Справа № 569/1517/19
Суддя: Попко Ярослав Степанович
Дата ухвалення: 2019-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2019 рокуЛьвів№ 857/4712/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Попка Я.С.

суддів Хобор Р.Б., Обрізка І.М.

за участю секретаря судового засідання Кітраль Х.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Рівненської митниці ДФС на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 9 квітня 2019 року, ухвалене суддею Тимощук О.Я., 12:57:15 год., м. Рівне, у справі за позовом ОСОБА_1 до Рівненської митниці ДФС про визнання протиправною та скасування постанови в справі про порушення митних правил,-

В С Т А Н О В И В:

24.01.2019 року позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Рівненської митниці ДФС, в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову відповідача №0694/20400/18 від 13.12.2018 року в справі про порушення митних правил, якою на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 43 340,04 грн.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 9 квітня 2019 року позов задоволено частково. Скасовано постанову заступника начальника - начальника управління протидії митним правопорушенням та міжнародної взаємодії Рівненської митниці ДФС Сімчука Віталія Петровича від 13.12.2018 року у справі про порушення митних правил №0694/20400/18 від13.12.2018 року, якою ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ст. 485 МК України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 300% несплаченої суми митних платежів, що становить 43 340,04 грн. та закрито справу про адміністративне правопорушення.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що під час оформлення транспортного засобу декларант, визначаючи рік випуску транспортного засобу, діяв добросовісно, без жодного умислу щодо заявлення неправдивих відомостей щодо імпортованого транспортного засобу та заниження митної вартості, адже пред`явив до митного оформлення виключно ті документи, які були йому передані продавцем автомобіля, що ніким не скасовані чи визнані недійсними, що безумовно свідчить про відсутність в діях позивача прямого умислу на вчинення правопорушення, передбаченого ст.485 Митного кодексу України. Суд першої інстанції зазначає, що жодними нормативними актами не передбачено обов`язок декларанта перевіряти дані, що зазначені в товарно-супровідних документах при заповненні митних декларацій. Відтак, висновки митних органів в протоколі про порушення митних правил та в постанові про притягнення позивача до відповідальності про те, що останнім надано неправдиві відомості стосовно календарного року виробництва транспортного засобу для визначення митної вартості та надання з цією метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості, ґрунтуються на припущеннях посадових осіб, які складали протокол та виносили постанову, та не підтверджено належними та допустимими доказами. Отже, в діях позивача відсутній склад правопорушення передбачений ст.485 МК України.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, вважаючи його ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, Рівненська митниця ДФС оскаржила її, подавши апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 9 квітня 2019 року та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимогповністю.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги апелянтвказує на те, що за результатами документальної невиїзної перевірки дотримання громадянином ОСОБА_1 вимог законодавства України з питань державної митної справи, у тому числі своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів при переміщенні через митний кордон України товару з поданням митної декларації від 27.08.2015 №204050001/2015/012147 (акт №1545/17-00- 13-05/ від 15.06.2018) встановлено, що громадянином України ОСОБА_1 вчинено дії спрямовані на неправомірне звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру, а саме подання органу доходів і зборів свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_1 від 29.10.2012р., в якому зазначена дата першої реєстрації транспортного засобу - 11.06.2008р., яка не підтвердилася офіційнимпредставником виробника Renaultв Україні -імпортера АТ «Рено Україна», та містять недостовірні відомості, що призвело до несвоєчасного, недостовірного та неповного нарахування та сплати митних платежів, що справляються у разі ввезення товарів на митну територію України на загальну суму 14446,68 грн. (у тому числі акцизний податок на суму 12038,90 грн. та податок на додану вартість 2407,78 грн.).

Учасники справи на виклик апеляційного суду не прибули, що не перешкоджає розгляду справи відповідно до ч.2 ст.313 КАС України.

На підставі ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Із змісту ст. 19 Конституції України вбачається, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Розглядаючи спір, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Встановлено, підтверджено матеріалами справи, що згідно протоколу про порушення митних правил №0694/20400/18 від 07.12.2018 в Рівненську митницю ДФС листом Головного управління ДФС у Рівненській області від 27.06.2018 року №4422/9/17-00-13-05-02 направлено матеріали документальної невиїзної перевірки дотримання громадянином ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) вимог законодавства України з питань державної митної справи, у тому числі своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів при переміщенні через митний кордон України товару з поданням митної декларації від 27.08.2015 №204050001/2015/012147 (Акт №1545/17-00-13-05/ від 15.06.2018). Перевірка проводилась на виконання пункту 1 частини 2 статті 351 Митного кодексу України від 13.03.2012 № 4495-VІ (зі змінами та доповненнями), на підставі наказу Головного управління ДФС у Рівненській області від 07.06.2018р. №1644 «Про проведення документальної невиїзної перевірки».

В ході проведення документальної невиїзної перевірки громадянина України ОСОБА_1 встановлено, що 27.08.2015 року декларантом ПП «А-2» Дьяковим А .В. па підставі договору про здійснення декларування вантажів фізичних осіб №41 від 28.05.2015 року на Рівненську митницю ДФС подано митну декларацію типу ІМ40ДЕ №204050001/2015/012147 від 27.08.2015 з метою проведення митного оформлення та випуску у вільний обіг на митній території України (митний режим імпорт) товару: автомобіля марки «RENAULT», модель «MASTER2.5 DCI», ідентифікаційний номер (кузова) - НОМЕР_3 .

В якості підтвердження відомостей про дату початку використання автомобіля марки «RENAULT», модель «MASTER2.5 DCI», ідентифікаційний номер (кузова) - НОМЕР_3 декларантом надано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_1 від 29.10.2012р., в якому зазначена дата першої реєстрації транспортного засобу - 11.06.2008р.

При митному оформленні транспортного засобу сплачені наступні митні платежі: ввізне мито (вид платежу - 121) - 4631,85 грн., додатковий імпортний збір (вид платежу - 122) - 2315,92 грн., акцизний податок (вид платежу - 185) - 48155,60 грн., податок на додану вартість (далі - ПДВ, вид платежу - 128) - 20284,37 грн.

В процесі перевірки достовірності документів, поданих до митного контролю, з метою отримання інформації щодо ідентифікаційних характеристик автомобіля Головним управлінням ДФС у Рівненській області направлено запит (лист Головного управління ДФС у Рівненській області від 23.10.2015 №2029/10/17-00-17-03) до офіційного представника виробника Renault в Україні - імпортера АТ «Рено Україна».

У відповідь на запит АТ «Рено Україна» листом від 15.01.2016 №7 надано дані, що містяться у інформаційній системі від виробника, зокрема: дата виготовлення транспортного засобу - 15.02.2007; дата продажу клієнту - 27.04.2007.

Таким чином, за результатами порівняльного аналізу відомостей, наявних у документах, поданих до митного оформлення товару та відомостей, отриманих від офіційного представника виробника Renaultв Україні АТ «Рено Україна», встановлено невідповідність відомостей щодо дати першої реєстрації імпортованого громадянином України ОСОБА_1 транспортного засобу за МД №204050001/2015/012147 від 27.08.2015р., які впливають на розрахунок митних платежів, а саме: транспортний засіб «RENAULT», модель «MASTER2.5 DCI», ідентифікаційний номер (кузова) - НОМЕР_3 , на дату перетину митного кордону України та оформлення митної декларації був у використанні більше 8 років.

13 грудня 2018 року заступником начальника - начальником управління протидії митним правопорушенням та міжнародної взаємодії Рівненської митниці ДФС Сімчук В.П. прийнято постанову в справі про порушення митних правил№ 0694/20400/18, якою громадянина України ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого статтею 485 Митного кодексу України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів, що становить 43 340,04грн.

Вважаючи постанову в справі про порушення митних правил винесеною протиправно, та такою, що підлягає скасуванню, ОСОБА_1 звернувся із позовом до суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Статтею 485 Митного кодексу України (в редакції, чинній на час ввезення транспортного засобу позивачем) (далі - МК України) встановлено, що заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв`язку з якими було надано такі пільги, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів.

Для притягнення до відповідальності, згідно з статтею 485 Митного кодексу України необхідно доведення факту заявлення в митній декларації, в даному випадку неправдивих відомостей та/або надання документів, що містять неправдиві відомості, вини у формі прямого умислу, а також наявність в діях особи особливої мети - ухилення від сплати податків та зборів, або зменшення їх розміру.

Відповідно до частини 1 статті 458 Митного кодексу України порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

За змістом статті 10 Кодексу про адміністративне правопорушення України адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

При цьому, статтею 485 Митним кодексом України передбачено наявність спеціальної протиправної мети неправомірного звільнення від сплати чи зменшення розміру сплати митних платежів, що вказує на те, що це правопорушення може бути вчинено тільки з умисною формою вини, оскільки необережно не можливо заявити неправдиві відомості.

Згідно з частиною 1 статті 248 МК України митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Відповідно до частини 1 статті 257 МК України декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії.

Частиною 2 статті 264 МК України встановлено, що митна декларація та інші документи подаються митному органу в електронному вигляді з дотриманням вимог цього Кодексу або на паперових носіях. Митна декларація на паперовому носії супроводжується її електронною копією. Разом із митною декларацією митному органу подаються рахунок або інший документ, що визначає вартість товару, та, у випадках, установлених цим Кодексом, декларація митної вартості. Відомості про документи, визначені частиною 3 статті 335 цього Кодексу, зазначаються декларантом або уповноваженою ним особою у встановленому порядку в митній декларації. На вимогу митного органу декларант або уповноважена ним особа зобов`язані надати митному органу оригінали таких документів або засвідчені в установленому порядку їхні копії, якщо законодавством не передбачено подання оригіналів.

З метою визначення правильності заповнення поданої митної декларації та відповідності доданих до неї документів установленим вимогам орган доходів і зборів здійснює перевірку митної декларації. Митна декларація приймається для митного оформлення, якщо вона подана за встановленою формою, підписана особою, яка її подала, і перевіркою цієї декларації встановлено, що вона містить всі необхідні відомості і до неї додано всі документи, визначені цим Кодексом (частини 5, 6 статті 264 МК України).

Перелік документів, що подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості, визначений статтею 53 МК України.

Згідно ст. 54 МК Україниоргани доходів і зборів здійснюють контроль правильності визначення митної вартості товарів під час проведення митного контролю і митного оформлення.

Орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний, зокрема, здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; проводити в порядку, визначеному статтями 345-354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.

Статтею 352 МК України визначено перелік матеріалів, які можуть бути використані посадовими особами органів доходів і зборів для підготовки висновків за результатами перевірок, зокрема: документи, визначені цим Кодексом; податкова інформація; отримані від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджені відомості щодо вартісних, кількісних або якісних характеристик, країни походження, складу та інших характеристик, які мають значення для оподаткування товарів, їх ввезення (пересилання) на митну територію України або на територію вільної митної зони чи вивезення (пересилання) за межі митної території України або території вільної митної зони, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення; інші матеріали, отримані в порядку та спосіб, передбачені цим Кодексом або іншими законами України.

З метою здійснення митного контролю органи доходів і зборів мають право направляти письмові запити та отримувати інформацію, щодо переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через кордон України, випуску товарів та їх використання на митній території України. Для підготовки висновків можуть бути використані матеріали, отримані від суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності на запит органу доходів і зборів в порядку статті 334 МК України.

Отже, аналіз наведених норм свідчить про можливість митного контролю після завершення митного оформлення за умови обґрунтованої підозри, що під час пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України було допущено порушення законодавства України.

Відповідно до положень статті 52 Митного кодексу України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Встановлено, що декларантом при заявленні митної вартості транспортного засобу було надано митним органам до митної декларації, зокрема: свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_1 від 29.10.2012 року, за якими рік випуску автомобіля визначено саме 2007 роком, а дата першої реєстрації - 11.06.2008 року.

Порядок переміщення транспортного засобу через митний контроль врегульовано Правилами митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України, затвердженими Наказом Державної митної служби України 17.11.2005 року №1118 (у редакції наказу Держмитслужби від 17.03.2008 року №229).

Згідно п.7 Правил власник транспортного засобу або вповноважена особа, який переміщує транспортний засіб через митний кордон України, пред`являє його митному органу для проведення митного огляду й подає серед інших документів оригінали та ксерокопії паспортних документів та інших документів, визначених законодавством України та міжнародними договорами України, що дають право на перетин державного кордону, та/або паспорта громадянина (посвідчення особи з відміткою про місце проживання); посвідки чи іншого документа про постійне (тимчасове) проживання в Україні або за кордоном тощо.

Пунктом 8 Правил №1118 встановлено, що визначення року виготовлення ТЗ здійснюється на основі даних його виробника, що містяться в ідентифікаційному номері ТЗ. Міжнародною організацією стандартизації (ISO) запроваджено з 1976 року міжнародний стандарт ідентифікаційних позначень автомобіля - ISO 3779-1983, гармонізований з державним стандартом України ДСТУ 3525-97 обов`язкового застосування в Україні, які складаються з міжнародного коду виробника ТЗ (перші три символи), описової частини (подальші шість символів) і розпізнавальної частини (останні вісім символів), за яким визначається ідентифікаційний номер ТЗ. Ідентифікаційний номер індивідуальний для кожного ТЗ.У разі визначення року виготовлення ТЗ необхідно враховувати те, що за міжнародним стандартом ISO 3779-1983 виробники ТЗ зазначають в ідентифікаційному номері або календарний, або модельний рік виготовлення ТЗ, тобто наступний модельний рік починається після 1 липня поточного календарного року.

Стандартом ISO 3779-1983 для кодування модельних років виготовлення ТЗ рекомендовано використання 10-го символу в 17-значному ідентифікаційному номері та символів, наведених у табл. 4.4 додатка 4 до Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 року №142/5/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24.11.2003 року за №1074/8395.

Календарний і модельний роки виготовлення можуть також визначатися за розпізнавальною частиною ідентифікаційного номера (останні 8 знаків). Більшість виробників ТЗ зазначають рік виготовлення 10-м символом у 17-значному ідентифікаційному номері. Разом з тим існують виробники ТЗ, що зазначають рік виготовлення знаком, розміщеним в іншому місці ідентифікаційного номера ТЗ. Деякі виробники формують ідентифікаційний номер ТЗ, у якому рік виготовлення взагалі не зазначається. За рік виготовлення ТЗ приймається календарна дата його виготовлення (день, місяць, рік).

Якщо в ідентифікаційному номері нового ТЗ не міститься повна інформація про календарну дату його виготовлення, то такою датою вважається дата виготовлення, зазначена в технічних документах виробника ТЗ.

Якщо календарну дату виготовлення ТЗ, який перебував у користуванні, визначити за його ідентифікаційним номером неможливо, то за основу береться рік виготовлення, визначений за його ідентифікаційним номером, з урахуванням календарної дати першої реєстрації ТЗ.

Датою першої реєстрації ТЗ, який перебував у користуванні, є дата, зазначена в спеціальній графі технічного паспорта (свідоцтва про реєстрацію), наприклад, паспорта німецького зразка, або дата видачі технічного паспорта (свідоцтва про реєстрацію).

У разі відсутності даних про дату першої реєстрації, коли модельний чи календарний рік виготовлення ТЗ, зазначений в ідентифікаційному номері, збігається з роком початку його експлуатації, датою виготовлення вважати 1 січня року, зазначеного в ідентифікаційному номері ТЗ.

Якщо встановлений за ідентифікаційним номером модельний рік виготовлення не збігається з роком початку експлуатації ТЗ, який зазначено в реєстраційному документі, й перевищує його, датою виготовлення вважати 1 липня зазначеного в реєстраційних документах року.

Якщо встановлений за ідентифікаційним номером календарний або модельний рік виготовлення не збігається з роком початку експлуатації ТЗ, який зазначено в реєстраційному документі, і є меншим за нього, датою виготовлення вважати 1 січня календарного року, зазначеного в ідентифікаційному номері.

У разі неможливості визначення року виготовлення ТЗ за ідентифікаційним номером роком виготовлення вважати рік, що значиться в реєстраційних і технічних документах на ТЗ.

Датою початку користування ТЗ, що були в користуванні та ввозяться на митну територію України, уважається дата першої реєстрації ТЗ, визначена в реєстраційних документах, які видані уповноваженими державними органами та дають право експлуатувати ці ТЗ на постійній основі. У разі відсутності реєстраційних документів першої реєстрації ТЗ датою початку користування вважати перший день першого місяця року, зазначеного в ідентифікаційному номері ТЗ, а за відсутності в ідентифікаційному номері року виготовлення1 січня року виготовлення, зазначеного в реєстраційних документах.

Із наявного в матеріалах справи свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_1 / НОМЕР_1 від 29.10.2012 року вбачається, що рік випуску транспортного засобу визначено саме 2007, а дата першої реєстрації - 11.06.2008 року.

Відтак, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що під час оформлення транспортного засобу декларант, визначаючи рік випуску транспортного засобу, діяв добросовісно, без жодного умислу щодо заявлення неправдивих відомостей щодо імпортованого транспортного засобу та заниження митної вартості, адже пред`явив до митного оформлення виключно ті документи, які були йому передані продавцем автомобіля, що ніким не скасовані чи визнані недійсними, що безумовно свідчить про відсутність в діях ОСОБА_1 прямого умислу на вчинення правопорушення, передбаченого ст. 485 Митного кодексу України.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що жодними нормативними актами не передбачено обов`язок декларанта перевіряти дані, що зазначені в товарно-супровідних документах при заповненні митних декларацій.

Крім того, посилання апелянта на акт перевірки №1545/17-00-013-05/ від 15.06.2018 року, згідно якого встановлено, що різниця між сплаченими митними платежами за митною декларацією та розрахованими митними платежами становить 14 446,68 грн., то суд апеляційної інстанції зазначає, що такі відомості є інформативними і не можуть бути повністю достовірними, оскільки митна вартість транспортних засобів, рік виготовлення, а також обєми і типи двигунів, технічні характеристики, інші відомості про транспортні засоби, можуть бути визначені при наявності технічних паспортів транспортних засобів, документів, що містять відомості про вартість, а також шляхом проведення огляду транспортного засобу із визначенням технічних характеристик, комплектації транспортного засобу, ознак, що характеризують ступінь зносу, пошкоджень, дефектів.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 23.10.2018 у справі №1740/2451/18, яке залишено без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12.02.2019 року, спростовано висновки акту перевірки №1545/17-00-013-05/ від 15.06.2018 року та скасовано винесені на підставі них податкові повідомлення-рішення ГУ ДФС у Рівненській області. Згідно такої постанови, 27.08.2015 позивачем для митного оформлення автомобіля марки «RENAULT», модель «MASTER 2.5 DCI», ідентифікаційний номер (кузова) - НОМЕР_3 , бувшого у використанні, до митного оформлення за ВМД №204050001/2015/012147 через декларанта було подано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_1 від 29.10.2012 року, за даними якого, датою першої реєстрації ТЗ є 11.06.2008. І саме 11.06.2008 даному автомобілю був присвоєний номерний знак. Вказаний реєстраційний документ, згідно з яким здійснювалося митне оформлення автомобіля, в передбаченому законодавством порядку недійсним не визнаний, а також відповідачем не спростовано його належності, як доказу у справі. Колегія суддів погодилася з висновком суду першої інстанції, що відповідно до чинних реєстраційних документів, на підставі яких здійснювалося митне оформлення автомобіля датою першої постановки на облік, а відповідно і датою початку експлуатації ввезеного транспортного засобу є саме 11.06.2008, що з урахуванням дати його ввезення на митну територію України, свідчить, що строк його експлуатації складав менше 8 років. Крім того, у листі №19 від 01.02.2016 АТ «Рено Україна» повідомлено, що «дата продажу клієнту» автомобіля означає дату, у яку дилером була внесена інформація про продаж автомобіля до електронної бази Renault. При цьому, зазначено, що дата початку використання клієнтом автомобіля може не співпадати з вищезгаданою датою, оскільки фактична передача автомобіля клієнту може бути пізніше дати продажу, а почати використовувати автомобіль клієнт може і не одразу після його придбання та отримання.

У відповідності до п.1 ч.1 ст. 531 МК України підставами для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за порушення митних правил або припинення провадження у справі про порушення митних правил є відсутність у діях особи, яка притягується до відповідальності, ознак порушення митних правил, а згідно з п.3 ч.1 ст.531МК України такою підставою є невідповідність викладених у постанові висновків фактичним обставинам справи.

Європейський суд з прав людини, судова практика якого в силу приписів статті 6 КАС України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» застосовується судами як джерело права, у справі «Федорченко та Лозенко проти України» зазначив, що при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумними сумнівом».

Суд апеляційної інстанції зауважує, що у судовому рішенні за результатами розгляду справи обов`язково повинен бути дотриманий критерій переконливості, так як для встановлення обставин у справі при її вирішенні необхідно, щоб докази однієї сторони переконували у наявності цих обставин більше, ніж докази іншої сторони переконували у протилежному.

За таких обставин, аналізуючи вимоги частини 1 статті 486, статті 489 МК України, щодо з`ясування обставин кожної справи та вирішення її з дотриманням вимог закону, а також приписів частини 1 статті 466 МК України, щодо застосування адміністративного стягнення за порушення митних правил не інакше, як на підставі та в порядку, що встановлені цим Кодексом та іншими законами України, вимог пунктів 2 та 3 частини 1 статті 531 МК України, щодо підстав для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за порушення митних правил, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що оскаржена постанова у справі про порушення митних правил №0694/20400/18 від 13.12.2018 рокувідповідачем винесена без дотримання законодавчих приписів та без врахування обставин у справі, оскільки відповідачем не доведено наявність умислу в діях позивача, спрямованого на вчинення порушення митних правил, передбаченого статтею 485 Митного кодексу України, а також переслідування мети, спрямованої на неправомірне зменшення розміру митних платежів.

Згідно з частиною 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

З огляду на викладене, враховуючи положення статті 316 КАС України, прецедентної практики ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить переконання, що судом першої інстанції у рішенні викладено мотиви протиправності винесення постанови в справі про порушення митних правил №0694/20400/18 від 13.12.2018 року, на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, а доводи апелянта на правомірність прийнятогорішення не впливають та висновків суду не спростовують.

Згідно ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 229, 272, 286, 308, 310, 313, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Рівненської митниці ДФСзалишити без задоволення, а рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 9 квітня 2019 рокуу справі №569/1517/19 за позовом ОСОБА_1 до Рівненської митниці ДФС про визнання протиправною та скасування постанови в справі про порушення митних правил - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та не може бути оскаржена до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Я. С. Попко
судді Р. Б. Хобор
І. М. Обрізко
Повне судове рішення складено 22.05.2019.