Справа № 160/8642/18
Суддя: Шальєва В.А.
Дата ухвалення: 2019-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

22 травня 2019 року м. Дніпросправа № 160/8642/18

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Шальєвої В.А.

суддів: Білак С.В., Малиш Н.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду у м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2018 р. (суддя Рябчук О.С.) в справі № 160/8642/18 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області (далі - ГУ ДМС) про скасування рішення-повідомлення від 04.10.2018 р. № 7-18 про відмову в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, зобов`язання прийняти до розгляду документи для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.12.2018 р. в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення з підстав неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ухвалити нове рішення про задоволення позову. Апелянт вказує на необґрунтований висновок суду першої інстанції про відсутність у позивача умов для прийняття щодо нього рішення про оформлення документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, передбачених п. п. 1, 13 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про біженців та осіб, що потребують додаткового або тимчасового захисту», оскільки заява позивача не носить характеру зловживання, а відносно позивача існує ризик переслідувань через належність до певної соціальної групи, тому він не може повернутися до Сирії. Судом першої інстанції не враховано інформації по країні походження, яка підтверджує наявність підстав для визнання позивача біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Також зазначено про необґрунтований розгляд справи в порядку спрощеного провадження.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, відмовивши у задоволенні апеляційної скарги.

Справа судом розглянута без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що громадянин ОСОБА_1 13.09.2018 р. звернувся до органів Державної міграційної служби із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захист (заява-анкета). Заява прийнята до розгляду та видано довідку про звернення за захистом в Україні №003217.

18.09.2018 р. з позивачем проведено співбесіду, результати якої зафіксовані в протоколі співбесіди від 18.09.2018 р., справа №2018 DP0007.

Повідомленням ГУ ДМС від 04.10.2018 р. № 7-18 позивача повідомлено про відмову в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту; підстава: наказ ГУ ДМС № 119 від 03.10.2018 р., яким позивачу відмовлено в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, відповідно до ст. 8 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».

Суд першої інстанції вказав, що повідомлення ГУ ДМС від 04.10.2018 р. № 7-18 не є рішенням суб`єкта владних повноважень в розумінні ст. 19 КАС України; вказаним повідомленням лише доведено до відома позивача про прийняте відповідачем рішення - наказ ГУ ДМС № 119 від 03.10.2018 р., яким позивачу відмовлено в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 обрано неналежний спосіб захисту порушеного права. Належним способом захисту порушеного права суд першої інстанції вважав оскарження вказаного наказу.

Суд вважає такий висновок обґрунтованим, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що громадянин Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_1 13.09.2018 р. звернувся до органів Державної міграційної служби із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Заява прийнята до розгляду та позивачу видано довідку про звернення за захистом в Україні №003217.

18.09.2018 р. з позивачем проведено співбесіду, результати якої зафіксовані в протоколі співбесіди від 18.09.2018 р., справа №2018 DP0007.

Наказом ГУ ДМС № 119 від 03.10.2018 р. відмовлено в оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, громадянину Сирії ОСОБА_1 (а.с. 52).

Повідомленням ГУ ДМС від 04.10.2018 р. № 7-18 позивача проінформовано про відмову в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту на підставі наказу ГУ ДМС № 119 від 03.10.2018 р. (а.с. 11).

Предметом оскарження за цим позовом є повідомлення ГУ ДМС від 04.10.2018 р. № 7-18.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

Порядок регулювання суспільних відносин у сфері визнання особи біженцем, особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, втрати та позбавлення цього статусу, а також встановлення правового статусу біженців та осіб, які потребують додаткового захисту і яким надано тимчасовий захист в Україні, визначає Закон України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» від 08.07.2011 р. № 3671-VI (далі - Закон № 3671-VI).

Частинами 1 та 2 статті 7 Закону № 3671-VI встановлено, що оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, проводиться на підставі заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Така заява особисто подається іноземцем чи особою без громадянства або її законним представником до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, за місцем тимчасового перебування заявника.

Заявник, якому виповнилося вісімнадцять років, подає заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, в якій викладає основні відомості про себе та обставини, що змусили його залишити країну походження.

Порядок попереднього розгляду заяв встановлений статтею 8 Закону № 3671-VI, яка передбачає, що центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, який прийняв до розгляду заяву іноземця чи особи без громадянства про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, видає заявникові довідку про звернення за захистом в Україні та реєструє заявника. Протягом п`ятнадцяти робочих днів з дня реєстрації заяви центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, проводить співбесіду із заявником, розглядає відомості, наведені в заяві, та інші документи, вимагає додаткові відомості та приймає рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, або про відмову в оформленні документів для вирішення зазначеного питання.

У разі подання законним представником дитини, розлученої із сім`єю, заяви про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, приймається рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, без попереднього розгляду заяви (частина 1).

Рішення про оформлення або відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, приймається на підставі письмового висновку працівника, який веде справу, і оформлюється наказом уповноваженої посадової особи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту (частина 4).

Рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питань щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, приймаються за заявами, які є очевидно необґрунтованими, тобто якщо у заявника відсутні умови, зазначені пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, а також якщо заяви носять характер зловживання: якщо заявник з метою визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, видає себе за іншу особу, а так само за заявами, поданими особами, яким було відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, у зв`язку з відсутністю підстав, передбачених для визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, встановлених пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, якщо зазначені умови не змінилися (частина 6).

У разі прийняття рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, протягом трьох робочих днів з дня його прийняття надсилає заявнику або його законному представнику письмове повідомлення з викладенням причини відмови і роз`ясненням порядку оскарження такого рішення (частина 7).

Відповідно до частини 1 статті 12 Закону № 3671-VI рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, протягом п`яти робочих днів з дня отримання повідомлення про відмову можуть бути оскаржені в установленому законом порядку до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, а також до суду у строки, встановлені цим Законом.

Таким чином, рішення про оформлення або відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, оформлюється наказом, яким в спірному випадку є наказ ГУ ДМС № 119 від 03.10.2018 р.

Повідомлення № 7-18 від 04.10.2018 р. про відмову в оформленні документів, яке є предметом позову, не є рішенням ГУ ДМС, яким відмовлено позивачу в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, а є лише письмовим повідомленням, яким доведено до відома позивача про причини відмови, а також роз`яснено порядок оскарження саме рішення, а не повідомлення.

За змістом пункту 19 частини 1 статті 4 КАС України індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Повідомлення № 7-18 від 04.10.2018 р. не може вважатися індивідуальним актом як рішенням суб`єктом владних повноважень, оскільки не створює будь-яких правових наслідків для позивача, а лише носить характер листа, яким доводиться до відома особи зміст прийнятого суб`єктом владних повноважень рішення.

Таким чином, суд визнає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що позивачем неправильно обрано спосіб захисту порушеного права, оскільки повідомлення ГУ ДМС від 04.10.2018 р. № 7-18 не є рішенням суб`єкта владних повноважень в розумінні Кодексу адміністративного судочинства України, а позивачем не заявлено позовних вимог про скасування наказу № 119 від 03.10.2018 р., який й створює негативні наслідки для позивача.

Частиною 2 статті 9 КАС України визначено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Оскільки позивачем не заявлено позовних вимог про скасування наказу № 119 від 03.10.2018 р., суд першої інстанції не мав підстав надавати правову оцінку цьому наказу, а також підставам, за якими відповідачем відмовлено позивачу в оформлені документів.

Межі перегляду судом апеляційної інстанції встановлені статтею 308 КАС України, частиною 5 якої визначено, що суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції.

Оскільки судом першої інстанції не надавалась правова оцінка наказу № 119 від 03.10.2018 р., суд позбавлений можливості надати таку оцінку підставам позову та доводам апелянта, які в більшій частині стосуються необґрунтованості відмови в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Доводи апелянта про безпідставність розгляду справи в порядку спрощеного провадження судом визнаються необґрунтованими, оскільки ця справа обґрунтовано визнана судом справою незначної складності.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.

Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2018 р. в справі № 160/8642/18 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2018 р. в справі № 160/8642/18 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття 22.05.2019 р. та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 22.05.2019 р.

Суддя-доповідач В.А. Шальєва

суддя С.В. Білак

суддя Н.І. Малиш