Справа № 194/851/19
Суддя: Корягін В. О.
Дата ухвалення: 2019-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 194/851/19
Номер провадження № 2-а/194/9/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2019 року м. Тернівка

Тернівський міський суд Дніпропетровської області в складі:

Головуючого судді - Корягіна В.О.

за участю секретаря судового засідання - Шеймухової А.В.,

позивача - ОСОБА_1 ,

відповідача - ОСОБА_2 .,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду міста Тернівки адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до посадової особи інспектора Тернівського ВП Павлоградського ВП ГУНП в Дніпропетровській області лейтенанта поліції Єрмолаєва Дениса Олексійовича, третя особа: Тернівський ВП Павлоградського ВП ГУНП в Дніпропетровській області, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до посадової особи інспектора Тернівського ВП Павлоградського ВП ГУНП в Дніпропетровській області лейтенанта поліції Єрмолаєва Д.О., третя особа: Тернівський ВП Павлоградського ВП ГУНП в Дніпропетровській області, скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення. Зазначив, що він 26 квітня 2019 року керував транспортним засобом АЗЛК д/н НОМЕР_1 у м. Тернівка і шукав місце для паркування свого автомобіля та зупинився пропустивши знак стоянка заборонена, оскільки не помітив його, бо на висоту, на яку встановлений даний знак, водії в процесі руху не підіймають голову, щоб не створити аварійну ситуацію, вважає, що даний знак встановлений з порушенням норм ДСТУ. До нього одразу ж підійшов працівник поліції і повідомив, що ним порушено вимоги дорожнього знаку 3.35 «Стоянка заборонена» та склав постанову про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративний штраф в розмірі 255 грн.

Вважає, що дана постанова є незаконною та підлягає скасуванню, оскільки інспектор не роз`яснив йому права та обов`язки, визначені ст. 63 Конституції України та ст. ст. 307, 308, 268, 287-289 КУпАП, відмовив у клопотанні про відкладення розгляду справи у зв`язку з його необхідністю скористатися юридичною допомогою, не дав можливості користуватися допомогою адвоката, склав постанову на місці правопорушення, постанова не містить відомостей щодо здійснення фіксації правопорушення, до матеріалів справи не долучено відеозапис з нагрудних камер працівників патрульної поліції, які здійснювали оформлення матеріалів справи про адміністративне правопорушення. Йому відповідачем надана неякісна копія постанови, оскільки в ній не можливо визначити де працює посадова особа, що склала постанову, відсутній порядок сплати штрафу та правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження, та взагалі копію постанови неможливо прочитати оскільки вона не якісна. Дорожній знак, який він не помітив, встановлений з порушенням п. 10.1.1. ДСТУ 4100-2014 «Знаки дорожні. Загальні технічні умови. Правила застосування». Інспектор не взяв до уваги, його пояснення, що правопорушення не є тяжким і не призвело до будь-яких негативних наслідків, та просив звільнити від покарання обмежившись усним зауваженням. Інспектор склав постанову на місці правопорушення, не запросивши його до підрозділу патрульної поліції для розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Просить скасувати постанову про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн. по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДПО18 № 271533 від 26 квітня 2019 року; справу про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі закрити.

Позивач в судовому засіданні позовну заяву підтримав в повному обсязі та суду пояснив, що він зупинив транспортний засіб в зоні дорожнього знаку «Стоянка заборонена», бо не помітив той знак, оскільки він встановлений з порушення норм ДСТУ висів дуже високо, понад 6 метрів, а коли його побачив, то взагалі не зрозумів що він означає, бо на ньому лінія розташована з верхнього правого кута в лівий нижній кут, а в Правилах дорожнього руху України такого знаку не має.

Відповідач в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову, оскільки знак стоїть правильно, бо висота значення не має. Так, дійсно на дорожньому знаку лінія розташована з верхнього правого кута в лівий нижній кут. При складанні постанови права та обов`язки правопорушнику були роз`яснені, суть правопорушення роз`яснена, та був повідомлений про строки та порядок оскарження постанови. Під час складання постанови фото та відео фіксація не проводилася, правопорушник письмових пояснень не надавав.

Суд вислухавши позивача, відповідача, дослідивши письмові докази, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно статті 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст.7 КУпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно ст.77 КАСУ кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

В пункті 2 розділу ІІІ наказу №1395 від 07 листопада 2015 року затвердженого в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за №1408/27853 «Про затвердження Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» зазначено, що постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені ст.126 КпАП України, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

На підставі п. 5 ч. 1 ст. 213 КУпАП, справи про адміністративні правопорушення розглядаються органами Національної поліції, органами державних інспекцій та іншими органами (посадовими особами), уповноваженими на те цим Кодексом.

У відповідності до ст. 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені частини перша, друга, третя і п`ята статті 122 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Згідно ч. 2 ст. 258 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Відповідно до ч. 4 ст. 258 КУпАП, у випадках, передбачених частиною першою другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

З наведеного вбачається, що у випадку вчинення особами адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122 КУпАП, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, протокол про адміністративне правопорушення не складається та уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст.283 КУпАП.

Відповідно до висновків, викладених у Рішенні Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року у справі № 5-рп/2015, складання протоколу про адміністративне правопорушення та розгляд уповноваженим органом (посадовою особою) справи про таке правопорушення належать до різних стадій адміністративного провадження. Перелік адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення, є вичерпним і може бути змінений лише законом.

Отже, посилання позивача на рішення Конституційного Суду України від 26.05.2015р. (справа №5-рп/2015), яким надано тлумачення словосполученням «на місці вчинення правопорушення» і «за місцем його вчинення», суд вважає необґрунтованими, оскільки вже після прийняття Конституційним Судом України зазначеного рішення, норми КУпАП та, зокрема, ст.258 цього Кодексу зазнали змін, в результаті чого на справи, які віднесено до компетенції Національної поліції розповсюджуються вимоги ч.4 ст. 258 КУпАП - постанова у справі про адміністративне правопорушення виноситься на місці вчинення правопорушення.

Отже, відповідач мав право винести постанову про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 122 КУпАП на місці вчинення правопорушення.

Однак, згідно ст.293 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає зокрема, рішення про скасування постанови і закриття справи.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ч. 1 ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Згідно ст. 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчинення, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів. Згідно принципу законності накладення адміністративного стягнення, підставою притягнення особи до адміністративної відповідальності та застосування до неї заходів адміністративного стягнення є протиправність діяння (стягнення може бути накладено тільки тоді, коли в діянні особи встановлений склад правопорушення), а також протиправні діяння особи ознак правопорушення, передбачених конкретною правовою нормою, і кваліфікація цих діянь за відповідною статтею).

В п. 10.1.1. ДСТУ 4100-2014 «Знаки дорожні. Загальні технічні умови. Правила застосування» зазначено, що дорожні знаки потрібно розташовувати так, щоб їх добре бачили учасники дорожнього руху як у світлий, так і в темний час доби, була забезпечена зручність експлуатування і обслуговування, а також було неможливе їх ненавмисне пошкодження. При цьому вони не повинні бути затулені від учасників дорожнього руху будь-якими перешкодами (зеленими насадженнями, щоглами зовнішнього освітлення тощо). Під час розташування дорожніх знаків повинна бути забезпечена спрямованість інформації, яку вони передають, тільки до тих учасників руху, для яких її призначено. Дорожні знаки повинні бути видимі на відстані не менше ніж 100 м за напрямком руху.

Відповідно п. 15.9 Правил дорожнього руху України зупинка забороняється: на залізничних переїздах; на трамвайних коліях (крім випадків, обумовлених пунктом 15.8 цих Правил); на естакадах, мостах, шляхопроводах і під ними, а також у тунелях; на пішохідних переходах і ближче 10 м від них з обох боків, крім випадків надання переваги в русі; на перехрестях та ближче 10 м від краю перехрещуваної проїзної частини за відсутності на них пішохідного переходу, за винятком зупинки для надання переваги в русі та зупинки проти бокового проїзду на Т-подібних перехрестях, де є суцільна лінія розмітки або розділювальна смуга; у місцях, де відстань між суцільною лінією розмітки, розділювальною смугою чи протилежним краєм проїзної частини і транспортним засобом, що зупинився, менше 3 м; ближче 30 м від посадкових майданчиків для зупинки маршрутних транспортних засобів, а коли їх немає - ближче 30 м від дорожнього знака такої зупинки з обох боків; ближче 10 м від позначеного місця виконання дорожніх робіт і в зоні їх виконання, де це створить перешкоди технологічним транспортним засобам, що працюють; у місцях, де буде неможливим зустрічний роз`їзд або об`їзд транспортного засобу, що зупинився; у місцях, де транспортний засіб закриває від інших водіїв сигнали світлофора або дорожні знаки; ближче 10 м від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду.

Згідно п. 15.10 Правил дорожнього руху України стоянка забороняється: у місцях, де заборонена зупинка; на тротуарах (крім місць, позначених відповідними дорожніми знаками, встановленими з табличками); на тротуарах, за винятком легкових автомобілів та мотоциклів, які можуть бути поставлені на краю тротуарів, де для руху пішоходів залишається щонайменше 2 м; ближче 50 м від залізничних переїздів; поза населеними пунктами в зоні небезпечних поворотів і випуклих переломів поздовжнього профілю дороги з видимістю або оглядовістю менше 100 м хоча б в одному напрямку руху; у місцях, де транспортний засіб, що стоїть, зробить неможливим рух інших транспортних засобів або створить перешкоду для руху пішоходів; ближче 5 м від контейнерних майданчиків та/або контейнерів для збирання побутових відходів, місце розміщення або облаштування яких відповідає вимогам законодавства; на газонах.

В судовому засіданні було оглянуто фотознімок дорожнього знаку, який надано позивачем до позовної заяви, та з якого вбачається, що дорожній знак є добре видимим за напрямком руху, та його добре видно. Крім того, з оглянутого фотознімку вбачається, що дорожній знак «Стоянку заборонено» розташований не правильно, тобто лінія розташована з верхнього правого кута в лівий нижній кут, а в Правилах дорожнього руху України дорожній знак 3.35 «Стоянку заборонено» лінія розташована з верхнього лівого кута в правий нижній кут.

Натомість, доводи позивача про те, що дорожній знак 3.35 Правил дорожнього руху України встановлений з порушеннями державних стандартів, не можуть бути підставою порушення правил дорожнього руху, оскільки висновків відповідних організацій не існує, а відповідно водії не мають право порушувати правила дорожнього руху (знаку), який встановлений відповідними органами.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 28 листопада 2018 року по справі № 404/3116/16-а.

Крім того, позивач не навів суду правову норму, яка б звільняла водіїв від відповідальності за порушення Правил дорожнього руху у разі встановлення знаку не у відповідності до вимог цих Правил абр вимог ДСТУ 4100-2014 «Знаки дорожні. Загальні технічні умови. Правила застосування».

Аналогічна правова позиція викладена в Ухвалі Вищого адмінстративного суду України від 13 вересня 2017 року справа № 285/345/17.

Під часу руху транспортного засобу в обов`язки водія не входить з`ясування законності встановлення дорожніх знаків та відповідність їх нормам ДСТУ. Так, згідно п. 1.5 Правил дорожнього руху України дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Аналогічна позиція викладена в постанові П`ятого апеляційного адміністративного суду від 09.04.2019 № 489/7717/18.

Таким чином, суд не бере до уваги доводи позивача про те, що дорожній знак 3.35 Правил дорожнього руху України встановлений з порушеннями державних стандартів. Однак суд приймає до уваги, що зображення на дорожньому знаку не відповідає зображенню дорожнього знаку 3.35 Правил дорожнього руху України.

Також, суд не бере до уваги доводи позивача про те, що йому не роз`ясненні права, не надана можливість користуватися допомогою адвоката та не враховані усі обставини при винесені постанови відповідачем, оскільки це спростовується дослідженими доказами у судовому засіданні, а саме копією постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, з якої зі зворотного боку мається роз`яснення усіх прав та обов`язків особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, у тому числі щодо сплати штрафу, залучення адвоката та оскарження постанови. Будь-яких клопотань позивача, які подавались відповідачу при складанні та винесенні постанови, у тому числі про залучення адвоката, учасниками провадження суду не надані.

Натомість, в постанові про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серія ДПО18 № 271533 від 26 квітня 2019 року зазначено, що ОСОБА_1 26 квітня 2019 року о 11-50 год. в м. Тернівка по вул. Пушкіна керував автомобілем АЗЛК д/н НОМЕР_1 та не виконав вимоги дорожнього знаку 3.35 (стоянка заборонена), чим порушив вимоги п. 15.9 Правил дорожнього руху України(зупинка заборонена).

Отже, слід зазначити, що п. 15.9 Правил дорожнього руху України передбачає заборону зупинки транспортного засобу, а не заборону стоянки транспортного засобу.

Також, суд критично ставиться до посилань позивача стосовно того, що в постанові не зазначено правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок її оскарження, оскільки на зворотному боці постанови зазначені правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок її оскарження, роз`яснені права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Згідно ч.2 ст.9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч.3 ст.286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Пунктом 1 частини 1 статті 247 КУпАП передбачено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

З наведених обставин, з урахуванням ч. 2 ст. 9 КАС України, ч. 3 ст. 286 КАС України, з метою ефективного захисту прав позивача, суд вважає, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП України, а саме порушення п. 15.9 Правил дорожнього руху України, не доведена, прийняте рішення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності є необґрунтованим, за відсутності достатніх даних про вчинення правопорушення, відповідно постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ДПО18 №271533 від 26 квітня 2019 року підлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення - закриттю.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 5, 9, 77, 139, 242-246, 286, 295 КАС України, ст.ст. 122 ч 2, 213, 222, 245, 247, 251, 252, 258, 268, 278, 279, 280, 283, 293 КУпАП, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Позов ОСОБА_1 до посадової особи інспектора Тернівського ВП Павлоградського ВП ГУНП в Дніпропетровській області лейтенанта поліції Єрмолаєва Дениса Олексійовича, третя особа: Тернівський ВП Павлоградського ВП ГУНП в Дніпропетровській області, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, задовольнити.

Скасувати постанову серії ДПО18 №271533 від 26 квітня 2019 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП.

Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.122 КУпАП - закрити.

Апеляційна скарга на рішення суду, у відповідності до ст.ст. 286, 297 та пп. 15.5 п. 15 Перехідних положень КАС України, подається до Третього апеляційного адміністративного суду через Тернівський міський суд Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження у відповідності до ч. 2 ст. 295 КАС України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення проголошено 24 травня 2019 року.

Головуючий суддя В.О. Корягін