Справа № 420/2315/19
Суддя: Кравченко М.М.
Дата ухвалення: 2019-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/2315/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2019 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Кравченка М.М.;

за участі:

секретаря судового засідання - Кушкань Т.В.;

представника позивача - Гульчак О.В.;

представника відповідача - Паланичка О.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «БУДТРЕСТ-ВВ» до Київської міської митниці ДФС про визнання протиправними та скасування рішень про коригування митної вартості товарів від 02.04.2019 року № UA100110/2019/000058/2 та від 03.04.2019 року № UA100110/2019/000059/2, визнання протиправними та скасування карток відмов в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 02.04.2019 року № UA100110/2019/00517 та від 03.04.2019 року № UA100110/2019/00522, -

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «БУДТРЕСТ-ВВ» звернулося до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Київської міської митниці ДФС, в якій просило: визнати протиправними та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів від 02.04.2019 року № UA100110/2019/000058/2 та від 03.04.2019 року № UA100110/2019/000059/2; визнати протиправними та скасувати картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 02.04.2019 року № UA100110/2019/00517 та від 03.04.2019 року № UA100110/2019/00522.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив наступне.

03 квітня 2019 року та 02 квітня 2019 року для визначення митної вартості за електронними митними деклараціями № UA100110/2019/128459 (UA100110/2019/128497) від 03 квітня 2019 року та № UA100110/2019/128298 (UA100110/2019/128335) від 02 квітня 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «БУДТРЕСТ-ВВ» надіслано до Київської міської митниця ДФС наступні документи: пакувальні листи HLF/BB-190102/1 від 02.04.2019 р. та HLF/BB-190101/1 від 03.04.2019 р.; рахунок фактура (Інвойс) - HLF/BB-190102 від 17.01.2019 року та HLF/BB-190101 від 11.01.2019 року; коносаменти (Bill of Lading) 4352-0177-812.034 від 17.01.2019, 4352-0177-812.027 від 11.01.2019; копії автотранспортних накладних № 176/1, 176/2 від 27.03.2019 року та № 179/1, 179/2, 179/3, 179/4 від 27.03.2019 року; декларації про походження товару - HLF/BB-100102 від 17.01.2019 р., HLF/BB-190101 від 11.01.2019 р.; прейскуранти (прайс-лист) виробника товару б/н від 03.01.2019 року та б/н від 28.12.2018 р.; зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі - продажу HLF/BB-220417 від 22.04.2017 р., доповнення до договору (контракту) № 0418 від 20.04.2018 р., № 161018 від 16.10.2018 р., № 2006 від 20.06.2018 р., № 8 від 20.09.2018 р.; висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією № 27-03-5/19 від 27.03.2019 р., № 02-04/19 від 02.04.2019 р.; інші некласифіковані документи, а саме довіреність № 6 від 15.11.2018 р., лист б/н від 02 04.2019 р.; копія митної декларації країни відправлення № 45482548 від 17.01.2019 р. та № 45482519 від 11.01.2019 р.; митна декларація, за якою відмовлено у випуску товарів № UA100110.2019.128298 від 02.04.2019 р. та № UA100110.2019.128459. Рішеннями від 02 квітня 2019 року № UA100110/2019/00517 та від 03 квітня 2019 року № UA100110/2019/00522 відповідач відмовив у митному оформленні товару за заявленою позивачем митною вартістю та прийняті рішення про коригування митної вартості товарів від 02 квітня 2019 року № UA100110/2019/000058/2 та UA100110/2019/000059/2 від 03 квітня 2019 року. Не погоджуючись з вказаними рішеннями у відповідності до положень Глави IV Митного кодексу України позивач своєю заявою від 04 квітня 2019 року б/н оскаржив вказані рішення про коригування митної вартості товарів. Однак, своїми листами від 10 квітня 2019 року № 3549/10/26-70-19-01 та № 3548/10/26-70-195-01 відповідач повідомив позивача про відмову у скасуванні рішень про коригування митної вартості товарів № UA100110/2019/000058/2 від 02 квітня 2019 року та № UA100110/2019/000059/2 від 03 квітня 2019 року. Позивач вважає, що документи подані декларантом для митного оформлення товару за ціною Контракту відповідають вимогам ст.53 Митного кодексу України, є належними та допустимими та підтверджують числове значення митної вартості товару, не мають розбіжностей, а тому визначення митним органом митної вартості товару та коригування її в сторону збільшення за резервним методом здійснено з порушенням вимог митного законодавства. З цих підстав позивач просить визнати протиправними та скасувати рішення про коригування митної вартості та картку відмови в прийнятті митної декларації.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 22.04.2019 року позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «БУДТРЕСТ-ВВ» до Київської міської митниці ДФС про визнання протиправними та скасування рішень про коригування митної вартості товарів від 02.04.2019 року № UA100110/2019/000058/2 та від 03.04.2019 року № UA100110/2019/000059/2, визнання протиправними та скасування карток відмов в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 02.04.2019 року № UA100110/2019/00517 та від 03.04.2019 року № UA100110/2019/00522 було прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 06.05.2019 року було задоволено клопотання представника Київської міської митниці ДФС про проведення судового засідання в режимі відеоконференції та доручено Шостому апеляційному адміністративному суду забезпечити проведення судового засіданні в режимі відеоконференції за участю представника Київської міської митниці ДФС.

У відзиві на позовну заяву відповідач вказує, що з метою здійснення митного оформлення позивачем подано 02.04.2019 митну декларацію № UA100110/2019/128298 на товари: «мотоблок 2-х колісний з дизельним двигуном» та «плуги навісні відвальні для обробки ґрунту». Країна виробництва - CN. Торговельна марка - FORTE. Виробник - SHANDONG LUWEI AGRICULTURE EQUIPMENT CO.,LTD, CHINA, 03.04.2019 митну декларацію № UA100110/2019/128459 на товари: «мотоблок 2-х колісний з дизельним двигуном». Країна виробництва - CN. Торговельна марка - FORTE. Виробник - SHANDONG LUWEI AGRICULTURE EQUIPMENT CO.,LTD, CHINA. Митна вартість товарів заявлена за основним методом за ціною договору. На підтвердження митної вартості товарів, позивачем подано документи, перелік яких зазначено у графі 44 митних декларацій. Під час проведення контролю за правильністю визначення митної вартості товарів встановлено, що документи подані до митного оформлення, містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та відомостей щодо ціни що сплачена за товар (контрактна вартість): декларантом для підтвердження числових значень складових митної вартості товарів надано інвойс, контракт, пакувальний лист, прайс-лист від продавця. У п.4.1 Контракту від 22.04.2017 № HLF/BB-220417 (далі - Контракт) зазначено, що умови поставки товарів визначаються окремо у кожному наступному інвойсі. У п.4.5 Контракту вказано, що продавець зобов`язаний в інвойсах та інших супровідних документах вказати всю необхідну інформацію про товар. В наданому інвойсі вказано, що умови поставки товарів - «СРТ Киев». Проте, в пакувальному листі зазначені умови поставки - «СРТ Черноморск»; в п. 6.3 Контракту та Додатковій угоді № 8 від 20.09.2018 до Контракту зазначено, що «вартість палет, тари та упаковки та маркування включено у вартість товару». Згідно п.10 ст.58 МКУ «вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних з пакуванням» це складові митної вартості. Але, разом з тим, відомості щодо числових значень таких складових не підтверджено документально - немає можливості відокремити числові значення вартості самих товарів; документ, наданий в якості прайс-листа - отриманий від продавця, а не від виробника товарів. В наданому прайс-листі відсутні умови поставки товарів, що унеможливлює співставлення вартості даних товарів із задекларованими; в цінових довідках № 02-04/19 від 02.04.2019 та № 27-03-5/19 від 27.03.2019 вартість товарів, які оцінювались та коригувались, зазначена без умов поставки, що унеможливлює співставлення цінової інформації з даної довідки та вартості задекларованих товарів; в інвойсі, пакувальному листі та прайс-листі відсутні підписи директора компанії-продавця. Оскільки при наданні документів до митного оформлення декларантом не підтверджено митну вартість товару, Київською міською митницею ДФС визначено митну вартість з використанням розумних засобів, сумісних з принципами Угоди і Статті VII ГАТТ 1994 року та на основі даних, наявних у митного органу.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані письмові докази, перевіривши матеріали справи, а також проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити. Свій висновок суд вмотивовує наступним чином. Так, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно з ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

22.04.2017 року ТОВ «БУДТРЕСТ-ВВ» (покупець) уклало з HENGSHUI LINHAI FIBERGLASS CO., LTD (продавець) контракт № HLF/BB-220417 купівлі-продажу.

Відповідно до умов зазначеного контракту продавець продає, а покупець купує товари народного споживання, іменовані надалі «Товари народного споживання», у відповідності з документами відвантаження, узгодженими та підписаними сторонами, на кожну поставку окремо і на умовах, зазначених у даному Контракті та інвойсах і доповненнях до нього.

ТОВ «БУДТРЕСТ-ВВ» з метою визначення митної вартості товарів «мотоблок 2-х колісний з дизельним двигуном…» та «плуги навісні відвальні для обробки ґрунту…», країна виробництва - CN, торговельна марка - FORTE, виробник - SHANDONG LUWEI AGRICULTURE EQUIPMENT CO., LTD, CHINA, подало до Київської міської митниці ДФС електронні митні декларації № UA100110/2019/128298 (UA100110/2019/128335) від 02.04.2019 року № UA100110/2019/128459 (UA100110/2019/128497) від 03.04.2019 року, а також документи на підтвердження заявленої митної вартості товарів: пакувальні листи HLF/BB-190102/1 від 02.04.2019 року та HLF/BB-190101/1 від 03.04.2019 року; рахунок фактура (інвойс) HLF/BB-190102 від 17.01.2019 року та HLF/BB-190101 від 11.01.2019 року; коносаменти (Bill of Lading) 4352-0177-812.034 від 17.01.2019 року та 4352-0177-812.027 від 11.01.2019 року; копії автотранспортних накладних № 176/1, 176/2 від 27.03.2019 року та № 179/1, 179/2, 179/3, 179/4 від 27.03.2019 року; декларації про походження товару - HLF/BB-100102 від 17.01.2019 року та HLF/BB-190101 від 11.01.2019 року; прейскуранти (прайс-лист) виробника товару б/н від 03.01.2019 року та б/н від 28.12.2018 року; зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу HLF/BB-220417 від 22.04.2017 року, доповнення до договору (контракту) № 0418 від 20.04.2018 року, № 161018 від 16.10.2018 року, № 2006 від 20.06.2018 року, № 8 від 20.09.2018 року; висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією № 27-03-5/19 від 27.03.2019 року, № 02-04/19 від 02.04.2019 року; довіреність № 6 від 15.11.2018 року, лист б/н від 02 04.2019 року; копія митної декларації країни відправлення № 45482548 від 17.01.2019 року та № 45482519 від 11.01.2019 року; митна декларація, за якою відмовлено у випуску товарів № UA100110.2019.128298 від 02.04.2019 року та № UA100110.2019.128459 від 03.04.2019 року.

Товариство з обмеженою відповідальністю «БУДТРЕСТ-ВВ» митну вартість товарів визначило за основним методом, за ціною договору (контракту) щодо товарів які імпортуються (вартість операції).

Київська міська митниця ДФС під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів, заявлених по зазначеним електронним митним деклараціям, встановила, що документи, подані для визначення митної вартості товарів відповідно до ч.1 ст.53 Митного кодексу України містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, а саме: декларантом для підтвердження числових значень складових митної вартості товарів надано інвойс, контракт, пакувальний лист, прайс-лист від продавця. У п.4.1 Контракту від 22.04.2017 № HLF/BB-220417 зазначено, що умови поставки товарів визначаються окремо у кожному наступному інвойсі. У п.4.5 Контракту вказано, що продавець зобов`язаний в інвойсах та інших супровідних документах вказати всю необхідну інформацію про товар. В наданому інвойсі вказано, що умови поставки товарів - «СРТ Киев». Проте, в пакувальному листі зазначені умови поставки - «СРТ Черноморск»; в п. 6.3 Контракту та Додатковій угоді № 8 від 20.09.2018 року до Контракту зазначено, що «вартість палет, тари та упаковки та маркування включено у вартість товару». Згідно п.10 ст.58 Митного кодексу України «вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних з пакуванням» це складові митної вартості. Але, разом з тим, відомості щодо числових значень таких складових не підтверджено документально, тобто немає можливості відокремити числові значення вартості самих товарів; документ, наданий в якості прайс-листа - отриманий від продавця, а не від виробника товарів. В наданому прайс-листі відсутні умови поставки товарів, що унеможливлює співставлення вартості даних товарів із задекларованими; в цінових довідках № 02-04/19 від 02.04.2019 року та № 27-03-5/19 від 27.03.2019 року вартість товарів, які оцінювались та коригувались, зазначена без умов поставки, що унеможливлює співставлення цінової інформації з даної довідки та вартості задекларованих товарів; в інвойсі, пакувальному листі та прайс-листі відсутні підписи директора компанії-продавця.

Київська міська митниця ДФС своїми рішеннями від 02.04.2019 року № UA100110/2019/000058/2 та від 03.04.2019 року № UA100110/2019/000059/2 здійснила коригування заявленої позивачем митної вартості товарів у сторону збільшення із застосуванням резервного методу.

Також, Київська міська митниця ДФС склала картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 02.04.2019 року № UA100110/2019/00517 та від 03.04.2019 року № UA100110/2019/00522, якими повідомила про відмову у митному оформленні (випуску) товарів на підставі рішень про коригування митної вартості товарів від 02.04.2019 року № UA100110/2019/000058/2 та від 03.04.2019 року № UA100110/2019/000059/2.

Не погоджуючись з вказаними рішеннями про коригування митної вартості товарів Київської міської митниці ДФС у відповідності до положень Глави IV Митного кодексу України ТОВ «БУДТРЕСТ-ВВ» заявами від 04.04.2019 року оскаржило їх. Київська міська митниця ДФС своїми листами від 10.04.2019 року за № 3548/10/26-70-19-01 та від 10.04.2019 року за № 3549/10/26-70-19-01 повідомила ТОВ «БУДТРЕСТ-ВВ» про відмову у скасуванні рішень про коригування митної вартості товарів від 02.04.2019 року № UA100110/2019/000058/2 та від 03.04.2019 року № UA100110/2019/000059/2.

Згідно з ч.1 ст.49 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до ч.1 ст.50 Митного кодексу України відомості про митну вартість товарів використовуються для: 1) нарахування митних платежів; 2) застосування інших заходів державного регулювання зовнішньоекономічної діяльності України; 3) ведення митної статистики; 4) розрахунку податкового зобов`язання, визначеного за результатами документальної перевірки.

Згідно з ч.ч.1-2 ст.51 Митного кодексу України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч.1-2 ст.52 Митного кодексу України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.

Згідно з ч.1 ст.53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Суд зазначає, що ч.2 вищезазначеної статті містить вичерпний перелік документів, які подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення. До них відносяться: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Відповідно до ч.ч.3-4 ст.53 Митного кодексу України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини. У разі якщо орган доходів і зборів має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: 1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; 2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 3) розрахунок ціни (калькуляцію).

Згідно з ч.ч.5-6 ст.53 Митного кодексу України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті. Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Згідно з ч.ч.4-5 ст.54 Митного кодексу України орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний: 1) здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 2) надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію про причини, за яких заявлена ними митна вартість не може бути визнана; 3) надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію щодо порядку і методу визначення митної вартості, застосованих у разі коригування митної вартості, а також щодо підстав здійснення такого коригування; 4) випускати у вільний обіг товари, що декларуються: у разі визнання органом доходів і зборів заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю; у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному органом доходів і зборів відповідно до частини сьомої статті 55 цього Кодексу. Орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: 1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; 2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; 3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; 4) проводити в порядку, визначеному статтями 345-354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; 5) звертатися до органів доходів і зборів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості; 6) застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.

Відповідно до ч.6 ст.54 Митного кодексу України орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Згідно з ч.7 ст.54 Митного кодексу України у разі якщо під час проведення митного контролю орган доходів і зборів не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

Відповідно до ч.1 ст.55 Митного кодексу України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Згідно з ч.1 ст.57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Відповідно до ч.ч.2-8 ст.57 Митного кодексу України основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності. У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу. Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи. У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Як вже було зазначено судом вище, відповідач під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів, заявлених по електронним митним деклараціям, встановив, що в наданих позивачем інвойсах умови поставки товару СРТ-Київ, а в пакувальних листах зазначено умови поставки СРТ-Чорноморськ.

З огляду на матеріали справи суд встановив, що відповідно до листів від 04.04.2019 року HENGSHUI LINHAI FIBERGLASS CO., LTD повідомило, що при видачі пакувальних листів щодо товарів, які на підставі контракту від 22.04.2017 року № HLF/BB-220417, інвойсів HLF/BB-190102 від 17.01.2019 року та HLF/BB-190101 від 11.01.2019 року направлені ТОВ «БУДТРЕСТ-ВВ», в зв`язку з технічною помилкою була вказана невірна інформація в графі «умови поставки» СРТ-Чорноморськ, вірним необхідно вважати СРТ-Київ.

Тобто, висновок відповідача про встановлення зазначених розбіжностей щодо умов поставки у наданих до митного оформлення документах, як на підставу для здійснення коригування заявленої позивачем митної вартості товарів, суд вважає необґрунтованим та безпідставним.

Суд зазначає, що на законодавчому рівні відсутнє визначення складових (реквізитів) пакувального листа. Пакувальний лист (англ. Packing List) - супровідний документ до вантажу, де дається перелік усіх видів, артикулів і сортів товарів, що перебувають у кожному товарному місці. Затвердженої форми пакувального листа та вимог щодо його заповнення законодавством України та міжнародним законодавством не передбачено, з огляду на що жодна інформація викладена в пакувальному листі не суперечить його суті та не може слугувати підставами для сумніву.

При цьому, під час розгляду справи відповідач не довів, що певні недоліки, які на його думку є в пакувальних листах, якимось чином вплинули на заниження позивачем митної вартості імпортованого товару.

Згідно з п.1 ч.10 ст.58 Митного кодексу України при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті: 1) витрати, понесені покупцем: а) комісійні та брокерська винагорода, за винятком комісійних за закупівлю, що є платою покупця своєму агентові за надання послуг, пов`язаних із представництвом його інтересів за кордоном для закупівлі оцінюваних товарів; б) вартість ящиків тари (контейнерів), в яку упаковано товар, або іншої упаковки, що для митних цілей вважаються єдиним цілим з відповідними товарами; в) вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням.

Як вже було зазначено судом вище, відповідач під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів, заявлених по електронним митним деклараціям, встановив, що відомості щодо числових значень складових вартості палет, тари та упаковки не підтверджено документально, тобто немає можливості відокремити числові значення вартості самого товару.

З огляду на матеріали справи суд встановив, що відповідно до п.6.3 контракту від 22.04.2017 року № HLF/BB-220417 та додаткової угоди від 20.09.2018 року № 8 вартість палет, тари та упаковки включено у вартість товару. В пакувальних листах зазначена вага брутто (вага товару із упаковкою) та вага нетто (вага товару без упаковки). Оскільки інформація щодо вартості товару зазначена у інвойсах та інформація щодо ваги товару наявна в пакувальних листах, тому відповідач мав змогу самостійно визначити вартість упаковки, яка включена у вартість товару.

Тобто, висновок відповідача про відсутність числових значень складових вартості палет, тари та упаковки, що унеможливлює відокремити числові значення вартості самого товару, як на підставу здійснення коригування заявленої позивачем митної вартості товарів, суд вважає необґрунтованим та безпідставним.

Як вже було зазначено судом вище, відповідач під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів, заявлених по електронним митним деклараціям, встановив, що документи, надані в якості прайс-листів, отримані від продавця, а не від виробника товарів, в яких відсутні умови поставки товару.

Разом з цим, суд зазначає, що прайс-лист (прейскурант) це документ, що містить перелік товарів, робіт та послуг (із можливим зазначенням їх характеристик) та із вказівкою їх вартості. Законодавством не передбачено форми прайс-листа, а також відомостей, які підлягають включенню до нього.

Тобто, висновок відповідача про відсутність умов поставки товару в наданих позивачем прайс-листах, як на підставу для здійснення коригування заявленої позивачем митної вартості товарів, суд вважає необґрунтованим та безпідставним.

Під час розгляду справи суд становив, що на пропозицію митного органу надати додаткові документи щодо митної вартості декларант відмовився.

Суд зазначає, що факт неподання декларантом додаткових документів без належного обґрунтування митницею, що вони можуть усунути сумніви спірних відомостей, не є підставою для відмови в митному оформленні товару.

У постановах від 31.03.2015 року та 02.06.2015 року (справи №№ 21-127а15, 21-498а15 відповідно) Верховний Суд України висловлював позицію, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом. Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом з цим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені ст.53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

З огляду на матеріали справи суд встановив, що надані позивачем до митного оформлення документи містять всі необхідні реквізити та відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, відомостей щодо ціни, що була сплачена за ці товари.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що позивач для підтвердження обґрунтованості заявленої митної вартості товарів подав до відповідача всі необхідні передбачені ст.53 Митного кодексу України документи.

Як вже було зазначено судом вище, відповідач здійснив коригування заявленої позивачем митної вартості товарів із застосуванням резервного методу.

Відповідно до ч.ч.1-2 ст.64 Митного кодексу України у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях.

В оскаржуваних рішеннях про коригування митної вартості товарів зазначено, що визначена митна вартість товару ґрунтується на митній вартості товару, подібного за якісними характеристиками, митне оформлення якого вже здійснене.

Суд зазначає, що формально нижчий рівень митної вартості імпортованого позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення (подібного, а не аналогічного товару) не може розцінюватися як заниження позивачем митної вартості, не є перешкодою для застосування основного методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за основним методом визначення його митної вартості.

Згідно з положеннями ст.6 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» зовнішньоекономічний договір (контракт) складається відповідно до цього та інших законів України з урахуванням міжнародних договорів України. Суб`єкти зовнішньоекономічної діяльності мають право укладати будь-які види зовнішньоекономічних договорів (контрактів), крім тих, які прямо та у виключній формі заборонені законами України.

Відповідно до ч.1 ст.6 Господарського кодексу України загальними принципами господарювання в Україні є: забезпечення економічної багатоманітності та рівний захист державою усіх суб`єктів господарювання; свобода підприємницької діяльності у межах, визначених законом; вільний рух капіталів, товарів та послуг на території України; обмеження державного регулювання економічних процесів у зв`язку з необхідністю забезпечення соціальної спрямованості економіки, добросовісної конкуренції у підприємництві, екологічного захисту населення, захисту прав споживачів та безпеки суспільства і держави; захист національного товаровиробника; заборона незаконного втручання органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб у господарські відносини.

Згідно з положеннями ст.ст.179, 189, 190 Господарського кодексу України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначити зміст договору на основі вільного волевиявлення; суб`єкти господарювання можуть використовувати у господарській діяльності вільні ціни; ціни у зовнішньоекономічних договорах (контрактах) можуть визначатися в іноземній валюті за згодою сторін; вільні ціни визначаються суб`єктами господарювання самостійно за згодою сторін, а у внутрішньогосподарських відносинах - також за рішенням суб`єкта господарювання.

Під час розгляду справи відповідач не підтвердив належними та допустимими доказами, а також аргументованими доводами про наявність у поданих позивачем документах розбіжностей, ознак підробки або відсутності всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за ці товари.

Тобто, правильність визначення позивачем митної вартості товару за ціною договору, а також об`єктивна можливість застосування першого методу не були спростовані відповідачем.

Відповідно до ч.3 ст.318 Митного кодексу України митний контроль має передбачати виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Ця норма також відповідає стандартним правилам, встановленим пунктами 3.16 та 6.2 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, до якої Україна приєдналась згідно із Законом України від 15.02.2011 року № 3018-VI «Про внесення змін до Закону України «Про приєднання України до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур», якими запроваджено стандартні правила: на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства; митний контроль обмежується мінімумом, необхідним для забезпечення дотримання митного законодавства.

Крім того, це узгоджується з проголошеними у ст.8 Митного кодексу України принципами здійснення державної митної справи на засадах законності та презумпції невинуватості, єдиного порядку переміщення товарів, транспортних засобів через митний кордон України, спрощення законної торгівлі, заохочення доброчесності та інших.

З урахуванням зазначеного, суд прийшов до висновку, що митний орган не навів доказів того, що документи подані декларантом є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, невідповідності обраного позивачем методу визначення митної вартості товарів. В поданих при митному оформленні товарів документах відсутні розбіжності, оскільки вони містять всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару та щодо ціни, що підлягала сплаті за цей товар.

Згідно з ч.1 ст.256 Митного кодексу України відмова у митному оформленні - це письмове вмотивоване рішення органу доходів і зборів про неможливість здійснення митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через невиконання декларантом або уповноваженою ним особою умов, визначених цим Кодексом.

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що рішення про коригування митної вартості товарів від 02.04.2019 року № UA100110/2019/000058/2 та від 03.04.2019 року № UA100110/2019/000059/2, а також прийняті на їх підставі картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 02.04.2019 року № UA100110/2019/00517 та від 03.04.2019 року № UA100110/2019/00522 - є протиправними та належать до скасування.

Згідно з ч.1 та ч.2 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до положень ст.9 Конституції України та ст.17, ч.5 ст.19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Європейський Суд підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що в разі коли йдеться про питання загального інтересу, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах «Беєлер проти Італії» [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000, «Онер`їлдіз проти Туреччини» [ВП] (Oneryэldэz v. Turkey [GC]), заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). Також, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20.05.2010 року, і «Тошкуце та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25.11.2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах.

Крім того, ЄСПЛ у своєму рішення по справі Yvonne van Duyn v.Home Office зазначив, що «принцип юридичної визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов`язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов`язання містяться в законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії». З огляду на принцип юридичної визначеності, держава не може посилатись на відсутність певного нормативного акта, який би визначав механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституції чи інших актах. Така дія названого принципу пов`язана з іншим принципом - відповідальності держави, який полягає в тому, що держава не може посилатися на власне порушення зобов`язань для запобігання відповідальності. Захист принципу обґрунтованих сподівань та юридичної визначеності є досить важливим у сфері державного управління та соціального захисту. Так, якщо держава чи орган публічної влади схвалили певну концепцію своєї політики чи поведінки, така держава чи такий орган вважатимуться такими, що діють протиправно, якщо вони відступлять від такої політики чи поведінки щодо фізичних та юридичних осіб на власний розсуд та без завчасного повідомлення про зміни у такій політиці чи поведінці, позаяк схвалення названої політики чи поведінки дало підстави для виникнення обґрунтованих сподівань у названих осіб стосовно додержання державою чи органом публічної влади такої політики чи поведінки.

Також, у рішенні від 31.07.2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008 року), Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права ст.1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно з ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Відповідно до п.58 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року, заява 4909/04, Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09.12.1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно з ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись Конституцією України, ст.ст.2, 77, 90, 139, 242-246, 250 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «БУДТРЕСТ-ВВ» (вулиця Жуковського, 36, кв. 27, м. Одеса, 65045, ідентифікаційний код 39427729) до Київської міської митниці ДФС (бульвар Гавела Вацлава, 8А, м. Київ, 03124, ідентифікаційний код 39422888) про визнання протиправними та скасування рішень про коригування митної вартості товарів від 02.04.2019 року № UA100110/2019/000058/2 та від 03.04.2019 року № UA100110/2019/000059/2, визнання протиправними та скасування карток відмов в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 02.04.2019 року № UA100110/2019/00517 та від 03.04.2019 року № UA100110/2019/00522 - задовольнити.

2. Визнати протиправними та скасувати рішення Київської міської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів від 02.04.2019 року № UA100110/2019/000058/2 та від 03.04.2019 року № UA100110/2019/000059/2.

3. Визнати протиправними та скасувати картки відмови Київської міської митниці ДФС в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 02.04.2019 року № UA100110/2019/00517 та від 03.04.2019 року № UA100110/2019/00522.

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Київської міської митниці ДФС () на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БУДТРЕСТ-ВВ» () судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 19210,00 грн.

Порядок і строки оскарження рішення визначаються ст.ст.293, 295 КАС України.

Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст.255 КАС України.

Повний текст рішення складено 21 травня 2019 року.

Суддя М.М. Кравченко