Справа № 320/1032/19
Суддя: Басай О.В.
Дата ухвалення: 2019-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2019 року м. Київ №320/1032/19

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Басая О.В., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету ради Пісківської селищної об`єднаної територіальної громади, третя особа: Управління соціального захисту населення Бородянської районної державної адміністрації, про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) з позовом до Виконавчого комітету ради Пісківської селищної об`єднаної територіальної громади (далі - відповідач), третя особа: Управління соціального захисту населення Бородянської районної державної адміністрації, в якому просить:

- визнати протиправними дії Виконавчого комітету ради Пісківської селищної об`єднаної територіальної громади щодо неприйняття рішення про виділення коштів з місцевого бюджету для проведення відшкодування (компенсаційної виплати) ОСОБА_1 100% вартості проїзних квитків за пільговий проїзд один раз на рік за 2016 - 2017 роки та не перерахування цих коштів до Управління соціального захисту населення Бородянської районної державної адміністрації для їх виплати;

- зобов`язати Виконавчий комітет ради Пісківської селищної об`єднаної територіальної громади прийняти рішення про виділення коштів з місцевого бюджету для проведення відшкодування (компенсаційної виплати) ОСОБА_1 100% вартості проїзних квитків за пільговий проїзд один раз на рік за 2016 - 2017 роки в сумі 879,93 грн. та перерахувати ці кошти до Управління соціального захисту населення Бородянської районної державної адміністрації для їх подальшої виплати;

- встановити судовий контроль за виконанням рішення суду шляхом зобов`язання Виконавчого комітету ради Пісківської селищної об`єднаної територіальної громади подати у двотижневий строк з моменту набрання рішенням законної сили звіт про виконання рішення суду.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона є постраждалою внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії та відповідно до норм Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" має право на безплатний проїзд один раз на рік до будь-якого пункту України і назад автомобільним або повітряним, або залізничним, або водним транспортом з правом першочергового придбання квитків. Скориставшись своїм правом позивач звернулась до відповідача із заявою, в якій просила виділити кошти для відшкодування вартості проїзних квитків за 2016-2017 роки в сумі 879,93 грн. Однак, відповідач відмовив у виділенні таких коштів з посиланням на те, що Бородянською районною радою не було прийнято Програму здійснення компенсації особам, віднесених до категорії 1 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, вартості проїзду один раз на рік до будь-якого населеного пункту України і назад певним видом транспорту на 2016-2017 роки, а тому була відсутня можливість в перерахуванні коштів до Бородянського УСЗН.

Позивач вважає такі дії відповідача неправомірними, оскільки з 1 січня 2016 органам місцевого самоврядування передані повноваження ухвалювати рішення про надання пільг з послуг зв`язку, інших передбачених законодавством пільги, на компенсацію за пільговий проїзд окремих категорій громадян.

При цьому, позивач зауважила, що у відповіді на її заяву відповідач підтвердив, що він зобов`язаний забезпечувати реалізацію права окремих категорій громадян, у тому числі громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 та 2 категорії на проїзд 1 раз на рік шляхом перерахування коштів до Бородянського УСЗН.

Відповідач позов не визнав та подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив суд відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що орган місцевого самоврядування Виконавчого комітету ради Пісківської селищної об`єднаної територіальної громади не є розпорядником бюджетних коштів нижчого рівня для виконання програм, пов`язаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Водночас, відповідач зауважив, що розпорядником бюджетних коштів нижчого рівня для виконання таких програм є Управління соціального захисту населення Бородянської районної державної адміністрації.

Крім того, відповідач зазначив, що компенсації за пільговий проїзд окремих категорій громадян за 2016 рік здійснювались Пісківською селищною радою, яка була в підпорядкуванні Бородянської РДА, а орган місцевого самоврядування Виконавчий комітет ради Пісківської селищної об`єднаної територіальної громади створений як юридична особа лише 28.02.2017, а тому у нього відсутній обов`язок здійснювати таку компенсацію.

Третя особа правом на подання пояснень щодо позову та щодо відзиву на позовну заяву не скористалась.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 11.03.2019 відкрито спрощене позовне провадження в даній адміністративній справі та призначено судове засідання.

Протокольною ухвалою від 23.04.2019 суд вирішив здійснювати розгляд даної адміністративної справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши позовну заяву, оцінивши письмові докази, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 , виданим Бородянським РВ ГУ МВС України в Київській області 21 жовтня 1997 року (том 1, а.с. 12-13).

Позивач є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_3 , виданим 26.08.1998 Київською облдержадміністрацією, та вкладкою №109715 до посвідчення категорії 1 серії НОМЕР_3 , виданим 19.12.2001 Київською обласною державною адміністрацією (том 1, а.с. 14).

Як вбачається з матеріалів справи, в жовтні 2016 року позивач їздила залізничним транспортом з м. Києва до смт. Батьово Закарпатської області та назад, що підтверджується посадочними документами, які є підставою для проїзду (том 1, а.с. 15).

У жовтні 2017 року позивач їздила залізничним транспортом з м. Києва до смт. Батьово Закарпатської області та назад з м. Мукачево Закарпатської області до м. Києва, що підтверджується посадочними документами, які є підставою для проїзду (том 1, а.с. 16).

У 2017 році позивач звернулась до Управління соціального захисту населення Бородянської районної державної адміністрації із зверненням щодо виплати компенсації за проїзд один раз на рік відповідно до п. 19 ч. 1 ст. 20 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Листом від 28.02.2017 №854/08 Управління соціального захисту населення Бородянської районної державної адміністрації повідомило позивача, що у відповідності до п. 19 ч. 1 ст. 20 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" громадяни віднесені до категорії 1, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, мають право на 100 процентну знижку вартості проїзду один раз на рік до будь-якого пункту України і назад автомобільним або повітряним, або залізничним або водним транспортом.

У даному листі Управління соціального захисту населення Бородянської районної державної адміністрації роз`яснило, що в Законі України "Про Державний бюджет на 2017 рік" та пов`язаних з цим змін до законодавства було визначено право органів місцевого самоврядування за їх рішенням за рахунок коштів місцевого бюджету здійснювати виплату компенсації вартості квитків на транспортному засобі (автомобільному, повітряному або залізничному) до одного населеного пункту України і назад. Так, Управлінням було винесено клопотання до Бородянської районної ради про виділення коштів з районного бюджету на фінансування таких пільг, як проїзд 1 раз на рік, на пільгове перевезення пасажирів автомобільним транспортом та відшкодування пільговим категоріям абонентної плати за користування телефоном, яке було розглянуто Постійною комісією районної ради з питань соціально-економічного розвитку, бюджету та фінансів, розвитку цінних паперів та інших фінансових інструментів. За результатами розгляду вказаного клопотання члени президії внесли пропозицію рекомендувати сільським та селищним радам вивчити дані питання фінансування вище зазначених пільг за рахунок місцевих бюджетів. Проте, вивчивши дані питання сільськими та селищними головами було вирішено профінансувати тільки пільгове перевезення пасажирів автомобільним транспортом в межах Бородянського району.

При цьому, Управління соціального захисту населення Бородянської районної державної адміністрації у даному листі повідомила позивача також про те, що на даний час в місцевому бюджеті не передбачено видатків на компенсацію проїзду один раз на рік, а тому прийом квитків управлінням соціального захисту населення у 2017 році не здійснюється (том 1, а.с. 20).

10 грудня 2018 року позивач звернулась до Виконавчого комітету ради Пісківської селищної об`єднаної територіальної громади із заявою, в якій просила прийняти рішення та виділити кошти для відшкодування вартості проїзних квитків за 2016-2017 роки в сумі 879,93 грн. (том 1, а.с. 17).

До вказаної заяви позивачем було додано: посадочні документи в кількості 4 шт.; копію посвідчення серії А №121031; копію паспорта; копію ідентифікаційного коду; копію рахунку для зарахування коштів.

Листом від 13.12.2018 №1263 Виконавчий комітет ради Пісківської селищної об`єднаної територіальної громади повернув позивачу подані документи та повідомив, що Пісківська селищна об`єднана територіальна громада зобов`язана забезпечувати реалізацію права окремих категорій громадян, в даному випадку громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 та 2 категорії на проїзд 1 раз на рік шляхом перерахування коштів до Бородянського УСЗН на основі Програми здійснення компенсації особам, віднесених до категорії 1 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, вартості проїзду один раз на рік до будь-якого населеного пункту України і назад певним видом транспорту на 2016-2017 роки, але Бородянською районною радою не була прийнята вищевказана програма, у зв`язку з чим була відсутня можливість перерахування коштів (том 1, а.с. 18).

Також, з матеріалів справи вбачається, що Бородянська районна державна адміністрація листом від 14.09.2019 №09-22-09 повідомила позивача, що Пісківська селищна ОТГ зобов`язана забезпечувати реалізацію права окремих категорій громадян, в даному випадку громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 та 2 категорії на проїзд 1 раз на рік шляхом перерахування коштів до Бородянського УСЗН на основі Програми здійснення компенсації особам, віднесених до категорії 1 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, вартості проїзду один раз на рік до будь-якого населеного пункту України і назад певним видом транспорту на 2016-2017 роки. Однак, у зв`язку з тим, що Бородянською районною радою не було прийнято вищевказану програму, кошти на відшкодування пільгового проїзду за 2016-2017 року не були перераховані (том 1, а.с. 19).

Вважаючи протиправними дії відповідача щодо неприйняття рішення про виділення коштів з місцевого бюджету для проведення відшкодування вартості проїзних квитків за 2016-2017 роки, позивач звернулась з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Спеціальним законом, який визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, є Закон України від 28.02.1991 №796-XII "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі - Закон №796-XII).

Статтею 20 Закону №796-XII встановлено компенсації та пільги громадянам, віднесеним до категорії 1.

Так, пунктом 19 частини 1 статті 20 Закону №796-XII передбачено, що особам, віднесеним до категорії 1 (пункт 1 статті 14), надаються такі гарантовані державою компенсації та пільги, а саме безплатний проїзд один раз на рік до будь-якого пункту України і назад автомобільним або повітряним, або залізничним, або водним транспортом з правом першочергового придбання квитків.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_3 , виданим 26.08.1998 Київською облдержадміністрацією, та вкладкою №109715 до посвідчення категорії 1 серії НОМЕР_3 , виданим 19.12.2001 Київською обласною державною адміністрацією (том 1, а.с. 14).

Відповідно до проїзних документів, у жовтні 2016 року позивач здійснила проїзд залізничним транспортом 14.10.2016 з м. Києва до смт. Батьово Закарпатської області та 21.10.2016 у зворотному напрямку та витратила на такий проїзд 433,72 грн. (том 1, а.с. 15).

У жовтні 2017 року позивач здійснила проїзд залізничним транспортом 06.10.2017 з м. Києва до смт. Батьово Закарпатської області та 13.10.2016 у зворотному напрямку з м. Мукачево Закарпатської області до м. Києва та витратила на такий проїзд 446,21 грн. (том 1, а.с. 16).

Абзацами 1, 2 пункту 13 Порядку використання коштів державного бюджету для виконання програм, пов`язаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.09.2005 №936 (у редакції до 26.10.2016) (далі - Постанова №936), було передбачено, що відшкодування громадянам один раз на рік вартості проїзду міжміським транспортом до будь-якого населеного пункту України та у зворотному напрямку (без врахування пересадок) здійснюється за рахунок відповідних субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетом та за місцем реєстрації громадян на підставі проїзних квитків, пред`явлених управлінню (відділу) праці та соціального захисту населення райдержадміністрації, виконкому міських, районних у містах рад. При цьому сума відшкодування вартості проїзду залізничним транспортом не повинна перевищувати вартості проїзду у плацкартному або купейному вагоні швидкого поїзду, а також у вагонах другого класу швидкісного поїзду.

Разом з тим, постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2016 №759 "Про внесення змін до постанов Кабінету Міністрів України від 20.09.2005 №936 та від 14.05.2015 №285" було внесено зміни до Постанови №936, якими виключено абзаци 1 та 2 пункту 13, що встановлювали відшкодування громадянам один раз на рік вартості проїзду за рахунок відповідних субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на підставі проїзних квитків, поданих управлінню соціального захисту населення.

Однак, виключення вищевказаного положення із пункту 13 Порядку, що передбачав механізм відшкодування громадянам один раз на рік вартості проїзду міжміським транспортом, на думку суду, не може бути підставою для не проведення виплати компенсації вартості квитків на проїзд за 2016-2017 роки з огляду на положення статті 22 Конституції України та є невиправданим втручанням в право ОСОБА_1 , передбачене статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Крім того, суд враховує, що гарантоване право осіб, постраждалих від наслідків Чорнобильської катастрофи, на компенсацію безплатного проїзду один раз на рік до будь-якого пункту України і назад в повному обсязі визначено пунктом 19 частини 1 статті 20 Закону №796-XII, а Закон України має вищу юридичну силу над постановою Кабінету Міністрів України, у зв`язку з чим громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи і віднесені до 1-ї категорії, гарантується відповідне право на відшкодування вартості проїзду.

Отже, враховуючи встановлені обставини, суд приходить до висновку, що позивач має право на компенсацію в повному обсязі вартості проїзду залізничним транспортом до будь-якого населеного пункту України та у зворотному напрямку один раз на рік.

З приводу посилання відповідача на те, що Виконавчий комітет ради Пісківської селищної об`єднаної територіальної громади не є розпорядником бюджетних коштів нижчого рівня для виконання програм, пов`язаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, суд зазначає наступне.

Дійсно Порядком використання коштів державного бюджету для виконання програм, пов`язаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.09.2005 №936, передбачено, що розпорядниками бюджетних коштів нижчого рівня за програмами є структурні підрозділи з питань соціального захисту населення обласних і Київської міської держадміністрацій, структурні підрозділи з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (крім м. Києва) рад, Фонд соціального захисту інвалідів.

Водночас, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24.12.2015 №911-VIII, який набрав чинності 01 січня 2016 року, були внесені зміни у Закон України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Так, зокрема, статтю 63 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" було викладено в новій редакції, якою визначено, що фінансування витрат, пов`язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного і місцевого бюджетів та інших джерел, не заборонених законодавством".

Отже, починаючи з 01 січня 2016 року фінансування витрат, зокрема, на компенсацію вартості проїзду залізничним транспортом до будь-якого населеного пункту України та у зворотному напрямку один раз на рік громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи і віднесені до 1-ї категорії, здійснюється, зокрема, за рахунок коштів місцевого бюджету.

Так, згідно зі статтею 28 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать власні (самоврядні) повноваження, зокрема, здійснення в установленому порядку фінансування видатків з місцевого бюджету.

Статтею 34 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачені повноваження виконавчих органів сільських, селищних, міських рад у сфері соціального захисту населення.

Відповідно до вимог вказаної статті до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать делеговані повноваження, зокрема, вирішення відповідно до законодавства питань про надання компенсацій і пільг громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, в інших випадках, передбачених законодавством.

Згідно з підпунктом "ґ" пункту 3 частини 1 статті 91 Бюджетного кодексу України до видатків місцевих бюджетів, що можуть здійснюватися з усіх місцевих бюджетів, належать видатки на компенсаційні виплати за пільговий проїзд окремих категорій громадян.

З системного аналізу чинного законодавства України випливає, що громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи і віднесені до 1-ї категорії, гарантується відповідне право на відшкодування один раз на рік вартості проїзду, зокрема, залізничним транспортом, і вирішення цього питання віднесено до повноважень виконавчих органів місцевого самоврядування згідно зі статтею 34 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні".

Суд зауважує, що чинне законодавство України не надає виконавчим органам місцевого самоврядування право встановлювати будь-які обмеження щодо їх використання особами, які мають на них право.

Крім того, у відповіді на звернення позивача відповідач зазначив, що Пісківська селищна об`єднана територіальна громада зобов`язана забезпечувати реалізацію права окремих категорій громадян, в даному випадку громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 та 2 категорії на проїзд 1 раз на рік шляхом перерахування коштів до Бородянського УСЗН на основі Програми здійснення компенсації особам, віднесених до категорії 1 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, вартості проїзду один раз на рік до будь-якого населеного пункту України і назад певним видом транспорту на 2016-2017 роки.

Щодо посилання відповідача на те, що Бородянською районною радою не була прийнята Програма здійснення компенсації особам, віднесених до категорії 1 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, вартості проїзду один раз на рік до будь-якого населеного пункту України і назад певним видом транспорту на 2016-2017 роки, у зв`язку з чим була відсутня можливість перерахування коштів, то такі доводи не приймаються судом до уваги, оскільки відсутність механізму проведення вказаної компенсації не позбавляє особу наданого їй Законом права на її отримання.

Крім того, органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх обов`язків, що узгоджується з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Кечко проти України", "Бурдов проти Росії").

Така ж правова позиція викладена Конституційним Судом України в рішеннях від 20.03.2002 №5-рп/2002, від 17.03.2004 №7-рп/2004, від 01.12.2004 №20-рп/2004, від 09.07.2007 № 6-рп/2007, в яких зазначено про неможливість поставити гарантовані законом виплати, пільги тощо в залежність від видатків бюджету.

Неодноразово і Верховний Суд України у своїх рішеннях вказував на те, що відсутність чи скорочення бюджетних асигнувань не може бути підставою для зменшення будь-яких виплат (постанови Верховного Суду України від 22.06.2010 у справі № 21-399во10, від 07.12.2012 у справі №21-977во10, від 03.12.2010 у справі № 21- 44а10).

Крім того, суд вважає безпідставними доводи відповідача про те, що компенсація вартості проїзду громадян за 2016 рік відбувалась Пісківською селищною радою, а тому у Виконавчого комітету ради Пісківської селищної об`єднаної територіальної громади не виникає обов`язку щодо здійснення такої компенсації, оскільки у відповідності до статті 2.14.1 Статуту Пісківської селищної об`єднаної територіальної громади (https://piskivska-gromada.gov.ua/statut-gromadi-12-46-57-18-07-2016/), Рада є правонаступником прав та обов`язків всіх місцевих рад територіальних громад, що об`єдналися.

Отже, враховуючи встановлені обставини, суд приходить до висновку, що відповідач повинен був прийняти рішення про виділення коштів з місцевого бюджету для проведення відшкодування (компенсаційної виплати) ОСОБА_1 100% вартості проїзних квитків за пільговий проїзд один раз на рік за 2016 - 2017 роки та перерахувати ці кошти до Управління соціального захисту населення Бородянської районної державної адміністрації для їх подальшої виплати.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача прийняти рішення про виділення коштів з місцевого бюджету для проведення відшкодування (компенсаційної виплати) ОСОБА_1 100% вартості проїзних квитків за пільговий проїзд один раз на рік за 2016 - 2017 роки в сумі 879,93 грн. та перерахувати ці кошти до Управління соціального захисту населення Бородянської районної державної адміністрації для їх подальшої виплати, то суд вважає, що задоволення даної вимоги є належним способом відновлення порушеного права позивача, а також слугуватиме меті усунення порушень, допущених відповідачем у спірних правовідносинах, з огляду на наступне.

Суд враховує судову практику Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі Чахал проти Об`єднаного Королівства (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності небезпідставної заяви за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Засіб захисту повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про те, що задоволення позовних вимог щодо зобов`язання відповідача вчинити певні дії є дотриманням судом гарантій на те, що спір між сторонами буде остаточно вирішений.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню у повному обсязі.

Щодо вимог позивача про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення шляхом подання звіту, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

З наведеного слідує, що повноваження адміністративного суду накладати на суб`єкта владних повноважень зобов`язання подати звіт про виконання рішення суду є правом суду, а не його обов`язком, реалізація якого можлива у випадку доведення позивачем або встановлення судом під час розгляду справи, що за відсутності такого контролю рішення суду залишиться не виконаним, чи для його виконання доведеться докласти значних зусиль.

Будь-яких пояснень на обґрунтування необхідності покладення на відповідача додаткового обов`язку під час виконання судового рішення позивач у позовній заяві не зазначив. У свою чергу судом під час розгляду справи обставин, які б вимагали встановлення судового контролю, не встановлено.

З урахуванням викладеного вимоги позивача про встановлення судового контролю задоволенню не підлягають.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позивач відповідно до приписів статті 5 Закону України "Про судовий збір" від 08.07.2011 №3674-VI звільнений від сплати судового збору, а доказів понесення сторонами інших витрат, пов`язаних з розглядом справи, суду не надано, судові витрати розподілу та стягненню зі сторін не підлягають.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними дії Виконавчого комітету ради Пісківської селищної об`єднаної територіальної громади щодо неприйняття рішення про виділення коштів з місцевого бюджету для проведення відшкодування (компенсаційної виплати) ОСОБА_1 100% вартості проїзних квитків за пільговий проїзд один раз на рік за 2016 - 2017 роки та не перерахування цих коштів до Управління соціального захисту населення Бородянської районної державної адміністрації для їх виплати.

Зобов`язати Виконавчий комітет ради Пісківської селищної об`єднаної територіальної громади прийняти рішення про виділення коштів з місцевого бюджету для проведення відшкодування (компенсаційної виплати) ОСОБА_1 100% вартості проїзних квитків за пільговий проїзд один раз на рік за 2016 - 2017 роки в сумі 879,93 грн. та перерахувати ці кошти до Управління соціального захисту населення Бородянської районної державної адміністрації для їх подальшої виплати.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Басай О.В.