Справа № 1.380.2019.002559
Суддя: Коморний Олександр Ігорович
Дата ухвалення: 2019-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №1.380.2019.002559
У Х В А Л А

з питань забезпечення позову

23 травня 2019 року м.Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Коморного О.І.,

секретар судового засідання Бабич Ю.Б.,

за участю без виклику

розглянув у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову в справі за позовом ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування рішення Івано-Франківської селищної ради Яворівського району Львівської області, визнання протиправною бездіяльності та зобов`язати вчинити дії.

Встановив:

ОСОБА_1 21.05.2019 року звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Івано-Франківської селищної ради Яворівського району Львівської області №816 від 09.07.2018 року «Про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення садівництва ОСОБА_2 »;

- визнати протиправною бездіяльність Івано-Франківської селищної ради Яворівського району Львівської області щодо неприйняття рішення за заявою ОСОБА_1 від 17 квітня 2019 року;

- зобов`язати Івано-Франківську селищну раду Яворівського району Львівської області на найближчому пленарному засіданні чергової сесії розглянути заяву ОСОБА_1 від 17 квітня 2019 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення індивідуального садівництва та прийняти рішення відповідно до частини 3 статті 123 Земельного Кодексу України.

Разом з позовною заявою позивач подав заяву вх.№ 17603 про забезпечення позову шляхом :

- заборони Івано-Франківській селищній раді Яворівського району Львівської області та ОСОБА_2 вчиняти будь-які дії по оформленню та видачі будь-яких документів на право власності чи користування на земельну ділянку по АДРЕСА_1 .

Заява мотивована тим, що оскарженим рішенням відповідача №816 від 09.07.2018 року, надано дозвіл ОСОБА_2 на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення садівництва орієнтовною площею 0,06 га в АДРЕСА_1 . Позивач переконаний, що, як учасник бойових дій, має першочергове право на приватизацію земельної ділянки. Зазначає, що 17.04.2019 року звертався із заявою до голови Івано-Франківської селищної ради про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 0,06 га для ведення садівництва в АДРЕСА_2 Івано-Франкове АДРЕСА_1 , однак на даний час така заява на сесії сільської ради не розглядалася, рішення не прийнято. Вважає, що оскільки спірній земельній ділянці присвоєно кадастровий номер та 19.02.2019 року Відділом в Яворівському районі ГУ Держгеокадастру у Львівській області здійснена її державна реєстрація, то наступним рішенням селищної ради має бути затверджений проект землеустрою та передача земельної ділянки у власність ОСОБА_2 .. На думку позивача, існує очевидна небезпека щодо оформлення права власності ОСОБА_2 на спірну земельну ділянку, що може ускладнити виконання рішення суду по даній справі. Вважає, що очевидними є ознаки протиправності оскаржуваного рішення. Відтак стверджує, що виникла невідкладна необхідність застосування заходів забезпечення позову шляхом заборони Івано-Франківській селищній раді Яворівського району Львівської області та ОСОБА_2 вчиняти будь-які дії по оформленню та видачі будь-яких документів на право власності чи користування на земельну ділянку по АДРЕСА_1 до вирішення справи по суті та набрання рішенням суду законної сили.

Згідно ч.1 ст. 154. Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України) заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

При вирішенні заяви про забезпечення позову суд керується ч.1 ст.2 КАС України відповідно до якої завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Забезпечення позову згідно ч.2 ст. 150 КАС України допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Суд відповідно до ч.1 ст.150 КАС України за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Згідно ч.1 ст.151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Суд згідно ч.2 ст. 151 КАС України може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання судового рішення у разі задоволення позовних вимог. Заходи забезпечення позову вживаються судом з метою захисту прав та інтересів позивача на час розгляду справи та не можуть вирішувати спірні правовідносини по суті.

Підстави для вжиття заходів забезпечення позову є оціночними, тому містять небезпеку для застосування заходів забезпечення позову всупереч цілям цієї статті при формальному дотриманні її вимог. Суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, наявних в справі встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів позивача в адміністративному процесі, механізмом, що покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення, прийнятого у адміністративній справі. В ухвалі про забезпечення позову суд наводить мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Великою Палатою Верховного Суду у рішенні від 28.03.2018 у справі № 800/521/17 (ЄДРСР 73082059) зазначено, що позов не може бути забезпечено таким способом, що фактично підмінює собою судове рішення у справі та вирішує позовні вимоги до розгляду справи по суті.

Відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Заходи забезпечення позову повинні відповідати і бути співмірними заявленим позовним вимогам, мають бути безпосередньо пов`язаними з предметом спору, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення.

При розгляді заяви про вжиття заходів забезпечення позову суд оцінює обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням:

- розумності, обґрунтованості й адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;

- забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників процесу;

- наявності зв`язку між конкретним видом, що застосовується для забезпечення позову, і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий вид забезпечення забезпечити фактичне виконання рішення суду у разі його задоволення;

- імовірності виникнення утруднень для виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів;

- необхідності у зв`язку із вжиттям заходів запобігти порушенню прав та інтересів інших осіб, в тому числі, й осіб, які не приймають участь у розгляді справи.

Подана заява про забезпечення позову має на меті заборонити Івано-Франківській селищній раді Яворівського району Львівської області та ОСОБА_2 вчиняти будь-які дії по оформленню та видачі будь-яких документів на право власності чи користування на земельну ділянку по АДРЕСА_1 , оскільки у разі задоволення позову, такі дії призведуть до неможливості відновлення порушених прав або потребуватимуть значних зусиль, часу та витрат.

Суд зазначає, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування у межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону (частина 1 статті 116 Земельного кодексу України).

Згідно частини 6 статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені у одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Відповідно до частини 7 статті 118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Частиною 8 статті 118 Земельного кодексу України визначено, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність (частина 9 статті 118 Земельного кодексу України).

Згідно частини 10 статті 118 Земельного кодексу України відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

Наведеними нормами встановлено підстави, порядок, строки передачі земельної ділянки у власність громадян.

Надання дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність є однією із процедур отримання земельних ділянок у власність, а факт отримання дозволу на розробку проекту землеустрою не означає позитивного рішення про надання земельних ділянок у власність, тому подана заява про забезпечення позову є передчасною, оскільки надання такого дозволу, не означає позитивного рішення про надання земельної ділянки у власність. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 27.02.2018 у справі № 545/808/17 (ЄДРСР 72532460).

Суд зазначає, що позивачем у обґрунтування заяви про забезпечення позову не наведено обґрунтованих мотивів з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди його правам, свободам та інтересам.

Досліджуючи зміст поданої заяви та додатків до неї, судом не виявлено обставин, що б свідчили про наявність очевидних ознак протиправності дій відповідача.

Зазначене свідчить про непропорційність та неспівмірність заявлених заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч.1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Суд згідно ч.1 ст. 90 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Суд дійшов висновку, що не вжиття заходів забезпечення позову, про які просить позивач, не може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у даній справі.

З урахуванням вищевикладеного та встановлених судом на підставі поданих заявником доказів фактичних обставин справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 77, 90, 150-154, 248 КАС України, суд -

постановив :

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову в справі за позовом ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування рішення Івано-Франківської селищної ради Яворівського району Львівської області, визнання протиправною бездіяльність та зобов`язати вчинити дії, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_2 відмовити.

Відповідно до ч.8 ст. 154 КАС України ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається через Львівський оружний адміністративний суд протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Повний текст ухвали складений 24.05.2019 р.

Суддя Коморний О.І.