Справа № 2140/1474/18
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2019-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2019 р.м.ОдесаСправа № 2140/1474/18
Головуючий в 1 інстанції: Морська Г.М.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача - Шляхтицького О.І.,

суддів: Потапчука В.О., Семенюка Г.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2019 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправним рішення відповідача від 20 грудня 2017 року № 67/А-99-1 та зобов`язати відповідача поновити виплату пенсії позивачу з 07 жовтня 2009 року, з її одночасним перерахунком, відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з проведенням індексації та компенсацією втрати частини доходів.

В обґрунтування позовних вимог, на ряду з іншим, зазначалось, що відповідачем необґрунтовано, протиправно та незаконно відмовлено у поновленні виплати пенсії, припинення якої пов`язано з виїздом за кордон. Крім того, позивач зазначає, що рішенням Конституційного суду України від 07 жовтня 2009 року положення пункту 2 частини 1 статті 49, друге речення статті 51 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), а тому право громадян України, які постійно проживають за кордоном відновлено.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2019 року позовні вимоги було залишено без задоволення.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погоджуючись з даним рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити адміністративний позов.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для її часткового задоволення з огляду на таке.

Обставини справи.

Судом першої інстанції було встановлено, що позивач ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до посвідчення Серії НОМЕР_1 від 17 березня 2005 року виданого Севастопольським ОМВК є ветераном праці.

Як вбачається із матеріалів справи, 27 серпня 2008 року ОСОБА_1 виїхав із України на постійне проживання до Ізраїлю, де був прийнятий на консульський облік у консульському відділі Посольства України в Державі Ізраїль. Перед виїздом за кордон проживав в м.Севастополі, АР Крим, Україна.

Позивачем зазначено, що починаючи з моменту виїзду в 2008 році з України призначеної пенсії не отримує.

18 серпня 2017 року представник позивача подав до ГУ ПФУ в Херсонській області особисту заяву ОСОБА_1 від 09 червня 2017 року про поновлення пенсії з 27 лютого 2009 року за вислугою років як непрацюючому пенсіонеру. Місце проживання та реєстрації позивача зазначене, як: держава АДРЕСА_2 .

До заяви про поновлення виплати пенсії представник позивача додав наступні документи:

- копія довіреності;

- копія паспорту;

- копія посвідчення ветерана праці;

- копія військового квитка;

- оригінал нотаріально засвідченої та апостильованої особистої заяви ОСОБА_1 про поновлення та виплату раніше призначеної пенсії та декларації про відсутність громадянства держави - окупанта.

11 вересня 2017 року та 20 грудня 2017 року Головне управління Пенсійного фонду України Херсонської області листами № 39/А-99-10 та № 67/А-99-1 повідомило представника позивача - В.Меламеда про недотримання заявником порядку звернення за поновленням пенсії, зазначаючи, що для поновлення та продовження виплати пенсії, пенсіонер повинен особисто звернутися із заявою, паспортом або посвідкою на постійне проживання до органу, що призначає пенсію за новим місцем проживання або реєстрації на території України. Також, було зазначено, що заява про запит пенсійної справи за новим місцем проживання подається пенсіонером до органу, що призначає пенсію, за новим місцем проживання.

Вказані обставини сторонами не заперечуються, а отже є встановленими.

Висновок суду першої інстанції.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив з того, що позивач заяви на запит пенсійної справи при поданні документів про поновлення виплати пенсії відповідачу не подавав, відтак у пенсійного органу не виникло обов`язку витребування пенсійної справи, без отримання якої у відповідача відсутні підстави для поновлення виплати пенсії.

Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції помилковими і такими, що не відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України та Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Джерела права й акти їх застосування та оцінка суду.

Постановою Правління ПФУ від 25 листопада 2005 року № 22-1 було затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі Порядок).

Частиною І Порядку регламентовано питання звернення за призначенням (перерахунком) пенсії.

Так, відповідно до положень пункту 1.5 Порядку заява про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії, про виплату пенсії у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, поновлення виплати пенсії, про припинення перерахування пенсії на банківський рахунок та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, про виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, про виплату пенсії за довіреністю, термін дії якої більше одного року, через кожний рік дії такої довіреності, подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії, а пенсіонерами, які зареєстровані на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримують пенсії від уповноважених органів Російської Федерації, - до органу, що призначає пенсію, визначеного Пенсійним фондом України. При цьому у заяві про виплату частини пенсії непрацездатним членам сім`ї особи, яка знаходиться на повному державному утриманні, вказується адреса одержувача цієї частини пенсії.

Заяву до органу, що призначає пенсію, про запит пенсійної справи особи, яка потребує опіки (піклування), якій опікуна (піклувальника) не призначено і яка перебуває на довготривалому лікуванні у закладі охорони здоров`я, подає адміністрація цього закладу.

Заява на запит пенсійної справи за новим місцем проживання подається пенсіонером особисто до органу, що призначає пенсію, за новим місцем проживання (реєстрації).

Відмовляючи в поновленні виплати пенсії відповідач зазначав, що заяви на запит пенсійної справи при поданні документів про поновлення виплати пенсії, відповідачу не надано, відтак у пенсійного органу не виникло обов`язку витребування пенсійної справи, без отримання якої у відповідача відсутні підстави для поновлення виплати пенсії.

Колегія суддів вважає такі посилання безпідставними, такими, що не передбачені чинним пенсійним законодавством та зазначає, що відповідач фактично намагався застосувати аналогію закону (з випадком, якщо заява подається особою за новим місцем проживання) та по суті посилався на пункт 1.5 Порядку, згідно якого заява на запит пенсійної справи за новим місцем проживання подається пенсіонером особисто до органу, що призначає пенсію, за новим місцем проживання (реєстрації).

На підставі вказаного відповідач дійшов до висновку, що обов`язковою умовою для здійснення запиту пенсійної справи від іншого територіального органу пенсійного фонду є особисто подана заява пенсіонера.

Водночас, на думку колегії суддів, з урахуванням відсутності законодавчо врегульованого порядку запиту пенсійної справи особи, що знаходилась на пенсійному обліку на тимчасово окупованій території, правильним є застосування норм Порядку виплати пенсії та надання соціальних послуг громадянам України, які проживають на території Автономної Республіки Крим та м.Севастополя затвердженого Постановою КМУ від 02 липня 2014 року №234.

Відповідно до підпунктів 3 та 4 зазначеного Порядку №234 особи подають територіальному органові заяву про отримання пенсії відповідно до законодавства України із зазначенням місця проживання (реєстрації) та паспорт громадянина України (паспорт громадянина України для виїзду за кордон).

За бажанням особи зазначені документи можуть бути подані її представником, який пред`являє документ, що посвідчує його особу, та подає документ (нотаріально засвідчену копію), що підтверджує його повноваження, або надіслані поштою. У таких випадках справжність підпису на заяві засвідчується нотаріально.

Територіальний орган на підставі поданих документів надсилає запит щодо витребування пенсійної справи до органів Російської Федерації, зазначених у пункті 1 цього Порядку.

Виплата пенсії після надходження пенсійної справи разом з документами про припинення виплати пенсії поновлюється з дати припинення виплати за місцем попереднього отримання пенсії.

З наведенного вбачається відсутність передбаченого законодавством обов`язку пенсіонера подавати заяву про витребування пенсійної справи при поновленні пенсії особі, яка виїхала за кордон на постійне місце проживання.

Крім того, відмовляючи в поновленні виплати пенсії відповідач посилався на ту обставину, що пенсіонер повинен особисто звернутися із заявою, паспортом або посвідкою на постійне проживання до органу, що призначає пенсію за новим місцем проживання або реєстрації на території України. Також, було зазначено, що заява про запит пенсійної справи за новим місцем проживання подається пенсіонером до органу, що призначає пенсію, за новим місцем проживання.

Колегія суддів вважає зазначені посилання помилковими та такими, що не відповідають діючому законодавству та зазначає, що відповідно до пункту 2 частини 1 статті 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» виплата пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ або за рішенням суду припиняється на весь час проживання за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно зі статтею 51 цього Закону у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від`їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Рішенням Конституційного суду України від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009 пункт 2 частини першої статті 49, друге речення статті 51 Закону №1058-ІVщодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, Конституційний Суд України визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційним). Зазначені положення Закону № 1058-ІVвтратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Як зазначено в Рішенні №25-рп/2009 оспорюваними нормами Закону №1058-ІVдержава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення).

Отже, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що безумовно позивач як громадянин України має право на виплату призначеної їй пенсії, проте не погоджується з визначенням дати її відновлення.

Колегія суддів звертає увагу, що з дня набрання чинності Рішенням № 25-рп/2009, тобто з 07 жовтня 2009 року виникли підстави для поновлення конституційного права особи на виплату пенсії, виплата якої була зупинена на підставі положень зазначеного Закону . З цього часу відповідач був зобов`язаний відновити виплату пенсії громадянам України, які виїхали на постійне місце проживання за кордон.

Проте, наявність обов`язку у відповідача відновити виплату пенсії не позбавляє позивача необхідності щодо захисту свого права. Отже, після прийняття та опублікування Рішення № 25-рп/2009 та невідновлення виплати пенсії позивачу, позивач повинен був дізнатися про порушення свого права, а відтак і розпочався відлік строку звернення до суду.

Поновлення права на виплату пенсії здійснюється не автоматично, а передбачає виконання ряду процедурних дій, пов`язаних з поновленням виплати, серед яких: подання заяви про поновлення виплати з дотриманням строків звернення, наявність документів, які підтверджують факт призначення пенсії, припинення її виплати чи право на поновлення її виплати.

Згідно з частиною 2 статті 99 КАС України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Статтею 100 КАС України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Частина 2 цієї статті передбачає, що позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Колегія суддів вказує, що до вказаних правовідносин слід застосувати положення статті 99, 100 КАС України. Вказана позиція узгоджується з висновками Верховного Суду від 20 лютого 2018 у справі № 757/12134/14-а та від 30 січня 2018 року у справі № 408/2861/17-а.

З матеріалів справи вбачається, що позовна заява направлена до суду поштою 24 липня 2018 року, що також підтверджується відбитком поштового штемпеля на конверті, тому з урахуванням шестимісячного строку звернення до суду та дати звернення до відповідача із заявою про відновлення порушеного права (09 червня 2017 року), колегія суддів вважає, що позов підлягає задоволенню з 24 січня 2018 року, а вимоги за період з 07 жовтня 2009 по 23 січня 2018 року слід залишити без розгляду.

Наведені висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 17 липня 2018 року№537/52/17.

Водночас, колегія суддів зазначає про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині проведення індексації пенсії, проведення перерахунку пенсії та виплати позивачу компенсації втрати частини доходів, та вважає їх передчасними, оскільки відповідно до ст. 4 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» №2050 виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Враховуючи відсутність підстав вважати, що право (можливе) на отримання компенсації, індексації та перерахунку пенсії при відновленні виплати пенсії буде порушене відповідачем, задоволення позову в цій частині буде свідчити про вирішення спору, який ще відсутній, тобто на майбутнє, що суперечить засадам адміністративного судочинства та його принципам.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при вирішенні справи неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, а тому, керуючись пунктом 1 частини 1 статті 317 КАС України, постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення, яким адміністративний позов слід задовольнити частково, а частина позовних вимог повинна бути залишена без розгляду.

Відповідно до частин 1 та 6 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Таким чином, враховуючи, що судом апеляційної інстанції було ухвалено нове судове рішення не на користь ГУПФУ, колегія суддів приходить до висновку про необхідність відшкодування за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - ГУПФУ, сплачений позивачем судовий збір на загальну суму у розмірі 1762,01 грн., з яких 704,80 грн. (за квитанцією №0.0..1 від 07 червня 2018 року (т.1 а.с.2) та 1057,21 грн. (за квитанцією №0.0..1 від 03 квітня 2019 року.

Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково, а рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2019 року - скасувати. Прийняти по справі постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області поновити ОСОБА_1 виплату пенсії, починаючи з 24 січня 2018 року.

Позовні вимоги в частині зобов`язання поновити виплату пенсій за період з 07 жовтня 2009 по 23 січня 2018 року - залишити без розгляду.

В решті позову - відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (73005, місто Херсон, вул.28 Армії, 6, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (ІН НОМЕР_2 ) судовий збір в розмірі 1762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві),01 грн..

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Шляхтицький О.І.
Судді Семенюк Г.В. Потапчук В.О.