Справа № 160/2646/19
Суддя: Златін Станіслав Вікторович
Дата ухвалення: 2019-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 травня 2019 року Справа № 160/2646/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Златіна Станіслава Вікторовича
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії, -
ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просить:
визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про відмову ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОНПП: НОМЕР_1 ), у зарахуванні періоду трудового стажу з 31.03.1986 р. по 02.08.1993 р.;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву про призначення пенсії ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП: НОМЕР_1 ) та врахувати при призначенні пенсії, починаючи з дня звернення із заявою про призначення пенсії, стаж роботи за період 31.03.1986 р. по 02.08.1993 р.;
Ухвалою суду від 25.03.2019 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи.
Від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно з яким Головне управлінняПенсійного фонду України в Дніпропетровській області заперечує проти задоволення заявлених позовних вимог, оскільки у трудовій книжці містяться виправлення у даті наказу про прийняття на роботу. Таким чином, зарахувати період роботи позивача з 31.03.1986 року по 02.08.1993 року на посаді майстра в цеху по ремонту автобусів «Днепродзержинское производственное обьединение «Авторемонт» не має правових підстав, оскільки період роботи документально не підтверджений.
Вимоги про стягнення витрат на правову допомогу відповідач вважає безпідставними, оскільки позивачем в обґрунтування понесених витрат не надано відповідні докази.
Сторони належним чином повідомленні у судове засідання не з`явились; подали клопотання про розгляд справи без їх участі.
Дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи в їх сукупності, суд встановив наступне.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 04.01.2018 р. у листопаді 2018 року, звернувся до Відділу з питань призначення та перерахунків пенсій №6 управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду Україні Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком.
Листом Відділу з питань призначення та перерахунків пенсій №6 управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області позивачу відмовлено в призначенні пенсії та повідомлено, що період роботи з 31.03.1986 р. по 02.08.1993 р. до страхового стажу позивача не врахований у зв`язку з недоліками в заповненні трудової книжки, а саме виправлення в даті наказу про працевлаштування.
На підтвердження стажу роботи позивачем надано трудову книжку, членські квитки профспілок, що підтверджують щорічну сплату профспілкових внесків у період з 1986 року по 1992 року які, на думку позивача, підтверджують роботу в ВО «Авторемонт».
З трудової книжки ОСОБА_1 вбачається, що дата наказу про прийнятя на роботу вказана від «28.03.86» містить виправлення кульковую ручкою в частині саме дати.
Законом, який відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій є Закон України «Про пенсійне забезпечення».
Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення», громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку із втратою годувальника та інших випадках, передбачених цим Законом.
Звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію. При цьому пенсії завіком і по інвалідності призначаються незалежно від того, припинено роботу на час звернення за пенсією чи вона продовжується. Пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію (частина перша та друга статті 7 Закону №1788-XII).
Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Зазначеній нормі відповідає пункт 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637).
За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи (п.3 Порядку).
За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження трудового стажу приймаються членські квитки профспілок. При цьому підтверджуються періоди роботи лише за той час, за який є відмітки про сплату членських внесків.
У матеріалах справи міститься профспілковий квиток позивача, з якого вбачається що з 1986 по 1992 рік були сплачені членські внески, про містяться відповідні відмітки.
Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників №58 від 29.07.1993.
Відповідно до пункту 1 Інструкції №58 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.
Відповідно до п. 2.6. Інструкції №58 у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.
Відповідно до абзацу 2 пункту 6.1 Інструкції №58 у разі невірного первинного заповнення трудової книжки або вкладиша до неї, а також псування їх бланків внаслідок недбалого зберігання, вартість зіпсованих бланків сплачується підприємством.
Отже, з вище наведених норм слідує, що позивач не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у його трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто позивачем, більше того, недоліки її заповнення не є підставою вважати про відсутність трудового стажу позивача за спірний період.
Відповідно до пунктів 2 і 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою КМУ від 12 серпня 1993 р. №637.
За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи, в т.ч. і профспілкові квитки.
Відповідачем не взято до уваги, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці. Крім того, позивач не може нести відповідальності за правильність заповнення його трудової книжки, а у данному випадку - виправлення в даті наказу про працевлаштування.
Крім того, суд враховує вимоги пункту 3.3 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, який затверджено постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1, орган, що призначає пенсію, надає, зокрема, допомогу особам, зазначеним у пунктах 1.1 і 1.2 розділу І цього Порядку, щодо одержання відсутніх документів для призначення пенсії.
Відповідачем не надано суду доказів надання позивачу допомоги в одержанні відсутній документів для призначення пенсії.
На підставі викладеного суд вважає позовні вимоги:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву про призначення пенсії ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП: НОМЕР_1 ) та врахувати при призначенні пенсії, починаючи з дня звернення із заявою про призначення пенсії, стаж роботи за період 31.03.1986 р. по 02.08.1993 р. обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Суд відмовляє у задоволенні позовної вимоги - визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про відмову ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОНПП: НОМЕР_1 ) у зарахуванні періоду трудового стажу з 31.03.1986 р. по 02.08.1993 р. з наступних причин.
Звертаючись до адміністративного суду з вимогами про визнання протиправними дій контролюючого органу, позивач скористався гарантованим Конституцією України правом на звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод.
Дане право закріплене і в ч.1 ст.5 Кодексу адміністративного суду України, в якій зазначено, що кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
Крім того, відповідно до ст.2, п.1 ч.2 ст.19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження
Із наведених норм права випливає, що позивач на власний розсуд визначає чи порушені його права рішеннями, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень.
Проте ці рішення, дія або бездіяльність у будь-якому випадку повинні бути такими, які породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин.
Отже, виключно результат реалізації повноваження органу (а саме - рішення органу), а не процес реалізації його повноважень (як то, дії по прийняттю рішення) може бути об`єктом судового оскарження. А дотримання органом вимог актів законодавства щодо порядку та способу прийняття рішення входить до предмету доказування при розгляді спору про правомірність рішення, прийнятого органом за результатами розгляду документів.
Крім зазначеного позивач просить стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати та витрати на професійну правову допомогу у розмірі 4 706,45 грн.
Представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничоїдопомоги на підставідоказів, якіпідтверджуютьздійсненнявідповіднихвитрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 4 статті 134 КАС України).
Відповідно до положень частини 5 статті 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Судом встановлено, що 29.01.2019 року між ОСОБА_1 та адвокатом Тереховим Антоном Вітілійовични (свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №3679 від 02.04.2018 року) був укладений договір про надання правничої допомоги. До матеріалів справи наданий розрахунок судових витрат, які поніс позивач на професійну правничу допомогу адвоката та копії квитанції до прибуткового касового ордеру та прибуткові касові ордери на суми 4 706,45 грн.
Враховуючи критерії співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи, приймаючи до уваги що дана справа не є складною (як за обсягом доказів так і за кількістю сторін у справі), а також те, що витрати на оплату послуг адвоката мають бути дійсні, необхідні та обґрунтовані, враховуючи часткове задоволення заявлених позовних вимог, суд вважає за необхідне присудити позивачу витрати на оплату послуг адвоката у розмірі 2353,23 гривень.
Одночасно суд зазначає, що відповідач не надав клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
При звернення до суду з даним позовом позивачем сплачено судовий збір в розмірі 768,40 грн.,
Враховуючи часткове задоволення заявлених позовних вимог (дві позовні вимоги задоволено, а у задоволенні однієї позовної вимоги - відмовлено) відшкодуванню підлягає судовий збір у розмірі 512,26 грн., який підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись ст.ст.139, 241, 242-246, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву про призначення пенсії ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП: НОМЕР_1 ) та врахувати при призначенні пенсії, починаючи з дня звернення із заявою про призначення пенсії, стаж роботи за період 31.03.1986 р. по 02.08.1993 р.
В іншій частині заявлених позовних вимог - відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (і.к. 21910427) судові витрати з оплати судового збору у розмірі 512,26 грн., та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2353,23 гривень.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя (підпис) С.В. Златін

Рішення не набрало законної сили станом на 27.05.2019 року

Помічник судді Лісна А.М.

З оригіналом згідно

Помічник судді Лісна А.М.