Справа № 360/988/19
Суддя: В.С. Шембелян
Дата ухвалення: 2019-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

14 травня 2019 рокуСєвєродонецькСправа № 360/988/19

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Шембелян В.С., розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

11 березня 2019 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 , в якому позивач просить:

- визнати протиправними та скасувати рішення про відмову у поновленні пенсії Позивачці, викладені в рішенні відповідача від 03.09.2018 та від 31.10.2018,

- визнати бездіяльність Відповідача щодо не поновлення їй пенсії протиправною та зобов`язати Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області вчинити певні дії - провести поновлення та виплату пенсії за віком позивачці з 07 жовтня 2009 року шляхом призначення її відповідно до норм Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування в розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів.

Позовну заяву обґрунтовано тим, що право громадян України, які постійно проживають за кордоном, на отримання ними пенсійних виплат однозначно встановлено - рішенням Конституційного суду України №25-рп/2009 від 07.10.2009, яким були визнані неконституційними положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які забороняли виплату пенсій при виїзді на місце постійного проживання за кордон. З метою реалізувати своє право на призначення пенсії позивач звернулась безпосередньо до відповідача з особистою відповідною заявою про призначення їй пенсії. Проте, відповідач, ігноруючи висновки преюдиційного рішення суду, повторно відмовив у поновленні пенсії позивачці. Представник позивача вважає відмову відповідача у призначенні пенсії позивачу протиправною з посиланням на вимоги чинного законодавства України та практику Європейського суду з прав людини, просить позов задовільнити.

У судове засідання представник позивача не прибув, про дату, час і місце судового розгляду повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи без участі позивача та його представників (т.2 а.с. 144).

Представник відповідача позов не визнав, про що подав відзив на позовну заяву від 02.04.2019 за № 7785/07-20, в якому у задоволенні позовних вимог просить відмовити (т.2 а.с.1-5). Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач зазначив, що постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 22.08.2018 у справі №812/564/18 зобов`язано управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області повторно розглянути заяву позивача від 17 серпня 2017 року про поновлення раніше призначеної пенсії. На виконання цього рішення суду, управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області розглянуло звернення позивача від 17.08.2017 (заява про поновлення виплати пенсії від 25 травня 2017 року) та прийняло рішення про відмову в поновленні пенсії від 03.09.2018 № 26100/2018, тому як:

- заявник не звернувся до управління особисто;

- заявником не надано оригіналу паспорту або іншого документу, що засвідчує його вік;

- заявником не надано документу, який посвідчує його особу на території України (паспорту громадянина України);

- неможливо встановити факт відсутності іноземного громадянства;

- заявником не підтверджено факт відсутності отримання пенсії в державі проживання;

- заявник звернувся через представника за довіреністю до органу, що призначає пенсію, в якому ніколи не перебувала на обліку;

- в управлінні відсутня пенсійна справа заявника та будь-які документи щодо призначення їй пенсі, оскільки пенсія йому в управлінні не призначалась і виплата її не припинялась;

- заявником не надано будь-якого документа про місце фактичного проживання в межах України, що унеможливлює виплату пенсії навіть при наявності всіх підстав для її поновлення;

- відсутній законодавчо встановлений механізм призначення (перерахунку, поновлення) та виплати пенсій пенсіонерам, які постійно проживають в державах, з якими не укладено міжнародних договорів щодо пенсійного забезпечення (зокрема, Ізраїль);

- норми статті 3 Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування про те, шо право на забезпечення за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням згідно з цими Основами мають застраховані громадяни України, іноземні громадяни, особи без громадянства та члени їх сімей, які проживають в Україні, якщо інше не передбачено законодавством України, а також міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України на цей час неконституційними не визнані.

Відповідач вважає вказане рішення таким, що прийняте із дотриманням норм чинного законодавства.

Позовні вимоги про зобов`язання відповідача поновити виплату пенсії за віком шляхом призначення її знову - вважає необгрунтованими, оскільки зі змісту заяви ОСОБА_2 про поновлення пенсії від 25.05.2017 та зі змісту позову вбачається, що ОСОБА_2 була призначена пенсія за віком та інша пенсія їй не призначалась, а виплату було припинено у зв`язку з виїздом за кордон.

Крім того, позивачем порушено строк звернення до адміністративного суду з вимогою про поновлення їй пенсії з 07 жовтня 2009 року.

Пінсійний орган просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

На підставі ч.9 ст. 205 КАС України судом ухвалено розглянути справу в письмовому провадженні.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статті 90 КАС України, суд встановив такі обставини справи.

Луганським окружним адміністративним судом розглядалася справа № 812/564/18 за адміністративним позовом ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області про зобов`язання провести поновлення та виплату пенсії шляхом призначення її знову з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів.

За результатами розгляду вказаної справи судом прийнято рішення від 04.06.2018, за яким у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 22.08.2018 рішення Луганського окружного адміністративного суду від 04 червня 2018 року у справі №812/564/18 - скасовано. Визнано протиправним та скасовано рішення Управління Пенсійного фонду України в м.Сєвєродонецьку Луганської області від 31.08.2017 №14075/02-21 про відмову у поновленні раніше призначеної пенсії. Зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в м.Сєвєродонецьку Луганської області повторно розглянути заяву ОСОБА_2 від 17 серпня 2017 року про поновлення виплати раніше призначеної пенсії (т.1 а.с.136-140).

Відповідач у відзиві визнав ті обставини, що оскаржене рішення про відмову в поновленні пенсії від 03.09.2018 № 26100/2018 прийнято ним за результатом розгляду заяви позивача від 17 серпня 2017 року про поновлення раніше призначеної пенсії, повторний розгляд якої здійснювався на виконання постанови Донецького апеляційного адміністративного суду від 22.08.2018 у справі №812/564/18. Рішення суду набрало чинності з моменту його проголошення.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 78 КАС України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Згідно з вимогами ч.4 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, рішення Донецького апеляційного адміністративного суду від 22.08.2018 у справі №812/564/18 має преюдиційне значення для розгляду цієї справи, тому обставини, встановлені цим судовим рішенням, не доказуються.

Апеляційним судом встановлені такі факти.

Позивач виїхала на постійне місце проживання до Ізраїлю та була прийнята на консульський облік в консульському відділі Посольства України в Державі Ізраїль, що підтверджується копією паспорта громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_1 .

До виїзду на постійне місце проживання до Ізраїлю позивач мешкала за адресою: АДРЕСА_1 .

Копією трудової книжки позивача підтверджується, що 25.01.1999 її було звільнено за власним бажанням.

Департамент пенсійного забезпечення Пенсійного фонду України листом від 08.08.2017 №11137/Т-11 звернення В.Меламеда від 18.07.2017 щодо передачі заяви позивача про поновлення пенсії направлено до УПФУ в м. Сєвєродонецьку для розгляду по суті. Водночас повідомлено, що порядок звернення за поновленням виплати раніше призначеної пенсії визначено Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (зі змінами), зареєстрованим В Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846.

Відповідач листом від 21.08.2017 № 13690/02-21 повідомив представника позивача про те, що питання щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій урегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 № 1566/11846 зі змінами. Відповідно до п.п.1.5 Порядку №22-1 заяви про поновлення пенсії, якщо виплату пенсії було припинено, подаються пенсіонерам (законними представниками) особисто до органів Пенсійного фонду України. Поновлення виплати пенсії за заявами посвідченими нотаріально, поданими довіреними особами або надіслані поштою, не допускаються. Заява на поновлення пенсії від ОСОБА_2 не була подана до управління за вимогами вищезазначеного Порядку, тому позивачу було запропоновано особисто звернутися з заявою на поновлення пенсії та необхідними документами, які зазначені в розділі ІІ Порядку №22-1.

17.08.2017 уповноважений за нотаріально посвідченою довіреністю представник позивача звернувся до УПФУ в м. Сєвєродонецьку із заявою від імені позивача від 17.08.2017 № 1397 про поновлення виплати раніше призначеної пенсії з копіями документів (довіреності, паспорта, ІПН, трудової книжки, оригінал апостильованої заяви про поновлення пенсії, що підписана особисто ОСОБА_2 , підпис якої завірений нотаріально).

Відповідач листом від 31.08.2017 № 14075/02-21 повідомив представника позивача про те, що питання щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій урегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 № 1566/11846 зі змінами. Відповідно до п.п.1.5 Порядку №22-1 заяви про поновлення пенсії, якщо виплату пенсії було припинено, подаються пенсіонерам (законними представниками) особисто до органів Пенсійного фонду України. Поновлення виплати пенсії за заявами посвідченими нотаріально, поданими довіреними особами або надіслані поштою, не допускаються. Заява на поновлення пенсії від ОСОБА_2 не була подана до управління за вимогами вищезазначеного Порядку, тому позивачу було запропоновано особисто звернутися з заявою на поновлення пенсії та необхідними документами, які зазначені в розділі ІІ Порядку №22-1.

Однак, апеляційним судом визнано безпідставною така відмова відповідача, оскільки пунктом 1.5 Порядку №22-1 передбачено можливість подачі заяви як особисто пенсіонером, так і його уповноваженим представником. Судом з цих підстав прийнято рішення про зобов`язання саме відповідача повторно розглянути заяву позивача від 17 серпня 2017 року про поновлення виплати раніше призначеної пенсії.

На виконання цього рішення апеляційного суду, управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області розглянуло звернення позивача від 17.08.2017 (заява про поновлення виплати пенсії від 25 травня 2017 року) та прийняло рішення про відмову в поновленні пенсії від 03.09.2018 № 26100/2018 (т.1 а.с.143-148), у зв`язку з тим, що:

- заявник не звернувся до управління особисто;

- заявником не надано оригіналу паспорту або іншого документу, що засвідчує його вік;

- заявником не надано документу, який посвідчує його особу на території України (паспорту громадянина України);

- неможливо встановити факт відсутності іноземного громадянства;

- заявником не підтверджено факт відсутності отримання пенсії в державі проживання;

- заявник звернувся через представника за довіреністю до органу, що призначає пенсію, в якому ніколи не перебувала на обліку;

- в управлінні відсутня пенсійна справа заявника та будь-які документи щодо призначення їй пенсі, оскільки пенсія йому в управлінні не призначалась і виплата її не припинялась;

- заявником не надано будь-якого документа про місце фактичного проживання в межах України, що унеможливлює виплату пенсії навіть при наявності всіх підстав для її поновлення;

- відсутній законодавчо встановлений механізм призначення (перерахунку, поновлення) та виплати пенсій пенсіонерам, які постійно проживають в державах, з якими не укладено міжнародних договорів щодо пенсійного забезпечення (зокрема, Ізраїль);

- норми статті 3 Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування про те, шо право на забезпечення за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням згідно з цими Основами мають застраховані громадяни України, іноземні громадяни, особи без громадянства та члени їх сімей, які проживають в Україні, якщо інше не передбачено законодавством України, а також міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України на цей час неконституційними не визнані.

Не погоджуючись з вказаною відмовою та її підставами, представник позивача звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з таких вимог чинного законодавства.

Відповідно до вимог ч.1 ст.370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Суд зобов`язав саме відповідача повторно розглянути заяву позивача від 17.08.2017, отже саме він мав її розглянути на виконання рішення апеляційного суду. Тому, повторне посилання відповідача в оскарженому рішенні про відмову в поновленні позивачу пенсії на ті обставини, що позивач не звернулася особисто, а через представника за довіреністю до органу, що призначає пенсію, в якому позивач ніколи не перебувала на обліку, є хибними та суперечать встановленим апеляційним судом обставинам та висновкам суду про те, що таке звернення через представника є належним, що відповідає вимогам п.п.1.5 Порядку №22-1.

Відповідно до вимог ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідач відмовив позивачу в поновленні пенсії в тому числі з тих підстав, що - не можливо встановити факт відсутності іноземного громадянства в позивача, однак, не надав суду доказів на підтвердження безрезультатності своїх спроб підтвердити наявність в позивача громадянства України та відсутність іноземного громадянства. Таким чином не довів суду правомірності прийнятого рішення в цій частині.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В оскарженому рішенні відсутні посилання відповідача на певний нормативно-правовий акт чинного законодавства, що надає пенсійному органу вимагати, а громадян України зобов`язує при зверненні до пенсійного органу з вимогою про поновлення виплат пенсії надавати будь-які документи на підтвердження факту відсутності отримання пенсії в державі проживання. Отже відповідач не довів законності та обгрунтованості прийнятого ним рішення і в цій частині.

Вирішуючи питання стосовно правомірності інших підстав оскарженого рішення, суд керується такими вимогами чинного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Закон України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV) визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом.

Статтею 8 Закону № 1058-IV закріплено право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг. Так, відповідно до пункту 1 частини першої цієї статті право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Статтею 44 Закону № 1058-IV встановлено порядок звернення за призначенням (перерахунком) пенсії, відповідно до якого заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Частиною п`ятою статті 45 Закону № 1058-IV визначено, що документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган ПФУ та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 49 Закону № 1058-IV виплата пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ або за рішенням суду припиняється на весь час проживання за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно зі статтею 51 цього Закону у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від`їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Рішенням Конституційного Суду України від 07.10.2009 № 25-рп/2009 пункт 2 частини першої статті 49, друге речення статті 51 Закону № 1058-ІV щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційним). Зазначені положення Закону № 1058-ІV втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Як зазначено в Рішенні № 25-рп/2009 оспорюваними нормами Закону № 1058-ІV держава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Пічкур проти України, яке набрало статусу остаточного 07.02.2014, право на отримання пенсії, як таке, стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення).

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення пенсій урегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженим постановою правління ПФУ від 25.11.2005 № 22-1 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846; далі Порядок № 22-1).

Згідно з пунктом 1.7 Порядку № 22-1 днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.

Пунктом 2.8 Порядку № 22-1 визначено, що поновлення виплати пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюються за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії.

Відповідно до пункту 4.1 Порядку № 22-1 що орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 2).

Згідно з пунктом 4.2 Порядку № 22-1 при прийманні документів орган, що призначає пенсію:

1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж;

2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів;

3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі;

4) видає пам`ятку пенсіонеру (додаток 3), копія якої зберігається у пенсійній справі.

Не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України (пункт 4.3 Порядку № 22-1).

Також пунктом 4.10 Порядку № 22-1 передбачено, що не пізніше 10 днів після надходження всіх необхідних документів для виплати пенсії орган, що призначає пенсію, повинен їх розглянути та прийняти відповідне рішення, яке оформлюється розпорядженням. Надані документи та заява зберігаються в пенсійній справі.

Згідно з частиною другою статті 49 Закону № 1058-ІV поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.

Як встановлено судом апеляційної інстанції 17.08.2017 уповноважений за нотаріально посвідченою довіреністю представник позивача звернувся до УПФУ в м. Сєвєродонецьку із заявою від імені позивача від 17.08.2017 № 1397 про поновлення виплати раніше призначеної пенсії з копіями документів (довіреності, паспорта, ІПН, трудової книжки, оригінал апостильованої заяви про поновлення пенсії, що підписана особисто ОСОБА_2 , підпис якої завірений нотаріально).

Сторони визнають ту обставину, що позивач до заяви додала належним чином завірену копію паспорту громадянина України для виїзду за кордон, який засвідчений нотаріусом в Державі Ізраїль, підпис та повноваження якого у свою чергу підтверджена печаткою апостиль, відповідно до Гаазької конвенції, до якої Україна приєдналася 23.12.2003. В паспорті, який було пред`явлено позивачем зазначено дату її народження, також в паспорті міститься відмітка, що позивач перебуває на консульському обліку в Державі Ізраїль, що повністю відповідає вимогам, зазначеним у Порядку № 22-1 щодо підтвердження віку позивача та її місця проживання.

Зазначене спростовує твердження відповідача, що позивач не надала документу про вік та місце її проживання.

Виога від позивача надання документу на підтвердження реєстрації позивача на території України за місцезнаходженням відповідача суперечить частині другій статті 2 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні, згідно з якою реєстрація міста проживання чи міста перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Таким чином, кожен громадянин України, включаючи пенсіонерів, має право на вибір свого місця проживання, зі збереженням усіх конституційних прав.

Доводи відповідача про те, що пенсійна справа позивача не була передана до УПФУ і що її відсутність унеможливлює поновлення її пенсії, також незмістовні з огляду на те, що саме відповідача зобов`язано розглянути це питання судовим рішенням, а відповідно до Положення про управління ПФУ в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднанні управління, яке затверджене постановою Правління ПФУ №28-2 від 22.12.2014 (п.п. 2п.6) відповідач має право отримувати безоплатно в установленому законодавством порядку від державних органів та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій усіх форм власності і від фізичних осіб-підприємців відомості про нарахування, обчислення і сплату страхових внесків, а також інші відомості, необхідні для здійснення покладених на управління Фонду завдань.

Відповідач не надав суду доказів на підтвердження безрезультатності своїх спроб з`ясувати обставини призначення пенсії, отримати чи сформувати електронну пенсійну справу тощо, отже не довів обгрунтованості зазначених підстав для відмови позивачу в поновленні пенсії.

Згідно з п. 2.8 Порядку №22-1 при поновленні виплати пенсії та переведенні з одного виду пенсії на інший до наявних документів особа може додати: 1) документи про страховий стаж за період роботи до 01 січня 2004 року, який не врахований у пенсійній справі, у тому числі після призначення пенсії. За період роботи, починаючи з 01 січня 2004 року, відділ персоніфікованого обліку подає довідку із бази даних реєстру застрахованих осіб за формою згідно з додатком 1 до Положення, а у разі необхідності за формою згідно з додатком 3 до Положення; 2) довідку про заробітну плату відповідно до абзаців другого і третього підпункту 3 пункту 2.1 цього розділу; 3) документи про обставини, що впливають на розмір пенсії (наприклад, зміна кількості членів сім`ї, які перебували на утриманні пенсіонера чи померлого годувальника, виникнення (втрата) права на надбавку на непрацездатних членів сім`ї і надбавку на догляд за ними, визнання заявника одиноким і таким, що потребує сторонньої допомоги, визнання заявника інвалідом або учасником війни тощо).

Тобто, за приписами наведеної норми додаткові документи на підтвердження стжу та розміру заробітної плати можуть надаватися, а не є обов`язковими, що спростовує законність відповідної вимоги позивача.

Крім того, також не є слушними для суду доводи відповідача про відсутність законодавчо встановленого механізму поновлення виплати пенсії, припиненої у зв`язку з виїздом громадянина України на постійне місце проживання за кордон, оскільки це не може бути підставою для позбавлення таких осіб права на соціальний захист, що встановлено статтею 46 Конституції України.

Отже, відповідач в супереч вимогам ч.2 ст.2 КАС України не довів суду, що він, приймаючи оскаржуване рішення діяв:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Таким чином, суд дійшов висновку про необхідність визнання оскарженого рішення протиправним, що є підставою для його скасування.

Щодо обраного позивачем способу захисту суд зазначає таке.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Згідно з частиною четвертою статті 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Згідно з частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Зважаючи на обставини справи, суд встановив, що порушення прав позивача відбулося внаслідок прийняття протиправного рішення відповідача, тобто правильним та ефективним способом захисту порушеного права є визнання протиправним та скасування рішення відповідача від 03.09.2018 про відмову у поновленні пенсії позивачу.

Додатково ж обраний позивачем спосіб захисту у вигляді вимоги визнати протиправною безіяльність відповідача щодо не поновлення їй пенсії, на думку суду, є зайвим і хибним.

Оскільки відповідач приймав оскаржене рішення на виконання рішення апеляційного суду, яким його зобов`язано повторно розглянути заяву позивача від 17.08.2017, належним способом захисту порушених прав позивача буде саме зобов`язання відповідача повторно розглянути цю заяву.

Для задоволення вимог позивача про поновлення виплати пенсії позивачу з 07 жовтня 2009 року - шляхом призначення її відповідно до норм Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, в розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів, суд не знаходить підстав за встановлених в цій справі обставин прийняття оскарженого рішення відповідачем на виконання рішення суду апеляційної інстанції. В даному випадку підлягає відновленню порушене право позивача на належний розгляд, з урахуванням висновків суду, його заяви від 17.08.2017 відповідачем. Тому в задоволенні позовних вимог в іншій частині слід відмовити.

Строк звернення до адміністративного суду, передбачений ч.2 ст.122 КАС України щодо оскарження рішення відповідача від 03.09.2018 позивачем не пропущено, оскільки до суду позивач звернувся 06.03.2019 в шестимісячний строк, про що свідчить конверт в якому надійшла позовна заява (т.1 а.с.260).

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з частиною третьою статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених вимог.

При зверненні до суду з позовом позивачем сплачено судовий збір в загальному розмірі 768,40 грн (арк. спр. 165).

Оскільки позов задовольняється частково, відповідно до приписів частини третьої статті 139 КАС України суд присуджує позивачу понесені ним і документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 384,20 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 2, 8, 9, 19, 20, 32, 72, 77, 90, 94, 132, 139, 241-246, 250, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Вимоги адміністративного позову ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області № 26100/2018 від 03.09.2018 про відмову в поновленні пенсії за віком ОСОБА_2 .

Зобов`язати Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області (, місцезнаходження: 93400, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Шевченка, буд. 9) повторно, з урахуванням висновків суду, розглянути заяву ОСОБА_2 від 17.08.2017 про поновлення пенсії.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити за необгрунтованістю.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області (, місцезнаходження: 93400, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Шевченка, буд. 9) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) судові витрати зі сплати судового збору в сумі 384,20 грн (триста вісімдесят чотири гривні 20 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд.

Повний текст рішення складено 20 травня 2019 року.

Суддя В.С. Шембелян