Справа № 480/741/19
Суддя: Бартош Н.С.
Дата ухвалення: 2019-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2019 р.Справа № 480/741/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бартош Н.С.,

Суддів: Григорова А.М. , Подобайло З.Г. ,

за участю секретаря судового засідання Мороза М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Сумського окружного адміністративного суду (головуючий І інстанції Шаповал М.М., м. Суми) від 19.03.2019 року (повний текст ухвали складений 21.03.2019 р.) по справі № 480/741/19

за позовом ОСОБА_1

до Сумського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України

про визнання рішення неправомірним та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просив: визнати неправомірним рішення засідання атестаційної комісії Сумського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 09.01.2018 № 1 про відмову у розірванні з позивачем контракту і звільнення з військової служби через сімейні обставини, а саме: виховання малолітньої дитини, яка проживає з ним без матері; зобов`язати начальника Сумського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України провести звільнення позивача з військової служби через сімейні обставини, а саме: виховання малолітньої дитини, яка проживає з ним без матері відповідно до вимог діючого законодавства.

Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 19.03.2019 року по справі № 480/741/19 позовну заяву залишено без розгляду.

Позивач не погодився з ухвалою суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Відповідач відзив на апеляційну скаргу не подав.

Сторони про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином.

Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні згідно приписів ст. 229 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач просить визнати неправомірним рішення засідання атестаційної комісії Сумського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 09.01.2018 р. № 1 про відмову у розірванні з позивачем контракту і звільнення з військової служби через сімейні обставини, а саме: виховання малолітньої дитини, яка проживає з ним без матері.

Також судом першої інстанції встановлено, що 21.11.2018 р. ОСОБА_1 подано рапорт № 96 про його звільнення з військової служби в Державній прикордонній службі України (п. 3 Контракту) згідно з Положенням про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, підпункту "г" пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у зв`язку з сімейними обставинами (а.с. 48).

За наслідками розгляду рапорту позивача, його було викликано на засідання посадових осіб прикордонного загону, включених до складу атестаційної комісії, яке відбулось 09.01.2019 р. Атестаційною комісією складено та підписано протокол № 1 від 09.01.2019 р., у якому начальнику прикордонного загону рекомендовано не звільняти військовослужбовця у зв`язку з відсутністю підстав (а.с. 31-32).

До суду ОСОБА_1 звернувся 28.02.2019 р., та протягом періоду із 09.01.2019 р. до 28.02.2019 р. позивач не вчиняв жодних дій щодо оскарження спірного рішення, у зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов, що ним пропущений строк звернення до суду, що встановлений ч. 5 ст. 122 КАС України.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Судовим розглядом встановлено, що, дійсно, 21.11.2018 р. ОСОБА_1 подано рапорт № 96 про його звільнення з військової служби в Державній прикордонній службі України та за наслідками розгляду цього рапорту, Атестаційною комісією складено та підписано протокол № 1 від 09.01.2019 р., у якому начальнику прикордонного загону рекомендовано не звільняти військовослужбовця у зв`язку з відсутністю підстав. При оголошенні цього протоколу ОСОБА_1 був присутній, що сторонами у справі не заперечується. До суду першої інстанції позивач звернувся 28.02.2019 р.

Відповідно до ч. ч. 1, 5 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Враховуючи те, що позовні вимоги стосуються питання проходження та звільнення з військової служби, суд першої інстанції дійшов до висновку, що позивач пропустив місячний строк звернення до суду щодо оскарження рішення засідання атестаційної комісії Сумського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 09.01.2018 № 1.

Колегія суддів зазначає, що згідно з ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішення та застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди України застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основних свобод та протоколи до неї і практику Європейського суду, як джерела права.

Так, у справі Delcourt v. Belgium Європейський суд зазначив, що у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення.

У справі Bellet v. Fгаnсе Суд зазначив, що «стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

Отже, як свідчить позиція Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Як випливає з рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Іліан проти Туреччини», правило встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.

Також практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).

Судовим розглядом встановлено, що у день оголошення рішення (протоколу) засідання атестаційної комісії Сумського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 09.01.2018 р. № 1 позивачу копія тексту цього рішення (протоколу) чи копія витягу з цього рішення (протоколу) вручені не були. Також в матеріалах справи відсутні докази направлення цього рішення позивачу.

У зв`язку з цим, 25.01.2019 р. адвокатом Наталич Г.В., яка представляла інтереси позивача, начальнику Сумського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України направлений адвокатський запит, в якому адвокат, зокрема, просив надати копію рішення від 09.01.2018 р. № 1 (а.с. 26, 27). На адвокатський запит від 25.01.2019 р. відповідачем листом № 1026 від 04.02.2019 р., зокрема, направлено на адресу адвоката копію вказаного вище рішення. Лист отриманий адвокатом 14.02.2019 р. (а.с. 28-33).

Колегія суддів зазначає, що неотримання позивачем копії рішення від 09.01.2018 р. № 1 перешкоджало ОСОБА_1 мати чітку практичну можливість оскаржити рішення, яке становить втручання у його права, оскільки знаючи про результат розгляду питання, яке порушує права позивача, позивач не знав і не міг знати про підстави та мотиви, які лягли в основу рішення, яке він мав намір оспорити в судовому порядку.

Наведене свідчить про те, що дата оголошення рішення № 1 (09.01.2019 р.) не є датою, з якої в межах спірних правовідносин слід відраховувати строк місячний строк на звернення до суду, що визначений ч. 5 ст. 122 КАС України, оскільки про порушення своїх прав позивач фактично дізнався після отримання копії цього рішення, тобто 14.02.2019 р. і саме з цієї дати слід обчислювати місячний строк звернення до суду, що не було враховано судом першої інстанції.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання..

Враховуючи те, що ухвала Сумського окружного адміністративного суду від 19.03.2019 року по справі № 480/741/19 прийнята з порушенням норм матеріального та без врахування фактичних обставин справи, вона підлягає скасуванню, а справа підлягає направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 310, 320, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 19.03.2019 року по справі № 480/741/19 - задовольнити.

Ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 19.03.2019 року по справі № 480/741/19 - скасувати.

Справу № 480/741/19 направити до Сумського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя (підпис)Н.С. Бартош
Судді(підпис) (підпис) А.М. Григоров З.Г. Подобайло

Повний текст постанови складено 20.05.2019 року