Справа № 520/2198/19
Суддя: Панченко О.В.
Дата ухвалення: 2019-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

16 травня 2019 р. № 520/2198/19

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Панченко О.В.

за участю:

секретаря судового засідання - Василенко А.А.,

представника позивача - Ханіна В.А. (довіреність №97935568 від 22.02.2019),

представника відповідача - Міронова А.А. (довіреність №5983/9/20-40-10-06-08 від 25.02.2019),

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . АДРЕСА_2 29-а АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) до Головного управління ДФС у Харківській області (вул.Пушкінська, буд.46, м.Харків, 61057, ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач - ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області від 19.12.2018 року №123/31/2247 та від 07.02.2019 року №№20-40-57-06-175, 20-40-57-06-176, 20-40-57-06-177, 20-40-57-06-178.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що прийняті відповідачем податкові повідомлення-рішення від 19.12.2018 року №123/31/2247 та від 07.02.2019 року №№20-40-57-06-175, 20-40-57-06-176, 20-40-57-06-177, 20-40-57-06-178, якими йому визначений земельний податок з фізичних осіб за 2016, 2017, 2018 року необґрунтовані та безпідставні, оскільки, нараховані відповідачем всупереч положенням чинного Податкового кодексу України та протиправно покладають на ОСОБА_1 обов`язок зі сплати у 2019 році податку на нерухоме майно за 2016-2017 роки. Крім того, спірні податкові повідомлення-рішення містять ряд неточностей, зокрема, не вірно зазначена адреса об`єкту нерухомості, відсутнє посилання на пункт та статтю законодавчого акту, відповідно до якої оформлено спірні рішення податкового органу, що викликають сумнів у правильності та об`єктивності їх прийняття.

Ухвалою суду від 11.03.2019 було відкрито провадження по адміністративній справі, яка призначена до підготовчого розгляду в судовому засіданні.

Ухвалою суду від 18.04.2019 року закрито підготовче провадження у справі та призначено розгляд справи по суті.

Представник позивача - Ханін В.А. (довіреність №97935568 від 22.02.2019), у судовому засіданні вимоги та доводи позову підтримав у повному обсязі, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача - Міронов А.А. (довіреність №5983/9/20-40-10-06-08 від 25.02.2019), позов не визнав, просив суд відмовити у його задоволенні.

У письмовому відзиві на позов (а.с.42-43) зазначив, що податкові повідомлення - рішення від 19.12.2018 року №123/31/2247 та від 07.02.2019 року №№20-40-57-06-175, 20-40-57-06-176, 20-40-57-06-177, 20-40-57-06-178 прийнято контролюючим органом на підставі ст.58, 266 Податкового кодексу України, цілком обґрунтовано та правомірно.

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, вивчивши доводи позову та письмових заперечень відповідача, заслухавши пояснення сторін, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з наступних підстав та мотивів:

Судом встановлено, що позивач - ОСОБА_1 є власником нежитлової нерухомості - нежитлових приміщень 4-го поверху №1, 2, 4-16 у літ."Б-4" загальною площею 186,8 кв.м за адресою: м. АДРЕСА_4 та садового будинку загальною площею 240,8 кв.м за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, станом на 22.03.2019 року.(а.с.45-47).

В ході судового розгляду судом встановлено, що Головним управлінням ДФС у Харківській області прийняті податкові повідомлення-рішення:

- №123/31/2247 від 19.12.2018 року, яким позивачу нараховано податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нерухомості (нежитлові приміщення 4-го поверху №1, 2, 4-16 у літ."Б-4" АДРЕСА_4 ) за 2017 рік у сумі 1992,53 грн. (а.с.20);

- №20-40-57-06-175 від 07.02.2019 року, яким позивачу нараховано податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості ( АДРЕСА_2 ) за 2016 рік в сумі 2774,37 грн. (а.с.21);

- №20-40-57-06-176 від 07.02.2019 року, яким позивачу нараховано податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості ( АДРЕСА_2 ) за 2017 рік в сумі 3865,60 грн. (а.с.22);

- №20-40-57-06-177 від 07.02.2019 року, яким позивачу нараховано податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості ( АДРЕСА_2 ) за 2018 рік в сумі 4497,38 грн. (а.с.23);

- №20-40-57-06-178 від 07.02.2019 року, яким позивачу нараховано податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нерухомості (нежитлові приміщення 4-го поверху №1, 2, 4-16 у літ."Б-4" АДРЕСА_4 ) за 2018 рік у сумі 6954,56 грн. (а.с.24).

Не погоджуючись з податковими повідомлення-рішеннями за 2016-2018 роки, позивач звернувся до суду.

Вирішуючи спір по суті, суд зазначає, що питання сплати платником податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки врегульоване 266 Податкового кодексу України від 2 грудня 2010 року № 2755-УІ зі змінами та доповненнями (далі - ПК України).

Відповідно до п.п.266.7.2 п.266.7 ст.266 ПК України, податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Згідно п.п.266.10.3 п.266.10 ст.266 ПК України податкове зобов`язання з цього податку може бути нараховано на податкові (звітні) періоди (роки) в межах строків, визначених пунктом 102.1 статті 102 цього Кодексу.

Дія цієї норми з вищевикладеним змістом прийнята згідно Закону України від 07.12.2017 року "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2018 році", набула чинності з 01.01.2018 року.

Частиною першою статті 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

У Рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року1-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) зазначено, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Положення частини першої статті 58 Конституції України про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, стосується фізичних осіб і не поширюється на юридичних осіб. До події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ним чинності. Заборона зворотної дії є однією з важливих складових принципу правової визначеності.

Принцип неприпустимості зворотної дії в часі нормативних актів знайшов своє закріплення в міжнародно-правових актах, зокрема і в Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини (стаття 7).

Правова позиція, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 22 лютого 2017 року у справі №6-2705цс16 тільки підтверджує, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.

Надання зворотної сили законам, які передбачають розширення змісту та обсягу прав і свобод людини і громадянина чи звільнення їх від певних обов`язків, не може підірвати впевненість людей у стабільності свого правового становища. (Окрема думка судді Конституційного Суду України Козюбри М.І. (справа про податки).

Проаналізувавши вищевикладені норми права, суд доходить висновку, що закон поширює свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності. За таких обставин, у правовідносинах, щодо визначення податкового зобов`язання за 2016 та 2017 роки, контролюючий орган повинен був дотримуватись приписів пп. 266.7.2. п.266.7 ст. 266 ПК України, згідно якого встановлено, що податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, має бути винесено до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком), оскільки приписи п.п.266.10.3 п.266.10 ст.266 ПК України набули чинності з 01.01.2018, а отже і сфера дії цієї норми починається з дня набрання нею чинності. Крім цього, контролюючим органом в контексті ч.2 ст. 77 КАС України не надано доказів поважності причин виконання приписів ст. 266.7.2 п.266.7 ст. 266 ПК України лише у 2018році.

За таких обставин суд доходить до висновку, що податкові повідомлення-рішення від 19.12.2018 року №123/31/2247 та від 07.02.2019 року №20-40-57-06-175, №20-40-57-06-176 підлягають скасуванню, а позов в цій частині підлягає задоволенню.

Щодо позовних вимог про скасування податкових повідомлень-рішень №20-40-57-06-177 та №20-40-57-06-178 від 07.02.2019 року, якими податковим органом нараховано ОСОБА_1 . податкові зобов`язання зі сплати податку на нерухоме майно за 2018 рік, суд зазначає наступне.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб визначений Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами регулюються Конституцією України та Податковим кодексом України.

Так, за правилами статті 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Пунктом 15.1 статті 15 ПК України визначено, що платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладений обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Підпунктом 266.1.1 п.266.1 ст.266 ПК України встановлено, що платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

При цьому, об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (пп.266.2.1. п.266.2 ст.266 ПКУ).

Базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток (пп.266.3.1 п.266.3 ст.266 ПКУ).

Так, згідно пп.266.3.2 п.266.2 ст.266 ПК України, база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Як слідує з пп.266.6.1. п.266.6.1 ст.266 ПК України, базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Відповідно до пп.266.4.1 п.266.4 ст.266 ПК України база оподаткування об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи - платника податку, зменшується: а) для квартири/квартир незалежно від їх кількості - на 60 кв. метрів; б) для житлового будинку/будинків незалежно від їх кількості - на 120 кв. метрів; в) для різних типів об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток (у разі одночасного перебування у власності платника податку квартири/квартир та житлового будинку/будинків, у тому числі їх часток), - на 180 кв. метрів. Таке зменшення надається один раз за кожний базовий податковий (звітний) період (рік).

А за правилами підпункту 266.5.1 п.266.5 ст.266 ПК України, ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

За змістом же пп.266.4.2 п.266.4 ст.266 ПК України, сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, встановлюють пільги з податку, що сплачується на відповідній території, з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, громадських об`єднань, благодійних організацій, релігійних організацій України, статути (положення) яких зареєстровані у встановленому законом порядку, та використовуються для забезпечення діяльності, передбаченої такими статутами (положеннями). Пільги з податку, що сплачується на відповідній території з об`єктів нежитлової нерухомості, встановлюються залежно від майна, яке є об`єктом оподаткування.

Податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з пп.266.7.1 п.266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком) (пп.266.7.2. п.266.5 ст.266 ПКУ).

Судом з матеріалів справи встановлено, що у податковий (звітний) період - 2018 рік, позивач була власником об`єктів житлової нерухомості, а відтак, остання є платником податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Тому, контролюючим органом 07.02.2019 року, тобто до 1 липня 2019 року, як того вимагає податкове законодавство, прийняті оскаржувані повідомлення - рішення.

Як встановлено з письмового відзиву відповідача розрахунок суми податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки здійснено відповідно до ставок податку у розмірі 1 відсотка мінімальної заробітної плати, встановленої законом станом на 1 січня 2018 року за 1 кв.м у сумі 37,23 грн, згідно рішення Харківської міської ради №1284/18 від 27.11.2018 року.

Таким чином, розмір податку за податковим повідомленням-рішенням №20-40-57-06-177 від 07.02.2019 року за садовий будинок за адресою: АДРЕСА_2 , розраховано за формулою:

Загальна площа об`єкта (240,8 кв.м.) - пільга (120 кв.м.) * ставка податку (37,23 грн.) = 4497,38 грн.

Розмір податку за податковим повідомленням-рішенням №20-40-57-06-178 від 07.02.2019 року за нежитлові приміщення 4-го поверху №1, 2, 4-16 у літ. "Б-4" за адресою: АДРЕСА_4 , розраховано за формулою:

Загальна площа об`єкта (186,8 кв.м.) * ставка податку (37,23 грн.) = 6954,56 грн.

Підсумовуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що податковим органом правомірно нараховано ОСОБА_1 податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2018 рік, що підтверджується наявними у справі доказами.

Щодо посилань позивача на неточності в оформленні податкових повідомлень-рішень як на підставу їх неправомірності, то суд не бере вказані доводи до уваги, так як ці обставини не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду справи.

В зв`язку з наведеним суд зазначає, що відповідно до приписів ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Також суд враховує, що будь-яке рішення чи дії суб`єкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об`єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч.2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням викладеного, перевіривши оскаржувані в даній справі рішення контролюючого органу, що були прийняті за наслідками податкової перевірки позивача, суд доходить висновку про їх відповідність приписам чинного законодавства та дійсним обставинами справи, яка підтверджена відповідачем як суб`єктом владних повноважень за привалами ч. 2 ст. 77 КАС України.

В зв`язку з наведеним позовні вимоги про скасування податкових повідомлень-рішень від 07.02.2019 року №20-40-57-06-177 та №20-40-57-06-178 є такими, що не підлягають задоволенню.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 13, 14, 241, 243, 246, 250, 255, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Харківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, - задовольнити частково.

Скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області від 19.12.2018 року №123/31/2247 та від 07.02.2019 року №20-40-57-06-175, №20-40-57-06-176.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) витрати зі сплати судового збору у розмірі 461 (чотириста шістдесят одна) грн. 04 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Харківській області (61057, м.Харків, вул.Пушкінська, 46, ).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду. Або в порядку, передбаченому п. 15.5 Розділу VII КАС України, а саме: до Другого апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлений 24 травня 2019 року.

Суддя О.В. Панченко