Справа № 200/3356/19-а
Суддя: Шинкарьова І.В.
Дата ухвалення: 2019-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

про залишення позову без розгляду

21 травня 2019 р. Справа №200/3356/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Шинкарьова І.В.,

за участю секретаря Заїченко І.В.

за участю сторін:

від позивача не з`явився

від відповідача Новгородська В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву Донецького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів про поновлення строку звернення до суду та питання щодо залишення позову без розгляду в адміністративній справі за позовом Фонду соціального захисту інвалідів (місцезнаходження: 87528, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Серова, буд. 1А; ) до Приватного акціонерного товариства "Маріупольського металургійного комбінату імені Ілліча" (місцезнаходження: 87504, м. Маріуполь, вул. Левченко , буд. 1, ) про стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В:

05 березня 2019 року шляхом надіслання поштою позивач, Донецьке обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів, звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача, Приватного акціонерного товариства "Маріупольського металургійного комбінату імені Ілліча", у якому просив стягнути з відповідача на користь Державного бюджету України адміністративно-господарські санкції за невиконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування осіб з інвалідністю у 2017 році, у розмірі 618582,50 грн., та пеню у розмірі 118025,70 грн., на р/р 0001 в ГУ ДКСУ у Донецькій обл.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно ст. 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій, громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця. Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації, громадські організації осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю відповідно до нормативу, встановленого частиною першою ст. 19 і забезпечують працевлаштування осіб з інвалідністю. При цьому, відповідно до Закону виконанням нормативу робочих місць вважається працевлаштування підприємством, установою, організацією осіб з інвалідністю, для яких це місце роботи є основним. Позивач вказує, що за робочі місця, призначені для працевлаштування осіб з інвалідністю і не зайняті цими особами в 2017 році, відповідач повинен був самостійно сплатити адміністративно-господарські санкції. Несплата вказаних санкцій завдає значної шкоди державним інтересам, не дозволяє в повній мірі створити особам з інвалідністю необхідні умови, які дають можливість вести повноцінний спосіб життя. Разом з позовною заявою позивачем надано заяву про поновлення строку звернення до суду, вмотивована тим, що первинно позивач звернувся до суду із позовом 13.11.2018 року, однак позовну заяву було залишено без руху, та в подальшому повернуто у зв`язку з не усуненням недоліків позову у визначний строк. Повторне фінансування на оплату судового збору відділення отримало 25.02.2019 року, після чого і звернулось до суду із позовом.

Ухвалою суду від 27 березня 2019 року ухвалою суду відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 02.04.2019 року відмовлено в задоволенні клопотання представника позивача про слухання справи в режимі відеоконференції.

03 квітня 2019 року відповідачем надано клопотання про залишення без розгляду позовної заяви у зв`язку із пропуском позивачем строку звернення до суду.

23 квітня 2019 року судом відкладено розгляд справи до 21 травня 2019 року.

Представник позивача до судового засідання не з`явився, просив суд розглянути справу без участі представника позивача.

Представник відповідача у судовому засіданні підтримав заяву про залишення без розгляду позовної заяви у зв`язку із пропуском позивачем строку звернення до суду.

З`ясувавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що заява представника відповідачів про залишення вказаного адміністративного позову без розгляду підлягає задоволенню з таких підстав.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Так, строки звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Відповідно до абз. 2 ч.2 ст. 122 КАС України для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до ч.3 ст.123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

У постанові від 21.02.2011 у справі № 21-9а11 Верховний Суд України дійшов висновку, що за змістом статті 20 Закону "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" адміністративно-господарські санкції за недотримання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів сплачуються (нараховуються, застосовуються) підприємствами самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого частиною 1 статті 19 цього Закону. На думку Верховного Суду України, саме з 16 квітня відповідного року у контролюючого органу виникає право на стягнення несплачених підприємством самостійно сум санкцій у судовому порядку. При цьому на дані правовідносини поширюється строк звернення до суду, встановлений статтею 122 КАС. Частина 4 статті 20 Закону № 875-ХІІ, за змістом якої до правовідносин із стягнення адміністративно-господарських санкцій, передбачених цим Законом, не застосовуються строки, визначені статтею 250 ГК, не має правового значення для вирішення цього спору, оскільки в останній нормі визначено строки застосування адміністративно-господарських санкцій, а не їх стягнення.

З урахуванням положень Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів", Порядку реєстрації підприємств, установ, організацій та фізичних осіб, що використовують найману працю та Порядку подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 31.01.2007 №70, відповідач зобов`язаний був самостійно сплатити адміністративно-господарські санкції у строк до 15 квітня 2018 року а тому саме з 16 квітня 2018 року у позивача виникло право на стягнення несплачених самостійно відповідачем сум санкцій у судовому порядку.

Первинно позивач звернувся до Донецького окружного адміністративного суду в листопаді 2018 року з позовом щодо стягнення з Приватного акціонерного товариства "Маріупольського металургійного комбінату імені Ілліча" адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у 2017 році, у розмірі 618582,50 грн., та пеню у розмірі 118025,70 грн.

Ухвалою суду від 16 січня 2019 року по справі №805/12826/18-а, позовну заяву було залишено без руху.

Ухвалою суду від 05 лютого 2019 року відмовлено у задоволенні заяви Донецького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів про продовження строку для усунення недоліків, залишено без розгляду позовну заяву Донецького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Приватного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" про стягнення коштів.

Суд не приймає посилання позивача, як на поважну причину пропуску звернення до суду, на відсутність бюджетного фінансування, оскільки належних та допустимих доказів на підтвердження цього не надано.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про те, що у спірних правовідносинах Донецького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів діє як суб`єкт владних повноважень, який звернувся до адміністративного суду на виконання повноважень у публічно-правових відносинах.

Отже, у суду відсутні підстави для не застосування до спірних правовідносин строків звернення, визначених у частині 2 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Правосуддя має бути швидким. Тривала невиправдана затримка процесу практично рівнозначна відмові в правосудді. (Рішення Суду у справі Жоффр де ля Прадель проти Франції від 16.12.1992)

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.199 , «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001, у яких Європейський суд з прав людини зазначив, що право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням. У випадку, коли доступ особи до суду обмежується або законом, або фактично таке обмеження не суперечить пунктові 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використовуваними засобами та метою, яка має бути досягнута.

Суд зазначає, що до таких легітимних обмежень права на суд, складовою якого є право на доступ до суду, відноситься, зокрема, сплив строку позовної давності (рішення від 22.10.1996 у справі «Stabbings and оthers v. United Kingdom»).

Інститут строків у судовому процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, поновлення процесуального строку без об`єктивної наявності виключних підстав та наведення відповідних причин є порушенням принципу правової визначеності та порушує права учасників справи на справедливий судовий розгляд за пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зокрема, у рішенні «Пономарьов проти України» (Ponomaryov v. Ukraine), заява № 3236/03, п. 41, від 03.04.2008 Європейський суд з прав людини зазначив, що хоча саме національним судам, перш за все, належить приймати рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків.

У статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Частиною другою цієї ж статті передбачено, що якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Беручи до уваги, що позивач не навів доказів, які б свідчили про існування обставин, що об`єктивно перешкоджали йому звернутись з даним позовом до суду у межах строків, встановлених законом, а судом зі змісту позовної заяви та доданих до неї матеріалів не встановлено підстав для визнання поважними причин пропуску строку звернення до суду, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає належить залишити без розгляду у зв`язку з пропуском позивачем строку звернення до суду.

Керуючись статтями 122, 123, 240, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

У Х В А Л И В:

У задоволені заяви Донецького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів про поновлення строку звернення до суду - відмовити.

Заяву представника Приватного акціонерного товариства "Маріупольського металургійного комбінату імені Ілліча" про залишення позовної заяви без розгляду - задовольнити.

Позовну заяву Фонду соціального захисту інвалідів (місцезнаходження: 87528, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Серова, буд. 1А; ) до Приватного акціонерного товариства "Маріупольського металургійного комбінату імені Ілліча" (місцезнаходження: 87504, м. Маріуполь, вул. Левченко , буд. 1, ) про стягнення коштів залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена до Донецького апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 2) на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Апеляційна скарга згідно положень статті 297 КАС України подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Донецький окружний адміністративний суд.

Повний текст ухвали складений 24 травня 2018 року.

Суддя Шинкарьова І.В.