Справа № 120/552/19-а
Суддя: Жданкіна Наталія Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

14 травня 2019 р. Справа № 120/552/19-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Жданкіної Наталії Володимирівни,

за участю:

секретаря судового засідання: Литвина Дениса Сергійовича,

позивача: ОСОБА_1 ,

представника позивача: ОСОБА_2 ,

представника відповідача: Сивого М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

в с т а н о в и в :

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулась фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач, ФОП ОСОБА_1 ) з адміністративним позовом до Головного управління ДФС України у Вінницькій області (далі - відповідач, ГУ ДФС у Вінницькій області) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

В обґрунтування заявлених вимог позивач вказала, що спірним податковим повідомленням-рішенням № від 04.02.2019 застосовано штраф за порушення граничних термінів реєстрації податкових накладних, зазначених в акті камеральної перевірки № 41365/02-32-52-06/ від 22.12.2018. Однак, за твердженням позивача, такі податкові накладні не надавались отримувачу (покупцеві), а відтак порушення граничних строків їхньої реєстрації в силу передбаченого пунктом 120-1.1 статті 120-1 Податкового кодексу України виключення, не може бути підставою для накладення штрафу. Також, як на додаткову підставу протиправності прийнятого ППР стороною позивача зазначено, що відповідач не мав підстав для нарахування штрафу в розмірі 50 % від суми вказаної в податкових накладних, адже на час прийняття податкових накладних максимальний розмір штрафу за несвоєчасну реєстрацію податкової накладної становив 40 % від суми відповідної податкової накладної. Крім того, стороною позивача наголошено на тому, що на час складання оскаржуваного ППР були відсутні податкові накладні, які не були зареєстровані позивачем в установленому порядку.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 22.02.2019 за вказаним позовом відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження.

В підготовчому судовому засіданні 19.03.2019 було оголошено перерву до 08.04.2019.

Ухвалою від 08.04.2019, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, із занесенням до протоколу судового засідання, закрито підготовче судове засідання та призначено розгляд справи по суті на 15.04.2019.

В судовому засіданні 15.04.2019 судом оголошено перерву до 14.05.2019.

В судовому засіданні 14.05.2019 позивач та її представник підтримали заявлені позовні вимоги та просили їх задовольнити, посилаючись на обставини, що викладені у позовній заяві, відповіді на відзив (вх. №14753 від 18.03.2019) та письмових поясненнях (вх. №19284 від 08.04.2019).

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував щодо задоволення даного адміністративного позову, посилаючись на обставини, що викладені у відзиві на позовну заяву (вх. №14130 від 14.03.2019) та додаткових поясненнях (вх. №20706 від 15.04.2019). Зокрема зазначив, що перевіркою встановлено, що податкові накладні зареєстровано позивачем з порушенням термінів, передбачених п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, що є підставою для накладення штрафу згідно із пунктом 120-1.1 статті 120-1 ПК України. Вказав, що штрафні санкції, передбачені цією статтею, не застосовуються лише у разі порушення граничного строку реєстрації податкових накладних, що не надаються отримувачу (покупцю), складені на постачання товарів/послуг для операцій: які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою. Враховуючи той факт, що накладні виписані позивачем не відповідають таким, які складені по операціям, що звільнені від оподаткування або по операціям, які оподатковуються за нульовою ставкою, Головним управлінням ДФС у Вінницькій області правомірно (на підставі п. 120.1 ст. 120-1 ПК України) застосовані до позивача штрафні санкції.

Також, покликаючись на Рішення Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року N 1/99-рп ( у001р710-99 ), яким роз`яснено частину першу статті 58 Конституції України ( 254к/96-ВР ) щодо дії нормативно-правового акта в часі, наголосив, що заходи відповідальності, які можуть бути застосовані до особи-порушника слід визначати на підставі законодавства, яке є чинним на момент виявлення порушення та застосування відповідних санкцій. Таким чином, на переконання сторони відповідача, оцінка правомірності поведінки платників податків здійснюється на підставі норм податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, що діяло на момент вчинення відповідних дій. Водночас заходи відповідальності, які підлягають застосуванню за вчинені платниками податків порушення, повинні визначатися згідно з нормативно-правовими актами, чинними на час виникнення відповідних правовідносин, тобто на час застосування відповідальності, зокрема винесення відповідних податкових повідомлень-рішень.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності встановив наступні обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 зареєстрована як фізична особа-підприємець, РНОКПП НОМЕР_1 , що підтверджується випискою з Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 7). Також, позивач є платником податку на додану вартість, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію платника ПДВ №52318435 від 11.05.1999 (а.с. 17).

19 грудня 2018 року контролюючим органом проведено камеральну перевірку позивача з питань дотримання строків реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі - ЄРПН), за результатами якої складено акт № 41365/02-32-52-06/ від 22 грудня 2018 року (далі - акт перевірки) (а.с. 8-15).

Підстави та порядок проведення такої перевірки позивачем не оскаржуються.

Перевіркою встановлено та в акті перевірки зафіксовано порушення позивачем термінів реєстрації податкових накладних, чим порушено пункт 201.10 статті 201 Податкового кодексу України.

На підставі акту перевірки ГУ ДФС у Вінницькій області винесено податкове повідомлення-рішення від 04 лютого 2019 року № , яким до позивача застосовано штраф у розмірі 126708,46 грн., у тому числі за затримку реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних:

- від 16 до 30 календарних днів на суму ПДВ 17081,85 грн. застосовано штраф у розмірі 20% у сумі 3416,37 грн.;

- від 31 до 60 календарних днів на суму ПДВ 27081,53 грн. застосовано штраф у розмірі 30% у сумі 8124,46 грн.;

- від 61 і більше календарних днів на суму ПДВ 205875,43 грн. застосовано штраф у розмірі 40% у сумі 82350,17 грн.;

- за відсутність реєстрації податкових накладних /розрахунків коригування на суму ПДВ 65634,92 застосовано штраф у розмірі 50% у сумі 32817,46 грн. (а.с. 16).

Факт несвоєчасної реєстрації відображених в акті перевірки податкових накладних позивачем в судовому засіданні також не заперечувався. Разом з тим, позивач заперечує щодо застосування до нього відповідних штрафних санкцій, адже вважає, що несвоєчасна реєстрація вказаних податкових накладних не повинна тягнути адміністративної відповідальності згідно п. 120-1.1 ст. 120-1 ПК України.

Не погодившись із вказаним податковим повідомленням-рішенням, позивач оскаржив його до суду.

Надаючи правову оцінку податковому повідомленню-рішенню № від 04.02.2019, суд виходить з наступного.

Відповідно до пункту 201.1. статті 201 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

За приписами п. 201.4 ст. 201 ПК України податкова накладна може бути складена за щоденними підсумками операцій (якщо податкова накладна не була складена на ці операції) у разі:

- здійснення постачання товарів/послуг за готівку кінцевому споживачеві (який не є платником податку), розрахунки за які проводяться через касу / реєстратори розрахункових операцій або через банківську установу чи платіжний пристрій (безпосередньо на поточний рахунок постачальника);

- виписки транспортних квитків, готельних рахунків або рахунків, які виставляються платнику податку за послуги зв`язку, інші послуги, вартість яких визначається за показниками приладів обліку, що містять загальну суму платежу, суму податку та податковий номер постачальника (продавця), крім тих, форма яких встановлена міжнародними стандартами;

- надання платнику податку касових чеків, що містять суму поставлених товарів/послуг, загальну суму нарахованого податку (з визначенням фіскального та податкового номерів постачальника).

Відповідно до п. 201.10 ст. 201 ПК України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в ЄРПН та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в ЄРПН платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Податкові накладні, які не надаються покупцю, а також податкові накладні, складені за операціями з постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування, підлягають реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у ЄРПН повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків:

- для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, - до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому вони складені;

- для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені;

- для розрахунків коригування, складених постачальником товарів/послуг до податкової накладної, що складена на отримувача - платника податку, в яких передбачається зменшення суми компенсації вартості товарів/послуг їх постачальнику, - протягом 15 календарних днів з дня отримання такого розрахунку коригування до податкової накладної отримувачем (покупцем) (ч. 14 ст. 207 ПК України).

Пунктом 120-1.1 статті 120-1 ПК України, в редакції чинній на час прийняття оскаржуваного ППР, встановлено, що Порушення платниками податку на додану вартість граничного строку, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, для реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (крім податкової накладної, що не надається отримувачу (покупцю), складеної на постачання товарів/послуг для операцій: які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою) тягне за собою накладення на платника податку на додану вартість, на якого відповідно до вимог статей 192 та 201 цього Кодексу покладено обов`язок щодо такої реєстрації, штрафу в розмірі:

10 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації до 15 календарних днів;

20 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 16 до 30 календарних днів;

30 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 31 до 60 календарних днів;

40 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 61 до 365 календарних днів;

50 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації на 366 і більше календарних днів.

Системний аналіз положень статей 201, пункту 1201.1 статті 1201 Податкового кодексу України свідчить, що порушення платниками податку на додану вартість граничного строку, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, для реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних є підставою для накладення на платника податку на додану вартість, на якого відповідно до вимог статей 192 та 201 цього Кодексу покладено обов`язок щодо такої реєстрації, штрафу, за виключенням випадку порушення строку реєстрації податкової накладної, що не надається отримувачу (покупцю), складеної на постачання товарів/послуг для операцій: які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою). При цьому тлумачення словесної конструкції пункту 120-1.1 статті 120-1 Податкового кодексу України дає підстави для висновку, що виняток стосується податкової накладної, яка не надається отримувачу (покупцю), і водночас складена на постачання товарів/послуг для операцій: які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою), тобто податкової накладної, яка відповідає одночасно двом умовам.

Відповідно до пункту 201.10. статті 201 Податкового кодексу України, податкові накладні, які не надаються покупцю, а також податкові накладні, складені за операціями з постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування, підлягають реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних. Аналіз наведеної норми свідчить, що у разі, коли законодавець виокремлює податкові накладні, які не надаються покупцю, та податкові накладні, складені за операціями з постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування, ним застосовується слово "а також", натомість у пункті 120-1.1 статті 120-1 Податкового кодексу України використано інші обороти.

З огляду на викладене суд відхиляє доводи позивача про наявність неоднозначного (множинного) тлумачення прав та обов`язків платників податків, визначених у пункті 120-1.1 статті 120-1 Податкового кодексу України.

Також, з отриманих від представників сторін пояснень, які узгоджуються з наведеними в акті перевірки відомостями, судом встановлено, що позивачем зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні, складені за щоденними підсумками операцій, які не надавались покупцю (отримувачу). При цьому, під час розгляду справи судом було встановлено, що відповідні податкові накладні складені на постачання товарів/послуг для операцій, що оподатковуються ПДВ. Дана обставина не заперечувалась стороною позивача в судовому засіданні.

За таких обставин вказані податкові накладні не можуть бути віднесені до податкових накладних, порушення граничних термінів реєстрації яких відповідно до пункту 120-1.1 статті 120-1 Податкового кодексу України не є підставою для накладення штрафу.

При цьому перевіркою встановлено та не заперечується позивачем, що граничні строки реєстрації таких податкових накладних порушено.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що до позивача правомірно застосовано штраф за порушення граничного строку, передбаченого статтею 201-1 цього Кодексу, для реєстрації податкових накладних, перелік яких наведено в акті перевірки.

При цьому, надаючи оцінку твердженням сторони позивача щодо протиправності застосування до ФОП ОСОБА_1 штрафу в розмірі 50% з підстав відсутності реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування, суд враховує наступне.

Як зазначив під час розгляду справи представник відповідача, штраф у розмірі 50 % до позивача застосовано згідно ст. 120-1.1. саме за порушення платником податку на додану вартість на 366 і більше календарних днів граничного строку, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, для реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Наведені пояснення представника відповідача знайшли своє документальне підтвердження матеріалами справи, зокрема порушення позивачем на 366 і більше календарних днів граничного строку, передбаченого статтею 201 цього Кодексу для реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних було встановлено під час проведення камеральної перевірки та відображено в акті перевірки № 41365/02-32-52-06/ від 22.12.2018.

Саме на підставі акта перевірки № 41365/02-32-52-06/ від 22.12.2018 відповідачем було прийнято оскаржуване ППР, в якому помилково підставою для застосування до позивача штрафу в розмірі 50% зазначено «відсутність реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування на суму ПДВ 65634,92 грн.», замість вірної підстави «за затримку реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних на 366 і більше календарних днів на суму ПДВ 65634,92 грн.».

Таким чином, з огляду на те, що вищезазначена помилка є технічною, та не призвела до зміни розміру штрафу, застосованого до позивача за порушення останньою строків реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних на 366 і більше календарних днів, суд відхиляє вказані доводи сторони позивача як на підставу для скасування оскаржуваного ППР.

Також, суд критично оцінює твердження представника позивача на помилкове застосування відповідачем при визначенні розміру штрафу положень ПК України, які були чинні на час прийняття оскаржуваного ППР з огляду на наступне.

Так, згідно ч.1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Рішенням Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року N 1/99-рп (у001р710-99), частину першу статті 58 Конституції України ( 254к/96-ВР ) щодо дії нормативно-правового акта в часі роз`яснюється так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Відповідно правомірність поведінки особи, зокрема дотримання нею норм податкового законодавства, слід визначати із застосуванням законодавства, яке діяло на момент вчинення відповідних дій або бездіяльності такої особи.

У свою чергу заходи відповідальності, які можуть бути застосовані до особи-порушника, слід визначати на підставі законодавства, яке є чинним на момент виявлення та застосування відповідних санкцій.

Таким чином оцінка правомірності поведінки платників податків здійснюється на підставі норм податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, що діяло на момент вчинення відповідних дій. Водночас заходи відповідальності, які підлягають застосуванню за вчинені платниками податків порушення, повинні визначатися згідно з нормативно-правовими актами, чинними на час виникнення відповідних правовідносин, тобто на час застосування відповідальності, зокрема винесення відповідних податкових повідомлень-рішень.

З викладеного випливає, що врегульоване законом правило поведінки визначається тим нормативно-правовим актом, який був чинним на час вчинення відповідної дії (бездіяльності).

Отже, враховуючи, що порушення позивачем строків реєстрації податкових накладних, відображених в акті перевірки, мало тривалий характер, адже їх реєстрація відбулась лише 01.11.2018 із пропущенням граничного строку їх реєстрації, то при визначені позивачу розміру штрафної санкції, яку належить застосувати за допущене порушення, відповідач правомірно керувався нормами ПК України в редакції чинній саме на день реєстрації вказаних податкових накладних в ЄРПН.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ст. 72 КАС України).

Суд відмічає, що стороною позивача не подано належних та допустимих доказів, в розумінні статей 73-74 КАС України, які б доводили протиправність рішення відповідача.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належним чином наявні докази у справі, суд дійшов до висновку, що відповідач під час прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в результаті чого прийняв законне та обґрунтоване рішення.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Враховуючи зазначені обставини, суд дійшов висновку про відсутність законних підстав для задоволення позовних вимог.

В силу положень ст. 139 КАС України, судові витрати на користь позивача у даній справі не присуджуються.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

в и р і ш и в :

В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

Головне управління ДФС України у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21100, )

Повний текст рішення виготовлено та підписано: 24.05.2019

Суддя Жданкіна Наталія Володимирівна