Справа № 826/11032/18
Суддя: Василенко Ярослав Миколайович
Дата ухвалення: 2019-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Василенко Я.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Василенка Я.М.,

суддів Кузьменка В.В., Шурка О.І.,

при секретарі Баглай О.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.03.2019 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

- визнати протиправними дії ПАТ «Українська залізниця» та зобов`язати надати в повному обсязі запитувану інформацію згідно інформаційних запитів ОСОБА_1 від 29.03.2018 та від 21.06.2018.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.03.2019 позовні вимоги задоволено частково: визнано протиправними дії публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» щодо необґрунтованої відмови надати інформацію на запит ОСОБА_1 від 29.03.2018; зобов`язано публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» повторно розглянути запит на публічну інформацію ОСОБА_1 від 29.03.2018.

Не погоджуючись з вказаним рішенням публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» звернулось із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення, як таке, що прийняте із порушенням норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового процесу, які з`явились у судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 29.03.2018 року ОСОБА_1 звернувся із запитом на публічну інформацію до ПАТ «Українська залізниця», в якому просив надати інформацію щодо умов контракту між ПАТ «Українська залізниця» та компанією «General Electric», а також умов лізингового контракту з банківською установою «Укрексімбанк».

ПАТ «Українська залізниця» листом від 04.04.2018 №ЦЦР-15/6 повідомила позивача про те, що умовами Рамкової угоди, яка була укладена між ПАТ «Укрзалізниця» та компанією «General Electric Transportation», а також умовами договору фінансового лізингу з АТ «Укрексімбанк» передбачена їх конфіденційність. Також було зазначено, що з інформацією стосовно співпраці ПАТ «Укрзалізниця» та «General Electric» можливо ознайомитися за посиланнями:

- :http://www.uz.gov.ua/press_center/up_to_date_topic/page-7/469730/;

- http://www.uz.gov.ua/press_center/up_to_date_topic/page-3/470290/.

21.06.2018 ОСОБА_1 звернувся із запитом на публічну інформацію до ПАТ «Українська залізниця», в якому просив надати інформацію про витрати ПАТ «Українська залізниця» та її структурних підрозділів на утримання матеріально-технічної бази та оплату праці працівників, які знаходяться на тимчасово непідконтрольних територіях Донецької та Луганської областей (ОРДЛО) за 2016, 2017 та 2018 роки.

До матеріалів справи позивачем в якості відповіді на запит від 21.06.2018 надано лист ПАТ «Українська залізниця» від 12.06.2018 №ЦЦІ-13/207 в якому зазначено, що витрати на утримання/ремонт матеріально-технічної бази та об`єктів власності, а також інші витрати пов`язані з діяльністю залізниці та об`єктів власності ПАТ «Укрзалізниця», що знаходяться на території ОРДЛО, за період 2016-2018 років відсутні. Щодо інформації про витрати на оплату праці працівників, які знаходяться/виконують обов`язки на території ОРДЛО за 2016-2018 роки було зазначено, що дана інформація включена до переліку відомостей, що містять конфіденційну інформацію.

Вважаючи вказані відмови необґрунтованими та протиправними, позивач звернувся із даним позовом до суду першої інстанції.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що інформація, яка міститься у відповідях на запити позивача є неповною та такою, що фактично не містить вичерпної відповіді на поставлені у запитах питання, що свідчить про допущення відповідачем в цій частині протиправних дій.

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що ПАТ «Укрзалізниця» при розгляді запитів позивача та направленні йому відповідей діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому у задоволенні позову необхідно відмовити повністю.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає доводи апелянта безпідставними, враховуючи наступне.

Статтею 1 Закону України "Про доступ до публічної інформації" (далі - Закон № 2939-VІ) визначено, що публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статті 5 Закону України "Про доступ до публічної інформації" доступ до інформації забезпечується шляхом систематичного та оперативного оприлюднення інформації: в офіційних друкованих виданнях; на офіційних веб-сайтах в мережі Інтернет; на єдиному державному веб-порталі відкритих даних; на інформаційних стендах; будь-яким іншим способом; надання інформації за запитами на інформацію.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про доступ до публічної інформації» запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 13 Закону N 2939-VI розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються:

1) суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання;

2) юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів;

3) особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб`єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов`язаної з виконанням їхніх обов`язків;

4) суб`єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них.

Статтею 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації» встановлено, що розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту. У разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Перелік підстав для відмови у задоволенні запиту на інформацію, закріплений частиною першою статті 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Так, згідно вимог даної статті розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком; не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону. Відповідь розпорядника інформації про те, що інформація може бути одержана запитувачем із загальнодоступних джерел, або відповідь не по суті запиту вважається неправомірною відмовою в наданні інформації.

З вищевказаного вбачається, що відмова у задоволенні запиту на інформацію повинна бути мотивованою.

Згідно з частиною першою статті 7 Закону № 2939-VІ конфіденційна інформація - інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб`єктів владних повноважень, та яка може поширюватися у визначеному ними порядку за їхнім бажанням відповідно до передбачених ними умов. Не може бути віднесена до конфіденційної інформація, зазначена в частині першій і другій статті 13 цього Закону.

Розпорядники інформації, визначені частиною першою статті 13 цього Закону, які володіють конфіденційною інформацією, можуть поширювати її лише за згодою осіб, які обмежили доступ до інформації, а за відсутності такої згоди - лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини (частина 2 ст. 7 Закону № 2939-VІ).

Ці положення узгоджуються з положеннями частини другої статті 32 Конституції України, відповідно до якої не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Умови, за яких можливо поширити конфіденційну інформацію, також передбачені частиною першою статті 29 Закону України «Про інформацію», відповідно до якої інформація з обмеженим доступом може бути поширена, якщо вона є суспільно необхідною, тобто є предметом суспільного інтересу, і право громадськості знати цю інформацію переважає потенційну шкоду від її поширення.

З урахуванням положень частини другої статті 7 Закону № 2939-VІ та частини другої статті 32 Конституції України суспільними інтересами (інтерес громадськості), у яких конфіденційна інформація може бути поширена, є лише інтереси національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Вимога частини першої статті 29 Закону України «Про інформацію» щодо встановлення переваги потенційної шкоди від поширення конфіденційної інформації над правом громадськості знати її відображає принцип пропорційності обмеження права, який є аспектом принципу верховенства права, передбаченого статтею 8 Конституції України і через призму якого досліджується правомірність будь-якого обмеження права, в тому числі права на отримання інформації.

Такий підхід також відповідає Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (статті 8) та практиці Європейського суду з прав людини, відповідно до яких втручання у право на приватність особи можливе, якщо воно ґрунтується на законі, переслідує легітимну мету та є необхідним у демократичному суспільстві.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України №10 від 29.09.2016 розпорядник повинен застосовувати «трискладовий тест» - вимоги, передбачені частиною другою статті 6 Закону № 2939-VІ, - з урахуванням особливостей вищевказаних положень. Застосування «трискладового тесту» в такому разі повинно здійснюватись таким чином:

1) встановлення відповідності обмеження доступу до запитуваної конфіденційної інформації одному із захищених інтересів (у справах щодо надання конфіденційної інформації, як правило, такими інтересами є захист репутації або прав інших людей, запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно);

2) встановлення можливості завдання істотної шкоди цим інтересам;

3) порівняння цієї потенційної шкоди з правом громадськості знати цю інформацію в інтересах національної безпеки, економічного добробуту чи прав людини. Якщо ця шкода не переважає суспільний інтерес в доступі до інформації, то конфіденційна інформація може бути розголошена і доступ до неї не може бути обмежений.

Таким чином, відмова у наданні інформації є обґрунтованою у разі, якщо розпорядник в листі вказує, якому саме з інтересів загрожує розголошення запитуваної інформації, в чому полягає істотність шкоди цим інтересам від її розголошення, чому шкода від оприлюднення такої інформації переважає право громадськості знати цю інформацію в інтересах національної безпеки, економічного добробуту чи прав людини.

Разом з тим, виходячи зі змісту наведених норм, об`єктивної оцінки наявних у справі доказів та викладених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що відповідь на запит позивача від 29.03.2018, оформлена листом ПАТ «Українська залізниця» від 04.04.2018 № ЦЦР-15/6, надано у встановлений законом строк (в межах п`яти робочих днів з дня отримання запиту).

Однак, інформація, яка міститься у відповіді на запит позивача є неповною та такою, що фактично не містить вичерпної відповіді на поставлені у запиті питання (у тому числі, не містить обґрунтування відмови у наданні інформації), що свідчить про допущення відповідачем в цій частині протиправних дій.

Щодо запиту позивача від 21.06.2018 колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 5 ст. 19 Закону України «Про доступ до публічної інформації» запит на інформацію має містити: ім`я (найменування) запитувача, поштову адресу або адресу електронної пошти, а також номер засобу зв`язку, якщо такий є; загальний опис інформації або вид, назву, реквізити чи зміст документа, щодо якого зроблено запит, якщо запитувачу це відомо; 3) підпис і дату за умови подання запиту в письмовій формі.

Всупереч вказаних норм позивачем до матеріалів справи надано копію запиту на якому не міститься підпису позивача. Крім того, позивачем також не надано доказів надсилання такого запиту на адресу відповідача, а також відомостей про те, у який саме спосіб він був надісланий до відповідача.

Разом з тим, позивачем в якості відповіді на запит від 21.06.2018 надано лист ПАТ «Українська залізниця» від 12.06.2018 № ЦЦІ-13/207.

Однак, як вірно було зазначено судом першої інстанції вказаний лист не може вважатись як відповідь на запит позивача, оскільки вона датована раніше ніж сам запит позивача.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що у листі від 12.06.2018 № ЦЦІ-13/207 зазначено, що вказаний лист є відповіддю на запит на публічну інформацію від 05.06.2018 №07-УЗ, направлений та підписаний заступником голови громадської організації «Залізниця без корупції» ОСОБА_2 .

В свою чергу, відповідач також зазначає, що відповідно до реєстраційної автоматизованої системи розгляду звернень громадян - інформація про подане звернення на публічну інформацію ОСОБА_1 датоване 21.06.2018 відсутня.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що позовні вимоги про зобов`язання відповідача надати в повному обсязі запитувану інформацію згідно запиту ОСОБА_1 від 21.06.2018 є безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають.

Разом із тим, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог шляхом визнання протиправними дій відповідача щодо необґрунтованої відмови надати інформацію на запит ОСОБА_1 від 29.03.2018, оформленої листом від 04.04.2018 № ЦЦР-15/6.

Згідно положень п. 4 ч. 2, п. 10 ч. 2 ст. 245 КАС України суд може прийняти рішення про: визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Враховуючи вищенаведене, у даному випадку належним і достатнім способом захисту прав позивача у межах даного спору є зобов`язання ПАТ «Українська залізниця» повторно розглянути запит на публічну інформацію позивача від 29.03.2018.

Доводи апелянта про те, що ПАТ «Українська залізниця» не є розпорядником запитуваної позивачем інформації та не може виступати відповідачем у даній справі не беруться колегією суддів до уваги, оскільки згідно зведеного переліку суб`єктів природних монополій Антимонопольного комітету України - публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» є суб`єктом природньої монополії, а тому в силу вищенаведених положень є розпорядником інформації.

Таким чином, проаналізувавши ці та всі інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують правильності висновків суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для часткового задоволення позову та вважає, що судом першої інстанції повно встановлено фактичні обставини справи, правильно визначено норми матеріального і процесуального права, які підлягають застосуванню, з дотриманням вимог ст. 159 КАС України.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 244, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.03.2019 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Василенко Я.М.

Судді: Кузьменко В.В.

Шурко О.І.

Повний текст постанови виготовлений 23.05.2019.