Справа № 420/1573/19
Суддя: Радчук А.А.
Дата ухвалення: 2019-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/1573/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2019 року Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Радчука А.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні Одеського окружного адміністративного суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Ізмаїльського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області (68600, Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Кишинівська, 46, ) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Ізмаїльського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області, в якому позивач, з урахуванням уточнень, просив:

визнати протиправним дії Ізмаїльського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області щодо не зарахування ОСОБА_1 для призначення пенсії в подвійному розмірі стажу роботи у санітарно - карантинному відділі Ренійської портової санітарно - епідеміологічної станції Міністерства охорони здоров`я України та в Дунайському басейновому відділі Державної установи «Лабораторний центр Держсанепідслужби України на водному транспорті» за період з 27.03.1978 року.

зобов`язати Ізмаїльське об`єднане управління Пенсійного фонду України Одеської області зарахувати ОСОБА_1 для призначення пенсії стаж роботи у санітарно - карантинному відділі Ренійської портової санітарно - епідеміологічної станції Міністерства охорони здоров`я України та в Дунайському басейновому відділі Державної установи «Лабораторний центр Держсанепідслужби України на водному транспорті» за період з 27.03.1978 р. в подвійному розмірі.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він працював на посаді помічника лікаря-епідеміолога у санітарно карантинному відділі Ренійської портової санітарно епідеміологічної станції Міністерства охорони здоров`я України, що передбачає особливі умови праці, вважається роботою у протичумних відділеннях, у зв`язку з чим, відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», позивач вважає, що має право на обчислення стажу такої роботи в подвійному розмірі. Проте трудовий стаж йому зарахований в одинарному розмірі.

У зв`язку з цим 16.10.2018 року позивач звернувся до Ізмаїльського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області із заявою про врахування для обчислення пенсії стажу на посаді помічника лікаря епідеміолога у санітарно-карантинному відділі Ренійської портової санітарно епідеміологічної станції Міністерства охорони здоров`я України за період з 27.03.1978 року у подвійному розмірі.

Листом від 29.10.2018 р. відповідач відмовив у перерахунку пенсії.

З наведених підстав позивач звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою судді від 22.04.2019 року відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду у відповідності до положень ч. 1 ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

17.05.2019 року від відповідача надійшов відзив в якому він просив відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування підстав для відмови у задоволенні позову відповідач зазначив, що при вирішенні питання щодо можливості обчислення у подвійному розмірі періодів роботи в санітарно-епідеміологічних станціях слід керуватися листом Міністерства охорони здоров`я України від 23.07.2004 р. № 10.01.09/891, яким передбачено, що до інфекційних відділень належить тільки відділи з боротьби з особливо небезпечних інфекцій санітарно - епідеміологічних станцій. Відповідно до положеннях про відділи небезпечних інфекцій, затвердженим Міністерством охорони здоров`я України від 12.04.1982 року, зазначені структурні підрозділи створюються у протичумних закладах та СЕС. Працівники цих відділів здійснюють заходи у вогнищах особливо небезпечних інфекцій - чуми, холери, СНІДу. туляремії, сказу, сибірки, бруцельозу та інших, виконують роботи з культурними збудниками цих інфекційних хвороб. Тобто, до зазначених структурних підрозділів не відноситься санітарно - карантинний відділ, а це означає, що підстав для зарахування стажу роботи у подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» немає.

Відповідач вважає безпідставним посилання позивача на наказ Міністерства праці та соціальної політики України та Міністерства охорони здоров`я України від 05.10.2005 № 308/519 «Про впорядкування умов праці працівників закладів охорони здоров`я та установ соціального захисту населення».

Також відповідач зазначає, що із записів трудової книжки позивача вбачається, що він не працював у відділі з боротьби особливо небезпечних інфекцій санітарно епідеміологічних станцій.

Крім того, позивачем до управління ПФУ не надано жодних документів, які б підтверджували, що санітарно-карантинний відділ по структурі є окремим відділом особливо небезпечних інфекцій або відділом з боротьби особливо небезпечних інфекцій Ренійської портової СЕС, а отже і підстави для зарахування в подвійному розмірі стажу роботи позивача відсутні. Крім того, для підтвердження стажу роботи у противочумних закладах позивачем не надані копії Положення про відділ або інші документи, які свідчать про працю у відділах з особливо небезпечних інфекцій. Посадова інструкція помічника лікаря - епідеміолога санітарно - карантинного лабораторного відділення Ренійського МТП Дунайського басейнового відділу на ОСОБА_1 від 04.05.2018 року, яку позивач додав до адміністративного позову, не є доказом та не свідчать про працю у відділах з особливо небезпечних інфекцій.

Відповідно до ч. 4 статті 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, згідно приписів ч. 4 ст. 229 КАС України, не здійснювалося.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, судом встановлено наступне.

З 02.02.2016 року ОСОБА_1 призначена пенсія за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з урахуванням страхового стажу 44 років 01 місяця 10 днів.

19.10.2018 року ОСОБА_1 звернувся до управління ПФУ із заявою від 16.10.2018 року про врахування для обчислення пенсії стажу роботи на посаді помічника лікаря епідеміолога у санітарно - карантинному відділі Ренійської портової санітарно - карантинного відділу ДЗ «Ренійська портова санітарно-епідеміологічна станція» Міністерства охорони здоров`я України у подвійному розмірі.

Листом від 29.10.2018 року за № 183/Л-01/03 управлінням ПФУ відмовлено у зарахуванні стажу роботи у санітарно - карантинному відділі Ренійської портової санітарно - епідеміологічної станції Міністерства охорони здоров`я України за період з 27.03.1978 року на посаді помічника лікаря-епідеміолога у подвійному розмірі, оскільки санітарно-карантинний відділ не відноситься до інфекційних закладів (відділень), тобто не відноситься до переліку закладів охорони здоров`я, робота в яких дає право на обчислення стажу роботи в подвійному розмірі, що передбачений ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Не погоджуючись з зазначеним позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у психіатричних закладах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

Згідно статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

З довідок Дунайського басейнового відділу державної установи «Лабораторний центр МОЗ України на водному транспорті» №314/01 від 03.09.2018 року та №302/01 від 28.08.2018 року вбачається наступне:

ОСОБА_1 працював на посаді помічника лікаря-епідеміолога санітарно-карантинного відділу Ренійської портової санітарно-епідеміологічної станції з 27.03.1978 р. з доплатою за безперервний стаж роботи в санітарно-карантинному відділі по 31.12.2012р.;

Ренійська портова санітарно-епідеміологічна станція була ліквідована Наказом Міністерства охорони здоров`я України № 176-о від 21.09.2012р.;

на підставі Наказа Держсанепідслужби України №126 від 28.11.2012р. створена з 01.01.2013р. Державна Установа «Лабораторний центр Держсанепідслужби України на водному транспорті» Дунайський басейновий відділ;

з 02.01.2013р. (Наказ № 07-о від 02.01.2013р) ОСОБА_1 працював на посаді помічника лікаря-епідеміолога санітарно-карантинного відділу Ренійського МТП Дунайського басейнового відділу ДУ «ЛЦ Держсанепідслужби України на ВТ»;

з 01.08.2014р. (Наказ № 36/л від 14.08.2014р) ОСОБА_1 було переведено на посаду помічника лікаря-епідеміолога санітарно-епідеміологічного відділу Ренійського МТП Дунайського басейнового відділу ДУ «ЛЦ Держсанепідслужби України на ВТ»;

з 01.09.2015р. (Наказ № 60/л від 17.09.2015р) ОСОБА_1 було переведено на посаду помічника лікаря-епідеміолога Ренійського санітарно-карантинного лабораторного відділення МТП Дунайського басейнового відділу ДУ «ЛЦ Держсанепідслужби України на ВТ», де він працює і по теперішній час;

наказом №6/о від 01.09.2016р. Дунайський басейновий відділ ДУ «АЦ Держсанепідслужби України на ВТ» перейменовано в Дунайський басейновий відділ ДУ «ЛЦ МОЗ України на ВТ»;

наказом 1-1/л від 03.01.2017р. Ренійське санітарне карантинне лабораторне відділення МТП перейменовано на санітарно-карантинне лабораторне відділення Ренійського МТП.

При виконанні своїх функціональних обов`язків ОСОБА_1 здійснює карантинний нагляд морських суден, що прибувають з «закритим кордоном» з країн і районів епіднеблагополучних по інфекцій, обумовлених нормативними документами: «Правила санітарної охорони території України», затверджених Постановою КМ України №696 від 24.04.1999р.; «Правила санітарної охорони території України», затверджених Постановою КМ України від 22 серпня 2011 р №893; Міжнародними медико-санітарними Правилами 2005 року.

Згідно пп. 9, п. 4.1.1 наказ Міністерства праці та соціальної політики України та Міністерства охорони здоров`я України від 05.10.2005 № 308/519 «Про впорядкування умов праці працівників закладів охорони здоров`я та установ соціального захисту населення», усі працівники, незалежно від найменування посади (професії), протичумних закладів та структурних підрозділів з боротьби з особливо небезпечними інфекціями інших закладів мають право на встановлення надбавки за тривалість безперервної роботи у розмірі від 40 до 80 % (10 % посадового окладу за кожний відпрацьований рік).

Підпунктом 4 пункту 4.1.2 Наказу, передбачено, що до ІІІ групи протичумних закладів належать відділення та лабораторії особливо небезпечних інфекцій лабораторних центрів Держсанепідемслужби України, які здійснюють карантинний нагляд. Відповідно до пункту 4.1.2 Наказу, для працівників ІІІ групи протичумних закладів встановлена надбавка у розмірі 60 %.

Факт віднесення санітарно-карантинного відділу до ІІІ групи протичумних закладів, підтверджений листом № 213 від 20.09.2006 р. Державної санітарно - епідеміологічної служби Міністерства охорони здоров`я України.

Зазначені обставини свідчать про те, що робота у санітарно карантинному відділі вважається роботою у протичумних закладах, які відносяться до ІІІ групи, та повинна зараховуватися до стажу у подвійному розмірі, таким чином, для обчислення пенсії ОСОБА_1 необхідно врахувати стаж роботи у санітарно - карантинному відділі Ренійської портової санітарно - епідеміологічної станції Міністерства охорони здоров`я України та в Дунайському басейновому відділі Державної установи «Лабораторний центр Держсанепідслужби України на водному транспорті» за період з 27.03.1978 р. у подвійному розмірі.

У зв`язку з цим, дії Ізмаїльського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області щодо не зарахування ОСОБА_1 для призначення пенсії в подвійному розмірі стажу роботи у санітарно - карантинному відділі Ренійської портової санітарно - епідеміологічної станції Міністерства охорони здоров`я України та в Дунайському басейновому відділі Державної установи «Лабораторний центр Держсанепідслужби України на водному транспорті» є протиправними.

При цьому, з огляду на те, що позивачу вже була призначена пенсія вимоги належать до задоволення частково шляхом зобов`язання Ізмаїльське об`єднане управління Пенсійного фонду України Одеської області зарахувати ОСОБА_1 для перерахунку (а не призначення, як просить позивач) пенсії стаж роботи у санітарно - карантинному відділі Ренійської портової санітарно - епідеміологічної станції Міністерства охорони здоров`я України та в Дунайському басейновому відділі Державної установи «Лабораторний центр Держсанепідслужби України на водному транспорті» за період з 27.03.1978 р. в подвійному розмірі.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

В пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бендерський проти України» від 15 листопада 2007 року, заява № 22750/02, зазначено, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають у достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися в світлі обставин кожної справи.

Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Згідно зі ст. 249 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що адміністративний позов належить до часткового задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 6, 12, 72, 77, 90, 139, 229, 246, 255, 293, 295 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Ізмаїльського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області (68600, Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Кишинівська, 46, ) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправним дії Ізмаїльського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області щодо не зарахування ОСОБА_1 для призначення пенсії в подвійному розмірі стажу роботи у санітарно - карантинному відділі Ренійської портової санітарно - епідеміологічної станції Міністерства охорони здоров`я України та в Дунайському басейновому відділі Державної установи «Лабораторний центр Держсанепідслужби України на водному транспорті» за період з 27.03.1978 року.

Зобов`язати Ізмаїльське об`єднане управління Пенсійного фонду України Одеської області зарахувати ОСОБА_1 для перерахунку пенсії стаж роботи у санітарно - карантинному відділі Ренійської портової санітарно - епідеміологічної станції Міністерства охорони здоров`я України та в Дунайському басейновому відділі Державної установи «Лабораторний центр Держсанепідслужби України на водному транспорті» за період з 27.03.1978 р. в подвійному розмірі.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст.255 КАС України.

Рішення може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст. ст. 293, 295 КАС України.

Суддя А.А. Радчук.

.