Справа № 140/753/19
Суддя: Волдінер Фелікс Арнольдович
Дата ухвалення: 2019-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2019 року ЛуцькСправа № 140/753/19

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Волдінера Ф.А.,

при секретарі судового засідання Журомській І. М.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Сафулька С.Ф.,

за участю представника відповідача Голоса С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Держпраці Рівненської області про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі ФОП ОСОБА_1 , позивач) звернувся з позовом до Управління Держпраці у Рівненській області (далі - відповідач) про визнання протиправною та скасування постанови №24/947/000034/ТД-ФС від 07.02.2019 про накладення на ФОП ОСОБА_1 штрафу в розмірі 500 760,00 грн.

Ухвалою судді від 25.03.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі, ухвалено розгляд справи проводити без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі наказу Управління Держпраці у Рівненській області № 29 від 01.01.2019 та направлення № 48-Н/09-27 від 10.01.2019 інспектором Держпраці проведено інспекційне відвідування, про що 17.01.2019 складено акт № РВ24/947/АВ та винесено припис № РВ24/947/АВ/П про усунення виявлених порушень вимог статті 24 КЗпП України в частині фактичного допуску до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом власника або уповноваженого ним органу і без повідомлення ДФС про прийняття працівників на роботу. Крім того, 17.01.2019 відповідачем складено протокол про адміністративне правопорушення № РВ24/947/АВ/П/ПТ за частиною третьою статті 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення, за результатами розгляду якого постановою Кузнецовського міського суду Рівненської області від 11.02.2019 ФОП ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 41 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 8 500,00 грн., який ним був сплачений. На підставі акта № РВ24/947/АВ від 17.01.2019 відповідачем винесено постанову про накладення штрафу № 24/974/000034/ТД-ФС від 07.02.2019, якою до позивача застосовано штраф у розмірі 500 760,00 грн.

ФОП ОСОБА_1 вважає постанову про накладення штрафу протиправною, протиправною з огляду на те, що ніхто не може бути притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне і те саме порушення, а оскільки його було притягнуто до адміністративної відповідальності згідно частини 3 статті 41 КУпАП за те саме порушення, то це виключає притягнення до відповідальності за абзацом 2 частини 2 статті 265 КЗпП України та просить суд задовольнити позовні вимоги.

11.04.2019 до суду надійшов від відповідача відзив на позовну заяву, згідно якого останній заперечує проти позовних вимог та вважає їх необґрунтованими. За результатами інспекційного відвідування з питань додержання законодавства про працю у ФОП ОСОБА_1 зафіксовано порушення вимог: частини першої статті 21 КЗпП України (ФОП ОСОБА_1 не укладено трудовий договір з працівниками ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ); частини третьої статті 24 КЗпП України (працівники ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 допущені до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України); статті 253 КЗпП України (протягом червня 2018 року по вересень 2018 року ОСОБА_2 не підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, оскільки з нею не було оформлено трудові відносини). У відповідності до постанови Кабінету Міністрів України № 509 від 17.07.2013 «Про затвердження Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення» уповноваженою посадовою особою Управління Держпраці у Рівненській області винесено постанову про накладення штрафу № РВ 24/947/000034/ТД-ФС від 07.02.2019 щодо накладення на позивача штрафу у розмірі 500 760,00 грн. за порушення вимог частини першої статті 21 КЗпП України, ч. З ст. 24 КЗпП України та ст. 253 КЗпП України (допущено до роботи 4 осіб без належного оформлення трудових правовідносин). Посилаючись на позицію Конституційного Суду України, висловлену в Рішенні № 7-рп/2001 від 30.05.2001 (у справі про відповідальність юридичних осіб), відповідач стверджує, що позивач має бути притягнений до відповідальності згідно оскаржуваної постанови, так як Рішенням Конституційного Суду України фактично встановлюється, що відповідальність юридичних осіб, визначена іншими, ніж КУпАП, законами України, не є адміністративною; це самостійний вид відповідальності, хоча предметом їх регулювання є відносини не цивільно-правового, а публічно-правового характеру, і передбачена ними відповідальність також є публічно-правовою. І хоча наведене може розцінюватись як крок до зміни підходів до розуміння законодавцем правової природи адміністративної відповідальності, наявність у частині третій статті 265 КЗПП України прямої вказівки на те, що штрафи, накладення яких передбачено частиною другою цієї статті, є фінансовими санкціями, ототожнення таких штрафів із адміністративною відповідальністю є неправильним.

16.04.2019 позивачем подано до суду відповідь на відзив. ФОП ОСОБА_1 зазначає, що ним використовується наймана праця громадян: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 на підставі цивільно-правових договорів. Позивач визнає, що факт трудових відносин з працівниками ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 встановлений постановою Кузнецовського міського суду від 11.02.2019 у справі № 565/161/19 про визнання винним ФОП ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення за частиною третьою статті 41 КУпАП. Вважає необґрунтованим висновок відповідача, який наведений у відзиві, про те, що штраф, який накладається судом за частиною третьою статті 41 КУпАП і штраф, який накладає контролюючий орган за частиною другою статті 265 КЗпП - це різного виду відповідальності.

Притягнення ФОП ОСОБА_1 двічі за одне й те саме правопорушення порушує його права передбачені статті 61 Конституції України та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, тому постанова № 24/947/000034/ТД-ФС від 07.02.2019 про накладення на ФОП ОСОБА_1 штрафу в розмірі 500 760,00 грн. є незаконною.

16.04.2019 оголошено перерву в підготовчому судовому засіданні до 15.00 год. 08.05.2019 з метою надання можливості представнику відповідача подати заперечення на відповідь на відзив.

06.05.2019 та 07.05.2019 від відповідача до суду надійшло клопотання №17-12/2189 від 03.05.2019 про проведення судового засідання у режимі відеоконференції.

Ухвалою суду від 07.05.2019 відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про проведення судового засідання у режимі відеоконференції.

08.05.2019 в судовому засіданні судом була винесена ухвала про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 11.00 год. 17.05.2019.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали адміністративний позов з підстав у ньому викладених та просили позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Також позивачем подано до суду клопотання про долучення до матеріалів справи додаткових документів на підтвердження витрат на правову допомогу.

Вказане клопотання судом задоволено.

Відповідач просив суд відмовити у задоволені адміністративного позову в повному обсязі з підстав, які він навів у відзиві на позов.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, з`ясувавши всі обставини у справі та перевіривши їх доказами, приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає до задоволення з врахуванням наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , зареєстрований 27.07.2018, як фізична особа-підприємець, номер запису в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: 2 031253, основний вид діяльності 56.10 - діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування. Підприємницьку діяльність здійснює надаючи послуги харчування у кафе «M.O.R.S.» - мікрорайон Будівельників, 2А, м. Вараш, Рівненська область та кафе «BAR7» - ТРЦ «Оранж Плаза» майдан Незалежності, 10, м. Вараш, Рівненська область.

10.01.2019 Управління Держпраці у Рівненській області винесло наказу №29 «Про інспекційне відвідування з питань додержання законодавства про працю у Фізичної особи-підприємця Минюка Руслана Юрійовича» та направлення на інспекційне відвідування №48-Н/04-27.

11.01.2019 здійснено спробу проведення інспекційного відвідування у ФОП ОСОБА_1 за адресою здійснення господарської діяльності: кафе «M.O.R.S.» - мікрорайон Будівельників, 2А, м. Вараш, Рівненська область та кафе «BAR7» - ТРЦ «Оранж Плаза» майдан Незалежності, 10, м. Вараш, Рівненська область. За результатами інспекційного відвідування складено акт про неможливість проведення інспекційного відвідування від 11.01.2019 № РВ14/947/НП із зазначенням причин неможливості проведення інспекційного відвідування: у зв`язку з ненаданням для ознайомлення книг, реєстрів та документів, ведення яких передбачено законодавством про працю, що містять інформацію / відомості з питань, які є предметом інспекційного відвідування. Додатково у акті про неможливість проведення інспекційного відвідування зазначено, що 11.01.2019 за відсутністю ФОП ОСОБА_1 за місцем здійснення господарської діяльності, за адресами: кафе «M.O.R.S.» - мікрорайон Будівельників, 2А, м. Вараш, Рівненська область та кафе «BAR7» - ТРЦ «Оранж Плаза» майдан Незалежності, 10, м. Вараш, Рівненська область, у зв`язку із перебуванням його у м. Луцьку, Волинської області та неможливістю надання документів ведення яких передбачено законодавством про працю, складено вимогу №РВ14/947/НП від 11.01.2019 про надання документів та зупинено строк інспекційного відвідування на 2 дні.

11.01.2019 Управлінням Держпраці у Рівненській області винесено наказ «Про зупинення і проведення інспекційного відвідування з питань додержання законодавства про працю у Фізичної особи-підприємця Минюка Руслана Юрійовича», яким перенесено проведення інспекційного відвідування на термін з 16.01.2019 по 17.01.2019 включно.

17.01.2019 Управлінням Держпраці у Рівненській області складено акт інспекційного відвідування № РВ24/947/АВ, в якому зазначено про порушення позивачем частини першої статті 21 Кодексу законів про працю (далі КЗпП України), а саме: ФОП ОСОБА_1 не укладено трудовий договір з працівниками ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , частини третьої статті 24 КЗпП України - працівники ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 допущені до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу та повідомлення ДФС про прийняття працівників на роботу та статті 253 КЗпП України, протягом червня 2018 року по вересень 2018 року. ОСОБА_2 не підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, оскільки з нею не були оформлені трудові відносини.

17.01.2019 Управлінням Держпраці у Рівненській області складено протокол про адміністративне правопорушення № РВ24/947/АВ/П/ПТ за частиною третьою статті 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), за результатами розгляду якого постановою Кузнецовського міського суду Рівненської області від 11.02.2019 ФОП ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 41 КУпАП, за результатами розгляду якого постановою Кузнецовського міського суду Рівненської області від 11.02.2019 у справі № 565/161/19 ФОП ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 41 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 8 500,00 грн., який ним був сплачений.

25.01.2019 начальником управління Держпраці у Рівненській області Наконечним Ю.М. прийнято рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу № РВ241947/АВ/П/ПТ/ТД, розгляд якої відбувся 07.02.2019.

07.02.2019 начальник Управління Держпраці у Рівненській області, розглянувши справу про накладення штрафу та на підставі акту інспекційного відвідування від 17.01.2019 № РВ24/947/АВ виніс постанову № РВ24/947/000034/ТД-Ф про накладення на ФОП ОСОБА_1 штрафу у розмірі 500 760,00 грн. При розгляді справи позивач присутній не був, так як повідомлення про її розгляд не отримував.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає та враховує наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 24 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим:

1) при організованому наборі працівників;

2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я;

3) при укладенні контракту;

4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі;

5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу);

6) при укладенні трудового договору з фізичною особою;

7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

При укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я та інші документи.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Частиною першою статті 265 КЗпП України передбачено, що посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

Абзацом 2 частини другої статті 265 КЗпП України встановлено, що юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі: фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту) - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

За змістом частин третьої, четвертої статті 265 КЗпП України штрафи, накладення яких передбачено частиною другою цієї статті, є фінансовими санкціями і не належать до адміністративно-господарських санкцій, визначених главою 27 Господарського кодексу України.

Штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідальність за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту) передбачено також Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі КупАП). Відповідно до частини третьої статті 41 КУпАП фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), допуск до роботи іноземця або особи без громадянства та осіб, стосовно яких прийнято рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця, на умовах трудового договору (контракту) без дозволу на застосування праці іноземця або особи без громадянства - тягнуть за собою накладення штрафу на посадових осіб підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю, від п`ятисот до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, частиною другою статті 265 КЗпП України і частиною третьою статті 41 КУпАП передбачено відповідальність для фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю, у вигляді штрафу, за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту).

Штраф за частиною другою статті 265 КЗпП України є фінансовою санкцією, яка накладається постановою уповноваженої посадової особи Держпраці, що може бути оскаржена в судовому порядку, а штраф за частиною третьою статті 41 КУпАП є адміністративною відповідальністю і накладається згідно із рішенням суду за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Суд звертає увагу, що і стаття 265 КЗпП, і стаття 41 КУпАП були викладені в такій редакції Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов`язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці» від 28.12.2014.

Вищезазначений закон передбачав введення статтею 265 КЗпП України фінансових санкції для роботодавців - юридичних та фізичних осіб-підприємців, у вигляді штрафу у розмірі від 1 до 30 мінімальних заробітних плат за допуск працівника до роботи без оформлення трудових відносин, оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, виплати заробітної плати без нарахування та сплати єдиного внеску та податків, порушення термінів виплати заробітної плати більш ніж за один місяць, виплати не в повному обсязі, недотримання мінімальних державних гарантій в оплаті праці та порушення інших вимог трудового законодавства.

Натомість стаття 41 КУпАП мала на меті запровадити штрафи для посадових осіб підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудових відносин; за незаконне звільнення працівника з роботи з особистих мотивів чи у зв`язку з повідомленням ним про порушення вимог Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» іншою особою, а також інше грубе порушення законодавства про працю.

Тобто ключовою відмінністю цих двох статей є суб`єктний склад правопорушення. Завдяки цьому одночасно до відповідальності може бути притягнено юридичну особу як роботодавця (за ст. 265 КЗпП України) та посадову особу цієї юридичної особи (за ст. 41 КУпАП) за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудових відносин

Однак, у разі притягнення до відповідальності фізичної особи-підприємця на підставі абзацу другого частини другої статті 265 КЗпП України і частини третьої статті 41 КУпАП, повністю збігаються суб`єкт відповідальності і вид порушення (допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору).

Судом встановлено, що 07.02.2019 начальник Управління Держпраці у Рівненській області виніс постанову № РВ24/947/000034/ТД-Ф, якою за порушення вимог частини першої статті 21 КЗпП України, частини третьої статті 24 КЗпП України та статті 253 КЗпП України на ФОП ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 500 760,00 грн.

Крім того, за результатами перевірки 17.01.2019 працівниками Управління Держпраці у Рівненській області за цим фактом був складений протокол про адміністративне правопорушення № РВ24/947/АВ/П/ПТ, передбачене за частиною третьою статті 41 КУпАП, та направлений для розгляду по суті до Кузнецовського міського суду Рівненської області.

11.02.2019 постановою Кузнецовського міського суду Рівненської області фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого частини третьої статті 41 КУпАП - та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 8500,00 грн. за допуск до роботи працівників ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_6 без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням, та повідомлення Державної фіскальної служби про прийняття працівника на роботу.

Також судом встановлено та не заперечується сторонами, що позивачем повністю виконано постанова Кузнецовського міського суду Рівненської області від 11.02.2019 та сплачено повністю накладені постановою штрафні санкції.

За таких обставин, факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого абзацом 1 частини другої статті 265 КЗпП України, є доведеним.

Матеріалами справи підтверджено, що за допуск фізичних осіб до роботи без оформлення трудового договору підприємця ОСОБА_1 уже притягнуто до адміністративної відповідальності постановою Кузнецовського міського суду Рівненської області від 11.02.2019, що набрала законної сили. Застосовано стягнення у вигляді штрафу у розмірі 8500,00 грн.

Накладення на нього штрафу за те саме правопорушення також постановою Управління Держпраці у Рівненській області №24/947/000034/ТД-ФС від 07.02.2019 є притягненням до того самого виду відповідальності за те саме порушення вдруге, що є порушенням статті 61 Конституції України.

Таким чином, правопорушення, передбачені у частині другій статті 265 КЗпП України так само, як і правопорушення, передбачене у частині третій статті 41 КУпАП, належить до адміністративної відповідальності.

Притягнення особи до відповідальності за одне й те саме порушення двічі суперечить статті 61 Конституції України, відповідно до якої ніхто не може двічі притягатися до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного суду у справі № 814/2156/16 від 21.12.2018.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що притягнення позивача двічі за одне й те саме правопорушення, порушує його права, передбачені статтею 61 Конституції України та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Відтак, з врахуванням встановлених обставин справи, оскаржувана постанова про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами управління Держпраці у Рівненській області № РВ 24/947/000034/ТД-ФС від 07.02.2019 є протиправною та підлягає скасуванню, а позовні вимоги підлягають до задоволення.

Згідно із частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частин першої, третьої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

В позовній заяві позивач просив стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 5000,00 грн.

Статтею 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Тобто суд зобов`язаний оцінити рівень витрат на правничу допомогу обґрунтовано у кожному конкретному випадку за критеріями співмірності необхідних і достатніх витрат.

Суд враховує те, що дану справу розглянуто за правилами загального провадження, так як характер спірних правовідносин, предмет доказування, а також інші обставини, які мають значення для вирішення справи, вимагали проведення підготовчого провадження, про що було зазначено в ухвалі суду від 25.03.2019 про відкриття провадження у справі.

Відповідно до змісту Додатку № 1 до Договору № 2/18-03/04/19 від 18.03.2019 вартість правової допомоги складає 5000,00 грн.

З Договору про надання правової допомоги № 2/18-03/04/19 від 18.03.2019 вбачається, що правова допомога надається шляхом: надання усних консультацій та роз`яснень з приводу діючого законодавства та існуючої судової практики по Справі; збору інформації, необхідної для надання правової допомоги, в тому числі шляхом направлення адвокатських запитів; підготовки та роз`яснення правової позиції у справі; складання процесуальних документів (в т.ч. позовної заяви); представництва та захисту інтересів Клієнта в Волинському окружному адміністративному суді при розгляді Справи, обумовленої п. 1.1. даного Договору; підготовка апеляційної скарги або відзиву на неї.

Хоча представником позивача, ані позивачем не було надано суду детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, проте суд враховує те, що представником позивача адвокатом Сафульком С.Ф. було виготовлено позовну заяву, відповідь на відзив на позовну заяву, адвокатські запити, що наявні в матеріалах справи. Також адвокат був присутній у трьох судових засіданнях. Клопотанням від 17.05.2019 до матеріалів справи було долучено квитанцію № 2/17-05/2/2019 від 17.05.2019 про сплату ФОП ОСОБА_1 5000,00 грн. за надання правової (правничої) допомоги згідно Договору № 2/18-03/04/2019 від 18.03.2019, що свідчить про фактичне надання правової допомоги.

Зважаючи на вказане заявлена сума винагороди адвоката за наданні послуги з правової допомоги у даній адміністративній справі у розмірі 5000,00 грн., вбачається судом співмірною з обсягом фактично наданих послуг.

З урахуванням розміру задоволених позовних вимог, суми підтверджених судових витрат, понесених позивачем в ході розгляду даної справи, їх співмірність, суд дійшов висновку, що на користь позивача підлягають стягненню витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 5000,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Отже, на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління Держпраці Рівненської області судовий збір у розмірі 1921,00 грн., сплачений згідно платіжного доручення № 102 від 15.03.2019 та витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 5000,00 грн., сплачені згідно квитанції № 2/17-05/2/2019 від 17.05.2019.

Керуючись статтями 139, 241-246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України та на підставі Конституції України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову Управління Держпраці Рівненської області про накладення штрафу уповноваженими особами № РВ/24/947/000034/ТД-ФС від 07 лютого 2019 року про накладення на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 штрафу.

Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Управління Держпраці Рівненської області (вул. Лермонтова, буд. 7, м. Рівне, Рівненська обл., 33028, ідентифікаційний код юридичної особи 39780243) судові витрати в розмірі 6 921 (шість тисяч дев`ятсот двадцять одну) гривень.

Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтями 255, 295 КАС України, та може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 24.05.2019.

Суддя Ф. А. Волдінер