Справа № 120/901/19-а
Суддя: Мультян Марина Бондівна
Дата ухвалення: 2019-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

15 травня 2019 р. Справа № 120/901/19-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Мультян Марини Бондівни,

за участю:

секретаря судового засідання: Краєвської І.В.

представника позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: Бубели Наталі Анатоліївни

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Державної казначейської служби України про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Вінницького окружного адміністративного суду знаходиться адміністративна справа за позовом ОСОБА_3 до Державної казначейської служби про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити дії.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що наказом Державної казначейської служби України № 455-о від 24 вересня 2018 року його було звільнено з посади начальника Управління казначейської служби України у Петровському районі м. Донецька Донецької області за власним бажанням. Однак, нині відповідно відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо юридичної особи - Управління казначейської служби України у Петровському районі м. Донецька Донецької області, в графі "керівник" вказані дані позивача, який керівником даної юридичної особи не являється.

Вважаючи дії відповідача щодо не вчинення дії, направлених на проведення державної реєстрації змін до відомостей про Управління казначейської служби України у Петровському районі м. Донецька Донецької області щодо виключення відомостей про перебування позивача на посаді керівника даної юридичної особи протиправними, останній звернувся до суду.

Ухвалою суду від 19 березня 2019 року відкрито провадження у справі, розгляд адміністративної справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням сторін. Крім того, встановлені позивачеві та відповідачу строки для подання відзиву на позов, відповіді на відзив та заперечень проти відповіді на відзив.

На виконання вимог ухвали суду, 15 квітня 2019 року представник відповідача подала відзив на позов, відповідно до змісту якого заперечує проти задоволення позовних вимог.

Окремо зазначає, що Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» не передбачено можливості вилучення запису про керівника, можливі лише випадки його зміни, що наразі не є можливим. Оскільки відомості про призначення іншої посадової особи на посаду керівника Управління казначейської служби України у Петровському районі м. Донецька Донецької області відсутні.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні щодо заявленого позову заперечувала, з підстав викладених у відзиві та просила відмовити у його задоволенні.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення адміністративного позову з огляду на наступне.

Як встановлено в судовому засіданні та підтверджується матеріалами справи, наказом Державної казначейської служби України № 455-о від 24 вересня 2018 року ОСОБА_3 було звільнено з посади начальника Управління казначейської служби України у Петровському районі м. Донецька Донецької області за власним бажанням відповідно до частини 1 статті 86 Закону України «Про державну службу».

Наказом Головного управління Державної казначейської служби України у Донецькій області № 15-ос від 02 жовтня 2018 року визначено дату звільнення ОСОБА_3 02 жовтня 2018 року.

26 листопада 2018 року ОСОБА_3 звернувся до Державної казначейської служби України із заявою «Щодо процедури звільнення», де зауважив, що станом на 26 листопада 2018 року згідно відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо юридичної особи - Управління казначейської служби України у Петровському районі м. Донецька Донецької області, в графі «керівник» вказані його дані.

Листом №4-131-06/22104 від 29 грудня 2018 року «Про розгляд заяви» Державна казначейська служба України повідомила позивача, що питання внесення відомостей про зміну керівника юридичної особи до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань не пов`язане з реалізацією права на звільнення та не порушує прав та обов`язків позивача у зв`язку з фактичним звільненням.

Позивач, вважаючи дії відповідача щодо не вчинення дії, направлених на проведення державної реєстрації змін до відомостей про Управління казначейської служби України у Петровському районі м. Донецька Донецької області щодо виключення відомостей про перебування позивача на посаді керівника даної юридичної особи протиправними, звернувся до суду.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходив із наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, регулюються Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» від 15 травня 2003 року №755-IV.

Відповідно до положень пункту 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» державна реєстрація юридичних осіб, громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців - офіційне визнання шляхом засвідчення державою факту створення або припинення юридичної особи, громадського формування, що не має статусу юридичної особи, засвідчення факту наявності відповідного статусу громадського об`єднання, професійної спілки, її організації або об`єднання, політичної партії, організації роботодавців, об`єднань організацій роботодавців та їхньої символіки, засвідчення факту набуття або позбавлення статусу підприємця фізичною особою, зміни відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, про юридичну особу та фізичну особу - підприємця, а також проведення інших реєстраційних дій, передбачених цим Законом.

Пунктом 7 частини 1 статті 1 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» визначено, що Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань - єдина державна інформаційна система, що забезпечує збирання, накопичення, обробку, захист, облік та надання інформації про юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадські формування, що не мають статусу юридичної особи.

В розумінні пункту 8 частини 1 статті 1 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» заявником є уповноважений представник юридичної особи, громадського формування, що не має статусу юридичної особи, - у разі подання документів для проведення інших реєстраційних дій щодо юридичної особи, громадського формування, що не має статусу юридичної особи.

Відповідно до частини 1 статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» державна реєстрація базується на таких основних принципах: обов`язковості державної реєстрації в Єдиному державному реєстрі; публічності державної реєстрації в Єдиному державному реєстрі та документів, що стали підставою для її проведення; врегулювання відносин, пов`язаних з державною реєстрацією, та особливостей державної реєстрації виключно цим Законом; державної реєстрації за заявницьким принципом; прийняття документів для державної реєстрації та здійснення державної реєстрації за принципом екстериторіальності в межах України; єдності методології державної реєстрації; об`єктивності, достовірності та повноти відомостей у Єдиному державному реєстрі; внесення відомостей до Єдиного державного реєстру виключно на підставі та відповідно до цього Закону; відкритості та доступності відомостей Єдиного державного реєстру.

Частиною 1 статті 7 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» передбачено, що єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Відповідно до пункту 7 частини 3 статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» в Єдиному державному реєстрі містяться такі відомості щодо державних органів і органів місцевого самоврядування як юридичних осіб, зокрема: відомості про керівника юридичної особи: прізвище, ім`я, по батькові, посада, дата призначення або набуття повноважень, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті про право здійснювати платежі за серією та номером паспорта), дані про наявність обмежень щодо представництва юридичної особи.

Отже, відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» в Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань в обов`язковому порядку мають міститися відомості щодо керівника державного органу.

Відповідно до частини 4 статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» для державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі, у тому числі змін до установчих документів юридичної особи, подаються такі документи: заява про державну реєстрацію змін до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі; примірник оригіналу (нотаріально засвідчена копія) рішення уповноваженого органу управління юридичної особи про зміни, що вносяться до Єдиного державного реєстру, крім внесення змін до інформації про кінцевих бенефіціарних власників (контролерів) юридичної особи, у тому числі кінцевих бенефіціарних власників (контролерів) її засновника, якщо засновник - юридична особа, про місцезнаходження та про здійснення зв`язку з юридичною особою; реєстр осіб (громадян), які брали участь в засіданні уповноваженого органу управління юридичної особи, - у разі внесення змін до відомостей про громадські об`єднання, політичні партії; відомості про керівні органи громадського формування (ім`я, дата народження керівника, членів інших керівних органів, реєстраційний номер облікової картки платника податків (за наявності), посада, контактний номер телефону та інші засоби зв`язку) - у разі внесення змін до складу керівних органів; документ, що підтверджує реєстрацію іноземної особи в країні її місцезнаходження (витяг із торговельного, банківського, судового реєстру тощо), - у разі змін, пов`язаних із входженням до складу засновників юридичної особи іноземної юридичної особи; документ про сплату адміністративного збору - у випадках, передбачених статтею 36 цього Закону; установчий документ юридичної особи в новій редакції - у разі внесення змін, що містяться в установчому документі; примірник оригіналу (нотаріально засвідчена копія) передавального акта або розподільчого балансу - у разі внесення змін, пов`язаних із внесенням даних про юридичну особу, правонаступником якої є зареєстрована юридична особа; примірник оригіналу (нотаріально засвідчена копія) рішення уповноваженого органу управління юридичної особи про вихід із складу засновників (учасників) та/або заява фізичної особи про вихід із складу засновників (учасників), справжність підпису на якій нотаріально засвідчена, та/або договору, іншого документа про перехід чи передачу частки засновника (учасника) у статутному (складеному) капіталі (пайовому фонді) юридичної особи, та/або рішення уповноваженого органу управління юридичної особи про примусове виключення із складу засновників (учасників) юридичної особи або ксерокопія свідоцтва про смерть фізичної особи, судове рішення про визнання фізичної особи безвісно відсутньою - у разі внесення змін, пов`язаних із зміною складу засновників (учасників) юридичної особи; заява про обрання юридичною особою спрощеної системи оподаткування та/або реєстраційна заява про добровільну реєстрацію як платника податку на додану вартість, та/або заява про включення до Реєстру неприбуткових установ та організацій за формами, затвердженими відповідно до законодавства, - за бажанням заявника у разі внесення до установчих документів змін, які впливають на систему його оподаткування; звіт про результати емісії акцій у випадку, передбаченому абзацами третім і четвертим пункту 48 частини другої статті 9 цього Закону; звіт про оцінку майна у випадку, передбаченому абзацом сьомим пункту 48 частини другої статті 9 цього Закону.

Статтею 28 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» підставою для відмови у державній реєстрації визначено: документи подано особою, яка не має на це повноважень.

З аналізу наведеного, судом встановлено, що державний реєстратор перед вчиненням відповідної реєстраційної дії наділений правом на перевірку документів, які подано для проведення держаної реєстрації на наявність підстав для відмови у державній реєстрації.

Згідно пункту 17 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року № 215 Казначейство є юридичною особою публічного права, має самостійний баланс, печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням, власні бланки, рахунки в Казначействі і банках.

Відповідно пункту 9 Положення про Державну казначейську службу України казначейство здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Керуючись підпунктом 11 пункту 13 Положення про Державну казначейську службу України голова Казначейства призначає на посади та звільняє з посад керівників та заступників керівників територіальних органів Казначейства відповідно до законодавства про державну службу.

Наказом Міністерства фінансів України від 12 жовтня 2011 року № 1280, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 04 вересня 2015 року за № 1060/27505, затверджено типове Положення про управління (відділення) Державної казначейської служби України у районах, районах у містах, містах обласного, республіканського значення.

Відповідно до пункту 11 Положення про управління (відділення) Державної казначейської служби України у районах, районах у містах, містах обласного, республіканського значення управління (відділення) Казначейства очолює начальник, який призначається на посаду Головою Казначейства за погодженням з Міністром та головою відповідної місцевої державної адміністрації та звільняється з посади Головою Казначейства за погодженням з Міністром.

Пунктом 12 Положення про управління (відділення) Державної казначейської служби України у районах, районах у містах, містах обласного, республіканського значення визначено, що начальник управління (відділення) Казначейства здійснює керівництво управлінням (відділенням) Казначейства, несе персональну відповідальність за організацію та результати його діяльності; організовує та забезпечує виконання управлінням (відділенням) Казначейства Конституції та законів України, постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, актів Президента України та Кабінету Міністрів України, доручень Прем`єр-міністра України, наказів Міністерства фінансів України, доручень Міністра, наказів Казначейства, доручень Голови Казначейства, наказів відповідного Головного управління Казначейства, розпоряджень голови місцевої державної адміністрації; вносить начальнику відповідного Головного управління Казначейства пропозиції щодо пріоритетів роботи управління (відділення) Казначейства і шляхів виконання покладених на нього завдань, подає для подальшого внесення на затвердження Голові Казначейства попередньо письмово погоджені із головами відповідних місцевих державних адміністрацій плани роботи управління (відділення) Казначейства (річні, піврічні); звітує перед Головою Казначейства та начальником відповідного Головного управління Казначейства про виконання покладених на управління (відділення) Казначейства завдань та планів роботи; здійснює добір кадрів в управління (відділення) Казначейства; організовує роботу з підготовки, перепідготовки та підвищення кваліфікації державних службовців і працівників; призначає на посади та звільняє з посад керівників структурних підрозділів, інших державних службовців та працівників управління (відділення) Казначейства, присвоює їм ранги державних службовців, приймає рішення щодо їх заохочення та притягнення до дисциплінарної відповідальності (крім своїх заступників); затверджує положення про структурні підрозділи управління (відділення) Казначейства і посадові інструкції працівників; порушує перед Головою Казначейства питання про присвоєння рангів державних службовців своїм заступникам, а також щодо заохочення та притягнення їх до відповідальності; розподіляє обов`язки між своїми заступниками; підписує накази управління (відділення) Казначейства; здійснює інші повноваження відповідно до законодавства.

Як було встановлено судом вище, наказом Державної казначейської служби України № 455-о від 24 вересня 2018 року ОСОБА_3 було звільнено з посади начальника Управління казначейської служби України у Петровському районі м. Донецька Донецької області за власним бажанням відповідно до частини 1 статті 86 Закону України «Про державну службу».

Наказом Головного управління Державної казначейської служби України у Донецькій області № 15-ос від 02 жовтня 2018 року визначено дату звільнення ОСОБА_3 02 жовтня 2018 року.

Однак, всупереч вимог законодавства, дії, направлених на проведення державної реєстрації змін до відомостей про Управління казначейської служби України у Петровському районі м. Донецька Донецької області щодо виключення відомостей про перебування ОСОБА_3 на посаді керівника даної юридичної особи Державною казначейською службою вчинено не було.

Крім того, суд зазначає, що Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" одним з основних принципів державної реєстрації передбачено об`єктивність, достовірність та повноту відомостей у Єдиному державному реєстрі, а єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб.

Враховуючи викладене, та оскільки ОСОБА_3 не є керівником Управління казначейської служби України у Петровському районі м. Донецька Донецької області, суд дійшов висновку, що у спірних правовідносинах наявні ознаки порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод та законних інтересів позивача.

Відповідно ч. 2 ст. 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Надаючи правову оцінку обраного позивачем способу захисту шляхом визнання бездіяльності відповідача протиправною, варто зважати на його ефективність з точки зору ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 05 квітня 2005 року (заява № 38722/02).

Таким чином, ефективний засіб правого захисту у розумінні ст. 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

Частиною 1 ст. 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:

1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;

4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;

5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;

6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у п.п. 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

В рамках адміністративного судочинства:

дії - певна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у здійсненні суб`єктом владних повноважень своїх обов`язків у межах наданих законодавством повноважень чи всупереч їм;

бездіяльність - певна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у невиконанні ним дій, які він повинен був і міг вчинити відповідно до покладених на нього посадових обов`язків згідно із законодавством України.

Верховний Суд України у постанові від 24 листопада 2015 року у справі №П/800/259/15 (21-3538а15) зазначив, що сама по собі бездіяльність - це триваюча пасивна поведінка суб`єкта, яка виражається у формі не вчинення дії (дій), яку він зобов`язаний був і міг вчинити. Тобто бездіяльність не має чітко окреслених часових меж, а саме явище бездіяльності є триваючим (реєстраційний № рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень 54398764).

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, суд указав на те, що за деяких обставин вимоги ст. 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Отже, "ефективний засіб правого захисту" у розумінні ст. 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

З урахуванням зазначеного, суд дійшов висновку, що адміністративний позов про визнання протиправною бездіяльність Державної казначейської служби України щодо не вчинення дій, направлених на проведення державної реєстрації змін до відомостей про Управління Державної казначейської служби України у Петровському районі м. Донецька Донецької області в частині виключення відомостей про перебування ОСОБА_3 на посаді керівника Управління Державної казначейської служби України у Петровському районі м. Донецька Донецької області підлягає задоволенню.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання Державної казначейської служби України вчинити дії, направлені на проведення державної реєстрації змін до відомостей про Управління Державної казначейської служби України у Петровському районі м. Донецька Донецької області в частині виключення відомостей про перебування ОСОБА_3 на посаді керівника Управління Державної казначейської служби України у Петровському районі м. Донецька Донецької області, то така як похідна від першої також підлягає задоволенню.

Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору, питання про їх розподіл судом не вирішується.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Державної казначейської служби України щодо не вчинення дій, направлених на проведення державної реєстрації змін до відомостей про Управління Державної казначейської служби України у Петровському районі м. Донецька Донецької області в частині виключення відомостей про перебування ОСОБА_3 на посаді керівника Управління Державної казначейської служби України у Петровському районі м. Донецька Донецької області.

Зобов`язати Державну казначейську службу України вчинити дії, направлені на проведення державної реєстрації змін до відомостей про Управління Державної казначейської служби України у Петровському районі м. Донецька Донецької області в частині виключення відомостей про перебування ОСОБА_3 на посаді керівника Управління Державної казначейської служби України у Петровському районі м. Донецька Донецької області.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_3 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач: Державна казначейська служба України (адреса: вул. Бастіонна, буд. 6, м. Київ, 01601, )

Копію рішення у повному обсязі сторони можуть одержати: 22.05.2019 року.

Суддя Мультян Марина Бондівна