Справа № 643/283/18
Суддя: Донець Л.О.
Дата ухвалення: 2019-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2019 р.Справа № 643/283/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Донець Л.О.,

Суддів: Гуцала М.І. , Бенедик А.П. ,

за участю секретаря судового засідання Лисенко К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08.05.2018 року (головуючий суддя І інстанції: Бабаєв А.І.) по справі № 643/283/18

за позовом ОСОБА_2

до Державного реєстратора Комунального підприємства "Постачальник послуг" Солоницівської селищної ради Дергачівського району Харківської області Орлової Наталії Олександрівни

про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

15.01.2018 року ОСОБА_2 звернувся до Московського районного суду м. Харкова з позовом до Державного реєстратора Комунального підприємства «Постачальник послуг» Солоницівської селищної ради Дергачівського району Харківської області Орлової Наталії Олександрівни про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії.

17.01.2018 року ухвалою судді Московського районного суду м. Харкова прийнято рішення про передачу матеріалів справи до Харківського окружного адміністративного суду за адміністративним позовом ОСОБА_2 (далі по тексту - позивач) до Державного реєстратора Комунального підприємства «Постачальник послуг» Солоницівської селищної ради Дергачівського району Харківської області Орлової Наталії Олександрівни (далі по тексту відповідач), в якому з урахуванням уточнень просить суд, з підстав протиправності рішення:

скасувати незаконне рішення відповідача про державну реєстрацію за №33645794 від 31.01.2017 року;

зобов`язати відповідача поновити право власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 .

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 08.05.2018 року адміністративний позов задоволено частково.

Скасовано рішення відповідача про державну реєстрацію за №33645794 від 31.01.2017 року.

Відмовлено в частині позовних вимог щодо зобов`язання відповідача поновити право власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 .

ОСОБА_1 (далі по тексту скаржник), не погодившись із судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08.05.2018 року та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції при ухваленні судового рішення порушено норми матеріального та процесуального права, оскільки позивач, як сторона до участі у справі не залучався та про розгляд даної не був обізнаний. Зазначає, що ухвалене судове рішення безпосередньо впливає на його права, враховуючи той факт, що саме позивач звертався до відповідача з заявою про скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно. Додатково пояснює, що до суду також звернувся неналежний позивач, оскільки відповідно до рішення Московського районного суду м. Харкова власником спірного майна є ОСОБА_4 , а не ОСОБА_2 , тож права позивача у даній справі ніяким чином не порушено. Зазначає, що скасування державної реєстрації здійснюється виключно за рішенням суду або в порядку ст. 37 Закону. Вважає, що судом не враховано положень закону щодо проведення реєстраційних дій на підставі рішень судів, оскільки за даних норм державна реєстрація прав на нерухоме майно та їх обтяжень здійснюється за зверненням заявника, з дотриманням вимог п.п. 1 п. 2 р. ІІ «Прикінцеві та Перехідних положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення державної реєстрації прав на нерухоме майно та захисту прав власності», тобто, реєстраційні дії на підставі рішення суду проводиться за зверненням заявника. Також вважає, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки діям відповідача, оскільки підстави для відмови в державній реєстрації за судовим рішенням не мають місце бути (перенесення запису про обтяження майна не є правовою підставою для відмови в реєстрації). Має твердження, що судом першої інстанції не вирішено питання щодо перенесення такого запису про обтяження, адже правовою підставою саме для їх перенесення є запис про державну реєстрацію, оскільки реєстри містять дійсну та актуальну інформацію, відсутні підстави для скасування рішення відповідача. Зазначає, що дані, які містяться в таких реєстрах містять неправдиву інформацію щодо власників спірного нерухомого майна. За наведеного, вважає, що при винесенні судового рішення суд посилався на положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1127 від 25.12.2015 року та ухвалу ВАСУ у справі № 820/1487/15, та виходив з того, що звернення до відповідача із заявою про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень звернулась не належна особа, та оскаржуване рішення прийняте за наявності обтяжень речових прав на нерухоме майно.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції вважає, що апеляційна скарга скаржника підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 31.01.2017 року до відповідача звернувся скаржник із заявою № 20769617 про скасування державної реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_2 , що зареєстрована 26.03.2010 за ОСОБА_3 .

Відповідачем зазначено, що до заяви від 31.01.2017 № 20769617 заявником додано:

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 16.01.2012 року по справі № 2-16265/10 про визнання недійсним договору дарування на квартиру АДРЕСА_3 укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , посвідченого приватним нотаріусом.

Додаткове рішення Московського районного суду м. Харкова від 25.10.2012 року по справі № 2-1435/2011 про зобов`язання міське БТІ міста Харкова анулювати право власності за ОСОБА_3 , поновивши право власності на квартиру АДРЕСА_3 за ОСОБА_4 .

Ухвалу судової колегії судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області від 03.04.2012 року по справі №2/2027/163/2012, відповідно до якої рішення Московського районного суду від 16.01.2012 року залишено без змін.

Ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.08.2012 року, відповідно до якої ухвала апеляційного суду Харківської області від 03.04.2012 року, рішення Московського районного суду м. Харкова від 16.01.2012 року залишені без змін.

Згідно з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна відповідачем було винесено рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) №33645794 від 31.01.2017 року, на підставі якого право власності на квартиру АДРЕСА_2 визначено за ОСОБА_4 .

Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що оскільки до відповідача з заявою про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень звернулась не належна особа (скаржник), а оскаржуване рішення прийняте за наявності обтяжень речових прав на нерухоме майно, то таку реєстраційну дію, безпосередньо рішення відповідача, про державну реєстрацію прав на нерухому майно та їх обтяжень необхідно скасувати. Щодо частини вимог позивача про поновлення права власності на квартиру АДРЕСА_2 , суд першої інстанції зазначив, що на час розгляду даної справи по суті права позивача в саме в цій частині спірних правовідносин відповідачем не порушено, тому підстави для поновлення відсутні.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. (ч. 1 ст. 2 КАС України).

У розумінні п. 2 ч. 2 ст. 4 КАС України публічно-правовий спір - спір, у якому:

хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або

хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або

хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи;

Відповідно до частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження. Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 7 КАС України). Термін «публічно-правовий спір» охоплює, зокрема, спори, у яких хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій) (пункт 2 частини першої статті 7 КАС України).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спори із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Тобто, неправильним є поширення юрисдикції загальних місцевих судів як адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є орган чи посадова особа місцевого самоврядування.

Аналогічний висновок щодо застосування норм процесуального права у подібних правовідносинах викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.03.2019 по справі № 587/2110/16-ц та постанові Верховного Суду 23 квітня 2019 року справа № 813/1729/15.

За правилами пункту 1 частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

З матеріалів справи вбачається, що позовні вимоги заявлені на поновлення порушеного права скаржника, оскільки такі правовідносини виникли саме за обставин, де є наявним спір про право власності. Тому, незважаючи, що відповідачем у даній справі є суб`єкта владних повноважень, суд вважає, що цей спір не є публічно-правовим, та випливає з правовідносин, що стосуються саме спірного нерухомого майна. Такий спір не може бути вирішеним та закінченим як кінцевий результат в порядку адміністративного судочинства.

Визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі й обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій, бездіяльності чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін. Суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися "судом, встановленим законом" у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

Ураховуючи суть спірних правовідносин та суб`єктний склад сторін у справі, колегія суддів приходить до висновку, що зазначений спір щодо вимог скасування рішення державної реєстрації права власності на нерухоме майно не підлягає розгляду та вирішенню в порядку адміністративного судочинства, оскільки в даній справі вбачається саме спір про право власності та встановлення фактичного власника за зазначеним об`єктом нерухомого майна (квартири АДРЕСА_2 ), що в свою чергу, за результатами такого розгляду не надає можливості прийти до кінцевого вирішення справи шляхом скасовування рішення державної реєстрації.

Згідно із частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

За вищенаведених обставин, оскаржуваній реєстраційній дії передує, насамперед, невирішений спір між його учасниками про право цивільне, тому, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, та вважає, що прийняте рішення є помилковим, отже апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а судове рішення скасуванню.

Згідно зі ст.319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, встановлених статтею 19, є обов`язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів апеляційної скарги.

У свою чергу, відповідно до п.1 ч.1 ст.238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 319, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08.05.2018 року по справі № 643/283/18 скасувати і закрити провадження у справі № 643/283/18.

Роз`яснити, що спір підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Л.О. Донець
Судді М.І. Гуцал А.П. Бенедик
Повний текст постанови складено 24.05.2019 року