Справа № 826/3499/18
Суддя: Бєлова Людмила Василівна
Дата ухвалення: 2019-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/3499/18 Суддя (судді) першої інстанції: Головань О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.

суддів: Безименної Н.В., Кучми А.Ю.

за участю секретаря судового засідання: Прудиус І.С.

розглянувши у судовому засіданні у місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 лютого 2019 року (повний текст рішення виготовлено 21.02.2019) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Генеральної прокуратури України, Прокуратури Київської області про поновлення на роботі,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2018 року позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом у якому просив:

- визнати незаконним та скасувати наказ Генерального прокурора України від 15.01.2015 № 4дк про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора Обухівського району Київської області з позбавленням класного чину "радник юстиції", присвоєного наказом Генерального прокурора України від 19.11.2012 №1655к, за порушення присяги працівника прокуратури, скоєння проступку, який порочить працівника прокуратури;

- визнати незаконним та скасувати запис у трудовій книжці № 17 від 15.01.2015 про звільнення ОСОБА_1 з займаної посади прокурора Обухівського району Київської області з позбавленням класного чину "радник юстиції" за порушення присяги працівника прокуратури, скоєння проступку, який порочить честь працівника прокуратури, керуючись п.п. 2, 6 ч. 2 ст. 46-2, ст. 48 Закону України "Про прокуратуру", ч. 1 ст. 8, п. 6 ст. 9, ст. 10 Дисциплінарного статуту прокуратури України;

- поновити на роботі прокурора у системі органів прокуратури України на посаді, альтернативній посаді прокурора Обухівського району Київської області - на посаді керівника місцевої прокуратури на території Київської області або міста Києва;

- стягнути з Генеральної прокуратури України середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 601 184, 5 грн.;

- стягнути з Генеральної прокуратури України спричиненої внаслідок незаконного звільнення з посади прокурора Обухівського району Київської області та позбавлення класного чину "радник юстиції" моральну шкоду у розмірі 100 000 000 грн. (в редакції заяви про збільшення розміру позовних вимог від 01.08.2018 р.).

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 лютого 2019 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, позивачем подано апеляційну скаргу у якій просить постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи; визнано встановленими недоведені обставини, що мають значення для справи; висновки викладені у рішенні суду першої інстанції не відповідають обставинам справи; неправильно застосовано норми матеріального та порушено норми процесуального права. Зокрема, апелянт вказував, що його незаконно звільнено з посади прокурора Обухівського району Київської області на підставі наказу Генерального прокурора УКраїнм № 4дк від 15.01.15 за порушення присяги працівника прокуратури, скоєння проступку який порочить працівника прокуратури без з`ясування обставин вчинення дисциплінарного проступку.

23.04.2019 до Шостого апеляційного адміністративного суду від відповідача, Генеральної прокуратури України, надійшов відзив на апеляційну скаргу, яким підтримав позицію суду першої інстанції.

25.04.2019 до Шостого апеляційного адміністративного суду від відповідача, Прокуратури Київської області, надійшов відзив на апеляційну скаргу, яким підтримав позицію суду першої інстанції.

Заслухавши у судовому засіданні доповідь головуючого судді, пояснення апелянта та представників відповідачів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзовів на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 працював в органах прокуратури з лютого 2002 року, на посаді помічника прокурора Вишгородського району Київської області.

Наказом Генеральної прокуратури України від 16.07.2014 №1025к ОСОБА_1 призначено на посаду прокурора Обухівського району Київської області строком на п`ять років.

Згідно спецповідомлення прокуратури Київської області від 15.01.2015 №04/03-2вих.-15 на адресу Генерального прокурора України 28.11.2014 р. з Генеральної прокуратури України до прокуратури Київської області надійшли матеріали ГУБОЗ МВС України за зверненням ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3 З приводу вимагання у них працівниками прокуратури Обухівського району неправомірної винагороди у вигляді земельної ділянки (1 га, с. Плюти, Обухівського району) за закриття провадження стосовно ОСОБА_2

Другим слідчим відділом управління прокуратури Київської області 28.11.2014 розпочато кримінальне провадження за №0000413 за фактом вимагання неправомірної вигоди працівниками правоохоронних органів спільно з іншими особами за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 14, ч. 3 ст. 368 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що вказана земельна ділянка була предметом розгляду по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , і за результатами розгляду справи в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Після цього 01.10.2013 ОСОБА_4 звернувся із заявою до Обухівського РВ ГУ МВС України у Київській області щодо заволодіння шляхом шахрайства вказаною земельною ділянкою ОСОБА_2 , за якою розпочато кримінальне провадження за №0001472 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, а 23.04.2014 ОСОБА_2 поштою надіслано повідомлення про підозру за ч. 4 ст. 190 КК України.

В подальшому ОСОБА_4 та ОСОБА_4 , а також їх представники ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , вступили в змову з прокурором Обухівського району Київської області ОСОБА_1 . з метою надання ним незаконних усних вказівок процесуальному керівнику прокуратури Обухівського району Київської області Братанову Б.В. та слідчому Обухівського РВ ГУ МВС України в Київській області Кір О.В., здійснювати кримінальне переслідування ОСОБА_2 з метою примушування його до передачі прав на земельну ділянку, яка належить бабусі останнього - ОСОБА_7 та знаходиться за адресою: Київська обл., Обухівський район, с. Плюти , розміром 1 гектар.

Внаслідок кримінального переслідування ОСОБА_2 був змушений погодитись на передачу прав на земельну ділянку ОСОБА_4 , та безпосередньо під час вчинення нотаріальних дій щодо державної реєстрації договору дарування земельної ділянки було викрито ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень.

Розпорядженням прокуратури Київської області від 15.01.2015 №6 призначено службове розслідування (перевірку) за фактом позаслужбових дій працівників прокуратури Обухівського району та визначено склад комісії.

Також, 15.01.2015 прокурором Київської області на адресу Генерального прокурора України скеровано подання про звільнення прокурора Обухівського району радника юстиції ОСОБА_1 відповідно до ст. 8, п. 6 ст. 9 Дисциплінарного статуту прокуратури України, ч. 2 ст. 46-2 Закону України "Про прокуратуру" за вчинення ганебного вчинку, що порочить його як працівника прокуратури (вступив у позаслужбові стосунки з групою осіб з метою отримання неправомірної вигоди).

Наказом Генеральної прокуратури України від 15.01.2015 №4дк "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності" відповідно до п.п. 2, 6 ч. 2 ст. 46-2, ст. 48 Закону України "Про прокуратуру", ч. 1 ст. 8, п. 6 ст. 9, ст. 10 Дисциплінарного статуту прокуратури України за порушення Присяги працівника прокуратури, скоєння проступку, який порочить працівника прокуратури, прокурора Обухівського району Київської області ОСОБА_1 звільнено із займаної посади з позбавленням класного чину "радник юстиції", присвоєного наказом Генерального прокурора України від 19.11.2012 №1655к.

Суд першої інстанції у задоволенні позовних вимог відмовив та вказав, що у відповідачів з врахуванням отриманої інформації були підстави для висновку про кваліфікацію дій позивача як порушення закону, неналежне виконання службових обов`язків чи скоєння ганебного вчинку.

Даючи правову оцінку викладеним обставинам справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Зі змісту оскаржуваного наказу вбачається, що у ході слідства у вчиненні злочину викрито прокурора Обухівського району Київської області радника юстиції ОСОБА_1, який вступив у позаслужбові стосунки з групою осіб з метою отримання неправомірної вигоди за закриття кримінального провадження, чим порушив Присягу працівника прокуратури, вчинив проступок, який порочить його як працівника прокуратури, що підірвало авторитет прокуратури, а тому керуючись п.п.2,6 ч.2 ст.46-2, ст.48 Закони України «Про прокуратуру», ч.1 ст.8, п.6 ст.9, ст..10 Дисциплінарного статуту прокуратури України, позивача звільнено із займаної посади з позбавленням класного чину «радник юстиції».

Надані відповідачем копії з матеріалів особової справи позивач підтверджують, що останній прийняв "Присягу працівника прокуратури" 10 лютого 2011 року.

Правові, організаційні та соціально-економічні умови реалізації права громадян на проходження служби в органах прокуратури, визначались Законом України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року № 1789-ХІІ (тут та далі - в редакції чинній на час прийняття оскаржуваного наказу, Закон № 1789).

Підстави для звільнення працівників прокуратури на час прийняття оскаржуваного наказу визначалися №1789.

Так, згідно вказаної статті Закону прокурори і слідчі можуть бути звільнені з роботи на загальних підставах, передбачених законодавством про працю, а також у випадках:

1) недотримання пов`язаних із проходженням служби в органах прокуратури вимог, передбачених частиною шостою статті 46 цього Закону, та інших вимог і обмежень, які встановлюються Законом;

2) порушення «Присяги працівника прокуратури» чи відмови від її прийняття;

3) набрання законної сили обвинувальним вироком щодо них;

4) за результатами атестації у разі невідповідності працівника займаній посаді;

5) припинення громадянства України;

6) притягнення до відповідальності згідно з Дисциплінарним статутом прокуратури України; набрання законної сили судовим рішенням, відповідно до якого працівника притягнуто до відповідальності за адміністративне правопорушення, пов`язане з порушенням обмежень, передбачених Законом України «Про засади запобігання і протидії корупції»;

7) набрання законної сили судовим рішенням, відповідно до якого працівника притягнуто до відповідальності за адміністративне корупційне правопорушення, пов`язане з порушенням обмежень, передбачених Законом України «Про засади запобігання і протидії корупції»;

8) у разі неможливості або відсутності згоди на переведення на іншу посаду у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі.

Крім того, частиною 3 ст. 48 Закону №1789 визначено, що за порушення закону, неналежне виконання службових обов`язків чи скоєння ганебного вчинку прокурори і слідчі несуть відповідальність згідно з Дисциплінарним статутом прокуратури України, який затверджується Верховною Радою України.

Відповідно до статті статті 46 зазначеного Закону особи, вперше призначені на посади старших прокурорів та прокурорів прокуратур, слідчих прокуратури, приймають «Присягу працівника прокуратури» такого змісту: «Я, (прізвище, ім`я, по батькові) вступаючи на службу в прокуратуру, присвячую свою діяльність служінню Українському народові і Українській державі та урочисто присягаю: неухильно додержуватися Конституції, законів та міжнародних зобов`язань України; сумлінним виконанням своїх службових обов`язків сприяти утвердженню верховенства права, законності та правопорядку; захищати права і свободи людини та громадянина, інтереси суспільства і держави; постійно вдосконалювати свою професійну майстерність, бути принциповим, чесно, сумлінно і неупереджено виконувати свої обов`язки, з гідністю нести високе звання працівника прокуратури. Усвідомлюю, що порушення присяги несумісне з подальшим перебуванням в органах прокуратури».

Аналізуючи текст Присяги, можна дійти висновку, що в основі поведінки працівника прокуратури закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, недодержання яких утворює факт порушення Присяги . При цьому, складаючи Присягу, працівник прокуратури покладає на себе не тільки певні службові зобов`язання, але й моральну відповідальність за їх виконання.

Отже, як порушення Присяги слід розуміти скоєння працівником прокуратури проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження авторитету органів прокуратури та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.

З метою визначення основних моральних норм і принципів, яких повинні додержуватися працівники прокуратури при виконанні своїх службових обов`язків та поза службою, наказом Генерального прокурора України від 28 листопада 2012 року № 123 затверджено Кодекс професійної етики та поведінки працівників прокуратури, який був чинним на час виникнення спірних відносин.

Згідно положень статті 18 цього Кодексу працівник прокуратури не має права використовувати своє службове становище в особистих інтересах або в інтересах інших осіб; працівнику прокуратури слід уникати особистих зв`язків, фінансових і ділових взаємовідносин, що можуть вплинути на неупередженість і об`єктивність виконання професійних обов`язків, скомпрометувати високе звання працівника прокуратури, не допускати дій, висловлювань і поведінки, які можуть зашкодити його репутації та авторитету прокуратури, викликати негативний громадський резонанс; поза службою поводити себе коректно і пристойно.

Зміст наведених норм дає підстави для висновку, що робота на посадах в органах прокуратури передбачає підвищену відповідальність перед Державою та суспільством, а тому вимоги щодо поведінки працівників прокуратури є більш суворими і в першу чергу вимагають від таких осіб суворо додержуватись та поважати вимоги закону та правила суспільного життя.

Тобто, у разі скоєння вчинку, який можна кваліфікувати як ганебний, така особа не має права продовжувати службу в органах прокуратури, оскільки робота на таких посадах передбачає високі моральні якості та бездоганну поведінку не тільки в робочий час, а й поза межами роботи.

У свою чергу, відповідно до частини першої статті 2 Дисциплінарного статуту прокуратури України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 06 листопада 1991 року № 1796-XII, працівники прокуратури повинні мати високі моральні якості, бути принциповими і непримиренними до порушень законів, поєднувати виконання своїх професійних обов`язків з громадянською мужністю, справедливістю та непідкупністю. Вони повинні особисто суворо додержувати вимог закону, виявляти ініціативу в роботі, підвищувати її якість та ефективність і сприяти своєю діяльністю утвердженню верховенства закону, забезпеченню демократії, формуванню правосвідомості громадян, поваги до законів, норм та правил суспільного життя.

Згідно ч. 1 ст. 8 Дисциплінарного статуту дисциплінарні стягнення щодо прокурорсько-слідчих працівників, а також працівників навчальних, наукових та інших установ прокуратури застосовуються за невиконання чи неналежне виконання службових обов`язків або за проступок, який порочить його як працівника прокуратури.

Статтею 9 Дисциплінарного статуту визначено, що дисциплінарними стягненнями є, зокрема, звільнення з позбавленням класного чину.

Генеральний прокурор України має право застосовувати дисциплінарні стягнення, зазначені у статті 9 цього Статуту, в повному обсязі, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті (ст. 10).

Дисциплінарне стягнення має відповідати ступеню вини та тяжкості проступку. Прокурор, який вирішує питання про накладення стягнення, повинен особисто з`ясувати обставини проступку та одержати письмове пояснення від особи, яка його вчинила. В разі необхідності може бути призначено службову перевірку (ст. 11).

Згідно п. 2.1 наказу Генеральної прокуратури України від 22.09.2014 №17гн "Про організацію роботи з питань внутрішньої безпеки в органах прокуратури України" до ганебних вчинків, скоєних прокурорами чи слідчими, відносити кримінальні, корупційні правопорушення, керування транспортними засобами у стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння або відмову від проходження огляду з метою виявлення стану сп`яніння, порушення Присяги працівника прокуратури і Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури, які дискредитують їх як працівників прокуратури та шкодять авторитету органів прокуратури.

Отже, відповідно до положень Закону України «Про прокуратуру», Дисциплінарного статуту прокуратури України, особливість дисциплінарної відповідальності працівників прокуратури полягає в тому, що вона настає не тільки за порушення допущенні під час проходження служби, а й за допущені проступки, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об`єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури.

Судом першої інстанції встановлено, що дії позивача відповідачем було визначено як позаслужбові стосунки з групою осіб з метою отримання неправомірної винагороди за закриття кримінального провадження, що було викрито прокуратурою Київської області в ході досудового розслідування кримінального провадження №0000413, про що зазначено в поданні прокурора Київської області на звільнення та в оскаржуваному наказі Генеральної прокуратури України від 15.01.2015 р. №4дк "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності".

Підставою для таких висновків відповідача стала отримана інформація про вчинення кримінального правопорушення, а саме:

- звернення ОСОБА_3 та ОСОБА_2 до ОВС ГУБОЗ МВС України про отримання вимоги від прокурора Обухівського району Київської області ОСОБА_1 . через довірену особу неправомірної винагороди у вигляді земельної ділянки (1 га, с. Плюти, Обухівського району) за закриття провадження стосовно ОСОБА_2 (протоколи прийняття заяви про кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 28.11.2014 р., протоколи допиту свідка від 02.12.2014 р., т. 1 а.с. 216-234). Згідно вказаної, отриманої слідчим органом інформації, свідки повідомили про факт спілкування з ОСОБА_1 у його службовому кабінеті у жовтні та листопаді 2014 р. щодо кримінального провадження №0000413 та отримання пропозиції переоформити земельну ділянку для закриття кримінального провадження;

- здійснення оперативного супроводження у кримінальному провадженні №0000413, в ході якого встановлено можливих осіб, які причетні або сприяють вчиненню злочину, зміст спілкування власника земельної ділянки зі своїм представником щодо її дарування (протоколи допиту старшого оперуповноваженого ГУБОЗ МВС України ОСОБА_9 від 03.12.2014 р., 25.12.2014 р., ОСОБА_10 від 27.12.2014 р., т. 1 а.с. 235-253);

- підтвердження заявником та його представником факту вимагання земельної ділянки та спілкування з ОСОБА_1 щодо кримінального провадження №0000413 у грудні 2014 р., що підтверджено також у розмові заявника з процесуальним керівником ОСОБА_11 (протоколи допиту свідка від 27.12.2014 р., т. 2 а.с. 1-17);

- спілкування ОСОБА_1 з процесуальним керівником у кримінальному провадженні №0000413 ОСОБА_12 щодо розслідування та отримання останнім вказівок щодо проведення розслідування (протокол допиту свідка від 15.01.2015р., т. 2 а.с. 28-35);

- спілкування ОСОБА_1 з ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_12 , ОСОБА_4 щодо закриття справи за кримінальним провадженням №0000413 (протоколи втручання у приватне спілкування, Аудіо -, відео контроль особи від 12.12.2014 р., т. 2 а.с. 138-140, від 18.12.2014 р. т. 2 а.с. 150-153, від 27.12.2014 р. т. 2 а.с. 156-160, від 14.01.2015 р. т. 2 а.с. 174-181, від 25.12.2014 р. т. 2 а.с. 182-196, від 14.01.2015 р. т. 2 а.с. 197-211).

Тобто, відповідачем надано достатньо доказів на підтвердження фактів поза процесуальних відносин позивача зі сторонами у рамках кримінального провадження № 0000413, тобто мали місце позаслужбові відносини, що порочать працівника прокуратури, вчинено дії, що суперечать покладеним на нього обов`язкам та підривають авторит органів прокуратури.

Отже, відповідачем доведено, що своїми діями позивач порушив Присягу працівника прокуратури, вчинив проступок, який порочить його як працівника прокуратури.

Також, в обгрунтування своїх доводів про відсутність обставин, які стали підставою для звільнення із займаної посади позивач вказує, що за результатами розслідування кримінального провадження №0000413 за фактом вимагання неправомірної вигоди працівниками правоохоронних органів спільно з іншими особами за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 189 КК України, прокуратурою Львівської області винесено постанову від 30.11.2016 про закриття кримінального провадження на підставі п. 2, 3 ч. 1 ст. 284 КПК України.

За результатами оскарження вказаної постанови вона залишена без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 19.06.2017.

Також ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 11.12.2017 повернуто апеляційну скаргу захисника ОСОБА_2 про закриття кримінального провадження №0000413.

Такі доводи позивача колегія суддів вважає безпідставними, оскільки відсутність складу кримінального правопорушення не є тотожним із відсутністю підстав застосування до позивача дисциплінарної відповідальності за вчинення дій, які дискредитують звання працівника прокуратури. У свою чергу, наявність постанови від 30.11.2016 про закриття кримінального провадження свідчать про неможливість доведення вини підозрюваного у вчиненні конкретного кримінального правопорушення - вимагання - з урахуванням всієї сукупності кваліфікуючих ознак цього правопорушення, у зв`язку з тим, що не встановлено достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпано можливості їх отримати.

При цьому, хоча оскаржуваний наказ про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності і прийнято на підставі відомостей, наявних в матеріалах кримінального провадження, однак підставою для його прийняття є інші правові підстави, а не факт наявності такого провадження.

Відтак, відповідачем правильно встановлено обставини, за яких подальше виконання позивачем своїх обов`язків є неможливе, а враховуючи займану позивачем посаду в органах прокуратури, саме такий вид дисциплінарного стягнення як звільнення з посади з позбавленням класного чину є належним видом дисциплінарного стягнення.

Щодо доводів апелянта про те, що відповідачами порушення процедуру притягнення до дисциплінарної відповідальності, то згідно п. 3.6, 3.7 наказу Генеральної прокуратури України від 22.09.2014 р. №17гн "Про організацію роботи з питань внутрішньої безпеки в органах прокуратури України" за фактами скоєння прокурорами чи слідчими ганебних вчинків доручено призначати службові розслідування (перевірки), які проводити відповідно до вимог Інструкції про порядок проведення службових розслідувань (перевірок) в органах прокуратури України. За їх результатами приймати обґрунтовані та такі, що відповідають ступеню вини і тяжкості проступку, рішення про дисциплінарну відповідальність винних осіб, аж до звільнення з органів прокуратури, у тому числі з порушенням клопотання про позбавлення класного чину. Одночасно вирішувати питання про відповідальність безпосередніх керівників за стан організації профілактичної роботи.

За порушення прокурором або слідчим Присяги працівника прокуратури доручено невідкладно вживати заходів щодо звільнення з органів прокуратури на підставі пункту 2 частини 2 статті 46-2 Закону України "Про прокуратуру".

Судом першої інстанції встановлено, що за виявленим фактом порушення позивачем Присяги працівника прокуратури було вжито негайних заходів щодо його звільнення, тоді як службова перевірка призначена одночасно зі звільненням 15.01.2015.

Відповідачем долучено до матеріалів справи копії матеріалів службового розслідування (перевірки) за фактом позаслужбових дій працівників прокуратури Обухівського району Київської області, за яким прийнято висновок від 07.02.2015 рж, згідно якого факти, що стали підставою для звільнення позивача, знайшли своє підтвердження.

Щодо доводів про не відібрання пояснень , то під час проведення службового розслідування позивач від надання пояснень відмовився згідно довідки від 26.01.2015 р., що міститься в матеріалах службового розслідування (т. 1 а.с. 134).

А тому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відсутність попередньо проведеної службової перевірки та її висновків не може в даному випадку вважатися підставою для визнання протиправним та скасування оскаржуваного наказу.

Також, є безпідставними доводи позивача щодо звільнення його з посади в період тимчасової непрацездатності, оскільки згідно витягу з історії хвороби на стаціонарному лікуванні в медичному закладі КЗКОР "Київська обласна клінічна лікарня" позивач знаходився на лікарняному з 16.01.2015 р. по 26.01.2015 р., а останнім робочим днем є 15.01.2015.

А тому, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про правомірність наказу Генерального прокурора України від 15.01.2015 № 4дк про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора Обухівського району Київської області з позбавленням класного чину "радник юстиції" та відсутності підстав для задоволення позовних вимоги в цій частині.

Відповідно решта позовних вимог не підлягає до задоволення як похідних від зазначеної вище вимоги.

Враховуючи викладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи вимоги законодавства України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Генеральної прокуратури України, Прокуратури Київської області про поновлення на роботі.

Згідно з положеннями ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до вимог ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, обставини справи встановлено повно та досліджено всебічно.

Заслухавши у судовому засіданні доповідь головуючого судді, пояснення апелянта та представників відповідачів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзовів на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 243, 315, 316, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 лютого 2019 року - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 лютого 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена протягом 30 днів, з урахуванням положень ст.. 329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст складено - 23.05.19.

Головуючий суддя Л.В.Бєлова

Судді Н.В. Безименна,

А.Ю.Кучма