всі належні кошти ОСОБА_1 до дня виключення зі списків особового складу, в т.ч. вихідну допомогу при звільненні. Зазначено, що грошова допомога на оздоровлення за 2004 рік була виплачена. Підставою для видання наказу, серед іншого, були рапорт ОСОБА_1 від 26.11.2004 року про здачу посади та відповідний акт прийому-здачі посади від 26.11.2004р. Отже, позивач після здавання посади 26.11.2004р. вже ніяких службових обов`язків не виконував та знаходився у відпустці (а.с. 59).

Також, у своїх відзивах відповідачі зазначили, що ОСОБА_1 перед звільненням не виявив бажання про отримання речового майна або про отримання компенсації за нього повністю чи частково, а з матеріалів справи не вбачається, що перед позивачем у військовій частині НОМЕР_2 існувала заборгованість із речового забезпечення або виявлено бажання позивача про надання грошової компенсації за належне до видачі речове майно. Навпаки останнім надана довідка про вартість речового майна, що належить до видачі військовослужбовцю при звільненні, що свідчить про бажання ОСОБА_1 отримати речове майно.

Відповідно до п. 40.1.3 Положення про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України (далі Положення), Особам офіцерського складу, прапорщикам (мічманам), солдатам (матросам), сержантам і старшинам, які проходять службу за контрактом, які перебувають у розпорядженні до дня одержання військовою частиною наказу (повідомлення) про звільнення, - до дня виключення наказом зі списків особового складу включно, але не більше ніж за 5 днів з дня одержання військовою частиною наказу або письмового повідомлення про звільнення (з урахуванням пунктів 9.1, 40.2-40.4 Положення). При цьому офіцерам, які тимчасово виконують перед звільненням обов`язки за вакантними посадами, грошове забезпечення виплачується також за час здавання справ за посадою у межах встановлених строків, але не більше ніж до дня виключення наказом зі списків особового складу включно.

Згідно п. 41.1 Положення, Військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової служби) у разі звільнення з військової служби за вислугою строку служби, після закінчення строку контракту, за віком, за станом здоров`я, у зв`язку зі скороченням штатів або з проведенням організаційних заходів у разі неможливості використання на службі виплачується грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Відповідно п. 1.11 Положення, Грошове забезпечення, що належить військовослужбовцю і своєчасно не виплачене йому або виплачене у меншому, ніж належало, розмірі, виплачується за весь період, протягом якого військовослужбовець мав право на нього, але не більше ніж за три роки, що передували зверненню за одержанням грошового забезпечення.

Представником військової частини НОМЕР_1 у відзиві на позовну заяву було зазначено, що виплата вихідної допомоги, матеріальної допомоги, допомоги на оздоровлення, компенсації за відпустку та інших одноразових виплат ОСОБА_1 у 2004 році, що визначалися із розміру його місячного грошового забезпечення (розмір вказано в архівній довідці), здійснювалися за окремими відомостями. Термін зберігання таких відомостей у військових частинах згідно наказу Міністра оборони України від 18.11.2003 року № 401 «Про затвердження Переліку документів, що утворюються в діяльності Міністерства оборони України» становить 5 років,після чого вони знищувались (а.с. 89).

За таких обставин, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 було розраховано не пізніше дня виключення зі списків особового складу військової частини НОМЕР_2 22.12.2004 року та за час здавання справ та посади, виплачені всі належні кошти, в т.ч. вихідна допомога при звільненні про свідчить архівна довідка № 417 від 21.12.2018р. та наказ від 27.11.2004р. №226.

Згідно п. 20 Положення «Про речове забезпечення військовослужбовців Збройних Сил та інших військових формувань у мирний час», Офіцерам, прапорщикам і мічманам за їх бажанням дозволяється (з дати виникнення права на отримання речового майна) замість одних предметів речового майна, передбачених нормами забезпечення, видавати інші, вартість яких не перевищує вартості предметів, що замінюються, або виплачувати за них грошову компенсацію.

Відповідно до п. 3.1.12 наказу Міністра оборони України від 31.01.2006 року № 45 «Про заходи щодо виконання постанови Кабінету Міністрів України від 28.10.2004 року № 1444» грошова компенсація замість речового майна, що підлягає видачі, виплачується на підставі довідки про одержання грошової компенсації замість речового майна, що підлягає видачі (додаток 4 «Довідка про одержання грошової компенсації замість речового майна, підлягає видачі», яка видається речовою службою військової частини, виходячи із заготівельної вартості цих предметів.

Враховуючи зазначене суд погоджується з твердженням відповідачів, про те, що перед звільненням позивач мав би виявити бажання про отримання речового майна або про отримання компенсації за нього повністю чи частково, проте відповідно до матеріалів справи не вбачається наявність заборгованості відповідачем перед ОСОБА_1 із фінансового або речового забезпечення або відомостей щодо бажання позивача про надання грошової компенсації за належне до видачі речове майно, у зв`язку з чим суд відмовляє у задоволенні позовної заяви в частині зобов`язання Міністерства оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове та матеріальне забезпечення з урахуванням індексації в загальній сумі 38783,00 грн.

Окрім того, суд зазначає, що позивачем не було надано жодних доказів до суду, які б свідчили про наявність заборгованості, відтак суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог з урахуванням приписів ч. 1 ст. 9 КАС України.

Враховуючи зазначене, а також відсутність будь-якої заборгованості відповідачів перед позивачем, суд дійшов висновку про необхідність відмовити у задоволенні похідної вимоги позивача щодо зобов`язання Міністерства оборони України видати довідку про розмір грошового забезпечення з урахуванням виплаченого за даним позовом суми грошового забезпечення для проведення перерахунку пенсії та направлення її до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно положень ст. 75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому в силу положень ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок доказування в спорі покладається на відповідача орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до ч. 5 ст. 139 КАС України у разі відмови у задоволенні вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, або залишення позовної заяви без розгляду чи закриття провадження у справі, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Приймаючи до уваги те, що позивача звільнено від сплати судового збору, а відповідачем не понесені судові витрати відсутні підстави для компенсування останніх за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 6, 8, 9, 14, 22, 139, 241, 242-246, 250, 255, 295, КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В:
У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) до Міністерства оборони України (місцезнаходження: (місцезнаходження: вул. Повітрофлотський п-т, буд. 6, м. Київ, 03168; ), Військової частини НОМЕР_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_4 про зобов`язання нарахувати та виплатити грошове та матеріальне забезпечення з урахуванням індексації в загальній сумі 38783 грн. - відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів в порядку приписів ст. 295 КАС України.

Пунктом 15.5 розділу VII «Перехідні положення» КАС України від 03 жовтня 2017 року визначено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи зберігаються порядок подачі апеляційних скарг та направлення їх до суду апеляційної інстанції, встановлені Кодексом адміністративного судочинства України від 06 липня 2005 року.

Повний текст рішення складено та підписано 24.05.2019 р.

Суддя О.М. Тарасишина

.