Справа № 813/1/18
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2019-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2019 рокуЛьвів№ 857/4085/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді - Мікули О. І.,

суддів - Качмара В. Я., Курильця А. Р.,

з участю секретаря судового засідання - Федчук М. Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2019 року у справі № 813/1/18 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції у Львівській області, Дрогобицького міськрайонного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Львівській області про визнання дій неправомірними, стягнення невиплачених аліментів та штрафних санкцій -

суддя в 1-й інстанції - Коморний О. І.,

час ухвалення рішення - 20.02.2019 року, 16:44 год,

місце ухвалення рішення - м. Львів,

дата складання повного тексту рішення - 01.03.2019 року,

в с т а н о в и в:

Позивач - ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до відповідачів - Головного територіального управління юстиції у Львівській області, Дрогобицького міськрайонного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Львівській області, в якому просила (з врахуванням заяв про збільшення та уточнення позовних вимог) визнати бездіяльність відповідача - Головного територіального управління юстиції у Львівській області в частині нагляду за виконанням судового рішення у справі № 2-327/03 за виконавчим листом протиправною та незаконною; визнати бездіяльність відповідача Дрогобицького міськрайонного ВДВС у частині виконання рішення за виконавчим листом № 2-327/03, протиправною і незаконною та стягнути з відповідачів у солідарному порядку на її користь суму в розмірі 1142822 грн. загального боргу за виконавчим листом № 2- 327/03.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, позивач оскаржила його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки тому факту, що у спірних правовідносинах має місце протиправна бездіяльність Головного територіального управління юстиції у Львівській області, Дрогобицького міськрайонного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Львівській області щодо невиконання судового рішення у справі № 2-327/03 про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання своєї доньки. При цьому, з урахуванням відомостей про середню зарплату ОСОБА_2 за період з 2003 по 2015 рік, загальна сума заборгованості, яку не сплатив Департамент ДВС в особі ДВС Дрогобицького міськрайонного управління юстиції складає 1142822 грн., вказана сума підлягає стягненню з відповідачів у солідарному порядку. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Відповідач - Дрогобицький міськрайонний відділ ДВС Головного територіального управління юстиції у Львівській області подав відзив на апеляційну скаргу, в якому вказав, що виконавчий лист №2-237, виданий 31 березня 2003 року Стрийським міськрайонним судом Львівської області під час пересилки був втрачений, дані про поштове відправлення Укрпошти знищені за закінченням термінів зберігання, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про безпідставність позовних вимога в частині визнання протиправною бездіяльності Дрогобицького міськрайонного ВДВС щодо невиконання рішення за виконавчим листом №2-327/03, оскільки такий на виконання не надходив. Також зазначив, що відповідно до вимог СК України обов`язок ОСОБА_2 сплачувати аліменти, неустойку (пеню) по аліментах на утримання дитини є сімейним обов`язком та не може бути перекладеним на відповідача Головне територіальне управління юстиції у Львівській області та Дрогобицький міськрайонний відділ ДВС Головного територіального управління юстиції у Львівській області. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Відповідач - Головне територіальне управління юстиції у Львівській області своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалося, відповідно до ч.4 ст.304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Позивач - ОСОБА_1 та представник позивача (апелянта) - ОСОБА_4 у судовому засіданні підтримали доводи, викладені в апеляційній скарзі, вважають висновки суду першої інстанції неправильними та необґрунтованими. Просять скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Представник відповідача - Головного територіального управління юстиції у Львівській області - Ган Х. П. та представник відповідача - Дрогобицького міськрайонного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Львівській області - Ільницька О. І. у судовому засіданні не погодилися з доводами апеляційної скарги і вважають, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, який ухвалив законне та обґрунтоване рішення. Просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзив на апеляційну скаргу в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що постановою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 31 березня 2003 року у справі №2-327/2003 ухвалено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 % частини всіх видів заробітку, але не менше половини неоподаткованого мінімуму доходів громадян щомісячно, починаючи з 27 березня 2003 року і до її повноліття.

Як вбачається з матеріалів справи, протягом 2011-2014 років ОСОБА_2 не сплачував аліменти на утримання своєї доньки, що підтверджується відповідними довідками відділу ДФС Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Львівської області.

Разом з тим, оскільки на запит представника позивача надійшла інформація від ПАТ Стебницьке гірничо-хімічне підприємство "Полімінерал" (лист від 13 липня 2017 року №518) про те, що ОСОБА_2 працює на вказаному підприємстві з 09 квітня 2008 року по даний час, позивач звернулася до суду з цим позовом.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги про визнання бездіяльності відповідача - Головного територіального управління юстиції у Львівській області, в частині нагляду за виконанням судового рішення у справі №2-327/03, за виконавчим листом протиправною та незаконною є безпідставними, оскільки Головне територіальне управління юстиції у Львівській області не наділено повноваженнями з нагляду за виконанням судових рішень та повноваженнями щодо проведення перевірок діяльності державних виконавців, крім того, позивач з такими заявами не звертався. Також безпідставною є позовна вимога в частині визнання протиправною бездіяльності Дрогобицького міськрайонного ВДВС щодо невиконання рішення за виконавчим листом №2-327/03, оскільки такий на виконання не надходив. Також не підлягає задоволенню позовна вимога про стягнення на користь позивача з відповідачів у солідарному порядку суми загального боргу за виконавчим листом № 2- 327/03, оскільки є така є похідною від визнання протиправними дій чи бездіяльності відповідачів, водночас судом не такої встановлено. Крім того, відповідно до вимог СК України обов`язок сплачувати аліменти, неустойку (пеню) по аліментах на утримання дитини є обов`язком іншого з батьків, з якого стягуються аліменти, а тому не може бути перекладеним на відповідачів.

Даючи правову оцінку висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Розглядаючи справу по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що спір у цій справ є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів.

Разом з тим, колегія суддів вважає такий висновок суду першої інстанції помилковим, виходячи з наступного.

Завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушення з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ (ч.1 ст.2 КАС України).

Відповідно до п.1 ч.1 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема на спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження;

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (п.7 ч.1 ст.4 КАС України).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Під час визначення предметної юрисдикції справ необхідно виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Відповідно до ст.287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

З системного аналізу наведених норм процесуального закону чітко вбачається, що рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені до адміністративного суду лише в разі відсутності іншого судового порядку оскарження.

Вказана норма за своєю суттю є бланкетною (відсилочною) і передбачає розгляд позовної заяви про оскарження рішення, дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби в порядку адміністративного судочинства, якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Тобто, якщо законом встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, то це виключає юрисдикцію адміністративних судів у такій категорії справ.

Таким чином, наявність іншого судового порядку унеможливлює розгляд цієї справи за правилами ст.287 КАС України.

Ч.1 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Отже, за загальним правилом, сторони виконавчого провадження, їхні представники можуть оскаржити рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення до суду відповідної юрисдикції, яким видано виконавчий лист, і лише інші учасники виконавчого провадження та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, можуть оскаржити рішення, дії чи бездіяльність посадової особи органу державної виконавчої служби до адміністративного суду.

З системного аналізу вказаних вище правових норм можна дійти висновку про те, що розгляд судом вимог про оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби є за своєю правовою суттю формою судового контролю за виконанням постановленого судового рішення, а тому має здійснюватися саме тим судом, котрий постановив рішення у справі та видав виконавчий лист, оскільки нормами законодавства чітко встановлено такий порядок.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що визначальною ознакою правильного вирішення питання юрисдикції є характер спірних правовідносин, з яких виник спір (предметний критерій) та суб`єктний склад учасників цих правовідносин (суб`єктний критерій) у їх сукупності, про що неодноразово наголошує Верховний Суд у своїх постановах.

Виходячи із суб`єктного складу сторін та предмету спору, спір у цій адміністративній справі, який виник між стороною виконавчого провадження та управлінням ДВС не належить до юрисдикції адміністративного суду, такий необхідно розглядати в порядку цивільного судочинства, оскільки юрисдикція адміністративних судів не поширюється на публічно-правові спори про оскарження рішень, дій або бездіяльності органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов суду у цивільних справах; у спірних правовідносинах суттю права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, є порушене майнове право на стягнення аліментів на утримання неповнолітньої доньки.

Враховуючи усе вищенаведене, колегія суддів вважає, що спір у цій справі не пов`язаний із захистом прав, свобод чи інтересів позивачки у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної виконавчої служби, а стосується захисту її приватних інтересів, а тому правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються нормами цивільного права, і спір необхідно розглядати в порядку цивільного судочинства.

Згідно з п.1 ч.1 ст.238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо її не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

З врахуванням усіх вищенаведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв оскаржуване рішення з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв`язку з чим рішення суду підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю.

Керуючись ст. 238, 242, 243, 250, 272, 310, 315, 317, 319, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2019 року у справі № 813/1/18 скасувати, та провадження у справі закрити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий - суддя О. І. Мікула
судді В. Я. Качмар
А. Р. Курилець
Повне судове рішення складено 22 травня 2019 року.