Справа № 826/17883/17
Суддя: Бєлова Людмила Василівна
Дата ухвалення: 2019-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.

суддів: Безименної Н.В.,

Кучми А.Ю.

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Києві апеляційну скаргу Державної фіскальної служби України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 лютого 2019 року (справу розглянуто в порядку спрощеного провадження) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України про визнання протиправною та скасування податкової консультації, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2017 року позивач, ОСОБА_1 , звернулась до суду першої інстанції з адміністративним позовом, у якому просила:

- визнати протиправною та скасувати індивідуальну податкову консультацію Державної фіскальної служби України від 15.08.2017 року №1603/С/99-99-13-01-02-14/ІПК.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 лютого 2019 року позовні вимоги задоволено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, відповідачем подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.

07 травня 2019 року до Шостого апеляційного адміністративного суду надійшов відзив ОСОБА_1 , в якому позивач повністю підтримує рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 17.07.2017 року ОСОБА_1 звернулася до Головного управління ДФС у місті Києві із заявою щодо надання індивідуальної консультації в порядку статті 52 Податкового кодексу України, у якій метою невірного тлумачення норм податкового законодавства та пов`язаного з цим ризику скоєння порушення, з метою практичного застосування у подальшій роботі просила надати індивідуальну податкову консультацію з наступних питань:

- Чи необхідно мені у зв`язку з отриманням свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю реєструватися самозайнятою особою, якщо я є найманим працівником роботодавця (не адвокатського бюро/адвокатського об`єднання) та як адвокат здійснюю представництво інтересів у судах виключно свого роботодавця на підставі трудового договору та довіреності?

- У разі моєї реєстрації як самозайнятої особи та фактично сплатою моїм роботодавцем (не адвокатським бюро/адвокатським об`єднанням) відповідних податків і зборів при виплаті мені заробітної плати, за відсутності доходів, отриманих мною як адвокатом, чи потрібно мені сплачувати самостійно відповідні податки і збори як само зайнятої особи?

- Чи вважаюсь я платником єдиного внеску в контексті Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від ь08.07.2010 року №2464, якщо я є найманим працівником роботодавця (не адвокатського бюро/адвокатського об`єднання) та як адвокат здійснюю представництво інтересів у судах виключно свого роботодавця на підставі трудового договору та довіреності?

15.08.2017 року Державною фіскальною службою України надано ОСОБА_1 . індивідуальну податкову консультацію №1603/С/99-99-13-01-02-14/ІПК у якій відповідач вказав, що фізична особа, яка провадить незалежну адвокатську діяльність, може бути найманим працівником у юридичної особи та/або фізичної особи - підприємця на посаді, яка не передбачає здійснення адвокатської діяльності та надання адвокатських послуг, та не може представляти свого роботодавця як адвокат.

Вважаючи вищевказану індивідуальну податкову консультацію протиправною, позивач звернулась з даним адміністративним позовом до суду.

Суд першої інстанції адміністративний позов задовольнив та зазначив, що висновок викладений в індивідуальній податковій консультації від 15.08.2017 року №1603/С/99-99-13-01-02-14/ІПК не стосується по суті предмету звернення платника податків та виходить за коло поставлених ОСОБА_1 питань при зверненні до контролюючого органу.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 1 Податкового кодексу України (далі - ПК України), Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Цим Кодексом визначаються функції та правові основи діяльності контролюючих органів, визначених пунктом 41.1 статті 41 цього Кодексу, та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Підпунктом 14.1.172 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що податкова консультація - це допомога контролюючого органу конкретному платнику податків стосовно практичного використання конкретної норми закону або нормативно-правового акта з питань адміністрування податків чи зборів, контроль за справлянням яких покладено на такий контролюючий орган.

Надання податкових консультацій врегульовано главою 3 Розділу ІІ ПК України.

Відповідно до пунктів 52.1, 52.2 статті 52 ПК України, за зверненням платників податків контролюючі органи надають їм безоплатно індивідуальні податкові консультації з питань практичного застосування окремих норм податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом 25 календарних днів, що настають за днем отримання такого звернення даним контролюючим органом.

Індивідуальна податкова консультація має індивідуальний характер і може використовуватися виключно платником податків, якому надано таку консультацію.

Відповідно до пункту 52.3 статті 52 ПК України, за вибором платника податків індивідуальна податкова консультація надається в усній або письмовій формі. Індивідуальна податкова консультація, надана в письмовій формі, обов`язково повинна містити назву - податкова консультація, реєстраційний номер в єдиній базі індивідуальних податкових консультацій, опис питань, що порушуються платником податків, з урахуванням фактичних обставин, зазначених у зверненні платника податків, обґрунтування застосування норм законодавства та висновок з питань практичного використання таких норм законодавства.

При цьому, приписами пункту 52.4 статті 52 ПК України передбачено, що індивідуальні податкові консультації надаються: в усній формі - контролюючими органами та державними податковими інспекціями; у письмовій формі - контролюючими органами в Автономній Республіці Крим, містах Києві та Севастополі, областях, міжрегіональними територіальними органами, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику.

Індивідуальна податкова консультація, надана в письмовій формі, підлягає реєстрації в єдиній базі індивідуальних податкових консультацій та розміщенню на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику, без зазначення найменування (прізвища, ім`я, по батькові) платника податків, коду згідно з ЄДРПОУ (реєстраційного номера облікової картки) та його податкової адреси.

Доступ до зазначених даних єдиної бази та офіційного веб-сайту є безоплатним та вільним. Порядок ведення та форма єдиної бази індивідуальних податкових консультацій визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Згідно пункту 53.2 статті 52 ПК України платник податків може оскаржити до суду наказ про затвердження узагальнюючої податкової консультації або надану йому індивідуальну податкову консультацію як правовий акт індивідуальної дії, викладені в письмовій формі, які, на думку такого платника податків, суперечать нормам або змісту відповідного податку чи збору.

Скасування судом наказу про затвердження узагальнюючої податкової консультації або індивідуальної податкової консультації є підставою для надання нової податкової консультації з урахуванням висновків суду.

Протягом 30 календарних днів з дня набрання законної сили рішенням суду про скасування наказу про затвердження узагальнюючої податкової консультації або індивідуальної податкової консультації центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, або контролюючий орган з урахуванням висновків суду зобов`язані опублікувати узагальнюючу податкову консультацію або надати платнику податків індивідуальну податкову консультацію.

Відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, колегія суддів враховує позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 27 листопада 2018 року у справі №826/14131/16, згідно з якою функція податкової консультації полягає у допомозі платнику податків стосовно практичного використання конкретної норми закону або іншого нормативно-правового акта, який стосується оподаткування, і є фактично відповіддю контролюючого органу платнику податків на його питання, яка повинна містити конкретні роз`яснення такому платнику щодо практичної форми та/або моделі його поведінки у визначеному колі податкових правовідносин.

Статтею 52 ПК України передбачені обов`язкові вимоги щодо змісту податкової консультації та встановлено обов`язок контролюючих органів надавати податкові консультації з питань практичного застосування норм податкового законодавства, то відповідно платник податків має право на її отримання.

Відтак, з системного аналізу вищенаведених норм законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що надана відповідним органом індивідуальна податкова консультація може стосуватись виключно закону або нормативно-правового акта з питань адміністрування податків чи зборів, контроль за справлянням яких покладено на такий контролюючий орган.

Як вбачається з матеріалів справи, в оскаржуваній індивідуальній податковій консультації від 15.08.2017 року №1603/С/99-99-13-01-02-14/ІПК викладено висновок, що фізична особа, яка провадить незалежну адвокатську діяльність, може бути найманим працівником у юридичної особи та/або фізичної особи - підприємця на посаді, яка не передбачає здійснення адвокатської діяльності та надання адвокатських послуг, та не може представляти свого роботодавця як адвокат (а.с. 17).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що у відповідній індивідуальній податковій консультації Державної фіскальної служби України фактично наведено тлумачення приписів Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність від 05.07.2012 року №5067.

Так, колегія суддів наголошує, що висновок щодо можливості чи неможливості представлення свого роботодавця фізичною особою, яка провадить незалежну адвокатську діяльність жодним чином не стосується закону або нормативно-правового акта з питань адміністрування податків чи зборів, контроль за справлянням яких покладено на такий контролюючий орган.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Державна фіскальна служба України не наділена повноваженнями безпосередньо здійснювати тлумачення приписів Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність від 05.07.2012 року №5067.

Доводи апелянта стосовно того, що позивачу фактично було надано відповідь на поставлені нею запитання, колегія суддів вважає безпідставними та такими, що спростовуються матеріалами справи, а саме безпосередньо зверненням ОСОБА_1 щодо надання індивідуальної податкової консультації (а.с. 16).

Так, з вищевказаного звернення позивача щодо надання індивідуальної податкової консультації вбачається, що позивачем було поставлено три запитання, що стосувались практичного застосування окремих норм податкового законодавства. Жодне з поставлених питань не стосувалось можливості чи неможливості представлення свого роботодавця фізичною особою, яка провадить незалежну адвокатську діяльність.

Окрім того, колегія суддів зазначає, що нею не досліджується безпосередньо зміст та правильність тлумачення законодавчих норм в індивідуальній податковій консультації від 15.08.2017 року №1603/С/99-99-13-01-02-14/ІПК, оскільки таке тлумачення здійснено за межами повноважень податкового органу, що є підставою для скасування оскаржуваної консультації.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, викладені в рішенні Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 лютого 2019 року та не можуть бути підставою для його скасування.

Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України та судову практику, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України про визнання протиправною та скасування податкової консультації.

Згідно з положеннями ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до вимог ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, обставини справи встановлено повно та досліджено всебічно.

Заслухавши доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 243, 315, 316, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу Державної фіскальної служби України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 лютого 2019 року - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 лютого 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків передбачених п. 2 ч. 5ст.328 КАС України.

Повний текст виготовлено 21.05.2019.

Головуючий суддя Л.В. Бєлова

Судді Н.В. Безименна,

А.Ю. Кучма