Справа № 320/5588/18
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції: Кушнова А.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2019 року Справа № 320/5588/18

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Епель О.В.,

суддів: Карпушової О.В., Літвіної Н.М.,

за участю секретаря Лісник Т.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Пухівської сільської ради Броварського району Київської області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2019 року у справі

за позовом ОСОБА_1

до Пухівської сільської ради Броварського району

Київської області

про визнання протиправним та скасування рішення,

зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Пухівської сільської ради Броварського району Київської області (далі - відповідач) про:

- визнання протиправним та скасування рішення XXVII сесії Пухівської сільської ради VII скликання від 27.06.2018 р. № 1015-XXVII-VII, яким позивачу, як учаснику антитерористичної операції, було відмовлено в наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в с. Пухівка;

- зобов`язання відповідача надати позивачу дозвіл на розробку документації із землеустрою по відведенню земельної ділянки, яку позивач вказав на графічних матеріалах, у межах с. Пухівки Броварського району Київської області, розташовану до границі проходження коридору під Велику кільцеву автодорогу з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка);

- зобов`язання відповідача виділити позивачу земельну ділянку, яку він вказав на графічних матеріалах в межах с. Пухівка Броварського району Київської області, розташовану до границі проходження коридору під Велику кільцеву автодорогу з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2019 року адміністративний позов було задоволено частково:

- визнано протиправним рішення Пухівської сільської ради Броварського району Київської області «Про відмову у наданні земельної ділянки гр. ОСОБА_1 » від 27.06.2018 р. № 1015-XXVII-VII;

- зобов`язано відповідача надати позивачу дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,0800 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в селі Пухівка Броварського району Київської області.

У задоволенні адміністративного позову в іншій частині позовних вимог було відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилається на те, що розпорядження землями територіальних громад належить до дискреційних повноважень ради і, вирішуючи питання щодо правомірності оскаржуваного позивачем рішення ради, суд вийшов за межі повноважень, а також, що суд не може зобов`язувати раду вчинити певні дії. Також апелянт зазначає, що суд вийшов за межі позовних вимог.

З цих та інших підстав апелянт вважає, що рішення суду прийнято за неповно встановлених обставин, з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому просить його скасувати і ухвалити постанову про відмову в задоволенні позову.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.04.2019 р. відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду.

У строк, встановлений судом, відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Судова колегія вважає, що в даному випадку наявні правові підстави для розгляду апеляційної скарги під час відсутності осіб, які не з`явилися, в порядку ст. 311 КАС України

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, позивач є громадянином України та в періоди з 10.08.2014 р. по 20.09.2014 р., з 03.01.2016 р. приймав участь в АТО, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення антитерористичної операції на території Луганської та Донецької областей (довідка від 02.03.2016 р. № 32).

25.11.2014 р. Адміністрацією Державної прикордонної служби України позивачу було видано посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_1 .

23.07.2017 р. позивач звернувся до Пухівської сільської ради Броварського району Київської області з клопотанням, в якому просив надати йому дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, орієнтовною площею 0,08 га, яка розташована в межах с. Пухівка Броварського району Київської області до межі коридору під Велику кільцеву автодорогу.

До вказаного клопотання позивачем додано копії паспорту громадянина України, ідентифікаційного коду та посвідчення учасника бойових дій, а також графічний матеріал з позначеною земельною ділянкою та координатами.

04.08.2017 р. за результатами розгляду вказаного клопотання позивача відповідачем було прийнято рішення «Про відмову в наданні земельної ділянки гр. ОСОБА_1 » НОМЕР_2 -УІІ, яким позивачу відмовлено в наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,1000 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в с. Пухівка у зв`язку з тим, що на вказану на картографічному матеріалі земельну ділянку не погоджена містобудівна документація.

Листом від 08.08.2017 р. № 477/02-13 зазначене рішення ради було направлено позивачу.

14.10.2017 р. позивач звернувся до Пухівської сільської ради Броварського району Київської області з листом, в якому просив надати йому відповідь, про яку саме містобудівну документацію йде мова в рішенні Пухівської сільської ради Броварського району Київської області від 04.08.2017 р. № 712-ХУІІ-УІІ, коли та ким вона була розроблена.

25.10.2017 р. відповідач у листі № 696/02-13 зазначив про те, що на момент розгляду клопотання позивача щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою на бажану ним земельну ділянку був відсутній детальний план території чи/або план зонування.

До вказаного листа додані копії листів відповідача від 13.07.2017 р. № 438/02-13 та від 06.04.2017 р. № 201/02-13.

У листі Пухівської сільської ради Броварського району Київської області від 06.04.2017 р. № 201/02-13, який адресовано Міністерству інфраструктури України, зазначено, що до Пухівської сільської ради Броварського району Київської області надійшли звернення від учасників АТО з проханням надати земельну ділянку для будівництва житлового будинку, господарських будівель та споруд, надалі зазначено, що опрацювавши вищезазначені питання сільська рада вирішила за доцільне надати земельні ділянки у власність від вулиці Шевченка впродовж вулиці Глибочицька та замовила в ДП «Укрндпіцивільбуд» розробку детального плану даної території. Проект плану території житлової садибної забудови в селі Пухівка Броварського району Київської області було затверджено 18 грудня 2015 року на засіданні архітектурно-містобудівної ради при департаменті містобудування та архітектури Київської обласної державної адміністрації (ПРОТОКОЛ № 17/15). В ухвалі даного протоколу є окрема вимога узгодити з Укравтодором питання виділення даних земельних ділянок.

У зазначеному листі відповідач вказує, що він неодноразово звертався до Київської обласної державної адміністрації з проханням розглянути питання будівництва в зоні впливу Великої кільцевої дороги навколо міста Києва, можливість зменшення 500 метрового коридору до 110 метрів на ділянці довжиною 1,5 км в межах села Пухівка Броварського району Київської області для можливості надання цієї ділянки під забудову учасникам АТО.

Позивач звернувся до Броварського міськрайонного суду Київської області з позовом до Пухівської сільської ради Броварського району Київської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання виділити земельну ділянку та надати дозвіл на розробку документації з землеустрою по відведенню земельної ділянки.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 18.04.2018 р., яке набрало законної сили 19.05.2018 р., у справі № 361/7229/17 адміністративний позов задоволено частково:

- визнано протиправним та скасовано рішення Пухівської сільської ради Броварського району Київської області № 712-XVIІ-VII від 04 серпня 2017 року про відмову ОСОБА_1 в наданні дозволу виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,10 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в селі Пухівка;

- зобов`язано Пухівську сільську раду Броварського району Київської області винести на засідання чергової сесії Пухівської сільської ради Броварського району Київської області та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 0,0800 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в с.Пухівка з прийняттям рішення у відповідності до статті 118 Земельного Кодексу України.

На виконання вимог вказаного рішення суду Пухівською сільською радою Броварського району Київської області було повторно розглянуто клопотання позивача про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, площею 0,08 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, за результатами якого прийнято рішення «Про відмову у наданні земельної ділянки гр. ОСОБА_1 » від 27.06.2018 р. № 1015-ХХУІІ-УІІ, яким позивачу відмовлено в наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0800 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в селі Пухівка у зв`язку з невідповідністю місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генерального плану села та іншої містобудівної документації та у зв`язку з відсутністю розробленого плану зонування та детального плану території.

При прийнятті зазначеного рішення радою було враховано негативний висновок постійної депутатської комісії з питань агропромислового комплексу, земельних ресурсів, соціального розвитку села та екології та вимоги ст. 12, 116 Земельного кодексу України, ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Листом від 03.07.2018 р. № 379/02-13 вказане рішення було направлено відповідачем на адресу ОСОБА_1 .

Позивач, вважаючи протиправним зазначене рішення ради, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Судова колегія встановила, що задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що Земельним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для відмови в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність і чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень ст. 118 Земельного кодексу України.

При цьому, судом зазначено, що у спірному рішенні ради не конкретизовано, яким саме законам України та прийнятим відповідно до них нормативно-правовим актам не відповідає місце розташування земельної ділянки, яку позивач має намір отримати у власність і в чому саме полягає така невідповідність.

Крім того, суд звернув увагу на те, що чинне законодавство не містить заборон щодо надання органами місцевого самоврядування дозволів на розроблення проектів землеустрою у разі відсутності плану зонування або детального плану території, на якій розташована бажана земельна ділянка, оскільки такий дозвіл лише початком тривалої та послідовної процедури безоплатної передачі земельних ділянок у власність громадян.

Також при прийнятті оскаржуваного рішення та обранні способу захисту порушеного права позивача судом було враховано, що позивач вже звертався до суду і судом перевірялося питання щодо правомірності відмови ради у наданні йому запитуваного дозволу, але й після ухвалення відповідного судового рішення позивачу було повторно відмовлено в наданні дозволу, а тому спосіб захисту прав позивача у даній справі має бути ефективним і таким, що попередить повторні аналогічні звернення до суду.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Земельним кодексом України (далі - ЗК України), Законами України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011 р. № 3038-VI (далі - Закон № 3038-VI), «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 р. № 3551-ХІІ (далі - Закон № 3551-ХІІ).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 14 Конституції України право власності на землю гарантується.

Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Пунктом 14 частини 1 статті 12 Закону № 3551-ХІІ регламентовано, що учасникам бойових дій (статті 5, 6) надаються такі пільги: першочергове забезпечення жилою площею осіб, які потребують поліпшення житлових умов, та першочергове відведення земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва, садівництва і городництва, першочерговий ремонт жилих будинків і квартир цих осіб та забезпечення їх паливом.

У ч. 1 ст. 3 ЗК України передбачено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

До повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу (ст. 12 ЗК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Частинами 1-4 статті 116 ЗК України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Згідно з ч.ч. 6-9 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

Вдповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону № 3038-VI у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, детальний план території - це містобудівна документація, що визначає планувальну організацію та розвиток території; містобудівна документація - затверджені текстові та графічні матеріали з питань регулювання планування, забудови та іншого використання територій.

Згідно з ч.ч. 1, 3, 4 ст. 16 Закону № 3038-VI планування територій на місцевому рівні здійснюється шляхом розроблення та затвердження генеральних планів населених пунктів, планів зонування територій і детальних планів території, їх оновлення та внесення змін до них.

Містобудівна документація на місцевому рівні розробляється з урахуванням даних державного земельного кадастру на актуалізованій картографічній основі в цифровій формі як просторово орієнтована інформація в державній системі координат на паперових і електронних носіях.

Склад, зміст, порядок розроблення та оновлення містобудівної документації на місцевому рівні визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування. Затвердження оновленої містобудівної документації на місцевому рівні здійснюється згідно із статтями 17, 18 та 19 цього Закону.

У ч.ч. 1, 10, 11 ст. 17 Закону № 3038-VI визначено, що генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту.

На підставі затвердженого генерального плану населеного пункту розробляється план земельно-господарського устрою, який після його затвердження стає невід`ємною частиною генерального плану.

Генеральні плани населених пунктів та зміни до них розглядаються і затверджуються відповідними сільськими, селищними, міськими радами на чергових сесіях протягом трьох місяців з дня їх подання.

Матеріали генерального плану населеного пункту не можуть містити інформацію з обмеженим доступом та бути обмеженими в доступі. Загальна доступність матеріалів генерального плану населеного пункту забезпечується відповідно до вимог Закону України "Про доступ до публічної інформації" шляхом надання їх за запитом на інформацію, оприлюднення на веб-сайті органу місцевого самоврядування, у тому числі у формі відкритих даних, на єдиному державному веб-порталі відкритих даних, у місцевих періодичних друкованих засобах масової інформації, у загальнодоступному місці у приміщенні органу місцевого самоврядування.

Отже, ЗК, а саме ч. 7 ст. 118, регламентовано виключний перелік правових підстав для відмови в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою для відведення земельної ділянки, який не підлягає розширеному тлумаченню, а тому відмова особі в наданні вказаного дозволу за будь-якою іншою підставою є неправомірною.

Аналогічні правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 18.09.2018 р. у справі № 806/5106/15, від 27.02.2018 р. у справі № 545/808/17 та, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, є обов`язковими для колегії суддів при вирішенні цієї справи.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що в рішенні ради від 27.06.2018 р. зазначено, що позивачу відмовлено в наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою для відведення земельної ділянки у зв`язку з невідповідністю місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генерального плану села та іншої містобудівної документації та у зв`язку з відсутністю розробленого плану зонування та детального плану території.

Однак, відповідачем не визначено, яким саме законам та/або нормативно-правовим актам не відповідає місце розташування земельної ділянки, щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою для якої звернувся позивач, і яким саме вимогам містобудівної документації, зокрема генеральному плану села Пухівка Броварського району Київської області чи детальному плану забудови території не відповідає така земельна ділянка.

Крім того, чинне законодавство не містить заборон щодо надання органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування відповідних дозволів на розроблення проектів землеустрою у разі відсутності плану зонування або детального плану території, на якій розташована бажана земельна ділянка, оскільки є лише початком тривалої та послідовної процедури безоплатної передачі земельних ділянок у власність громадян.

При цьому, слід відзначити, що відсутність розробленого плану зонування та детального плану території не є підставою для відмови в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою для відведення земельної ділянки в розумінні ч. 7 ст. 118 ЗК України.

Разом з тим, повно та всебічно перевіряючи спірні обставини даної справи, колегія суддів також звертає увагу й на те, що земельна ділянка, яку має намір отримати у власність позивач, не потрапляє під будівництво ВКАД, тому розпорядження КМУ від 22.02.2008 р. № 326-р «Про заходи щодо прискорення проектування та будівництва великої кільцевої автомобільної дороги навколо м. Києва» до спірних правовідносин не застосовується.

При цьому, такі обставини встановлені судовим рішенням у справі № 361/7229/17, яке набрало законної сили та в цій частині, відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України, має преюдиціальне значення для вирішення даної справи.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення даного адміністративного позову частково шляхом визнання протиправним та скасування оскаржуваного позивачем рішення ради від 27.06.2018 р. та зобов`язання відповідача надати позивачу дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,0800 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в селі Пухівка Броварського району Київської області.

При цьому, апеляційний суд приймає до уваги, що позивач вже звертався до суду, оскаржуючи попереднє рішення ради від 04.08.2017 р. про відмову в наданні йому відповідного дозволу на розробку проекту землеустрою і судовим рішенням у справі № 361/7229/17, з урахуванням дискреційних повноважень відповідача, які на той час ним не були повністю реалізовані, раду було зобов`язано винести на засідання чергової сесії Пухівської сільської ради Броварського району Київської області та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 0,0800 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в с. Пухівка з прийняттям рішення у відповідності до статті 118 Земельного Кодексу України.

Однак, вже після цього, як вбачається з вищезазначеного, радою знову порушено вимоги, зокрема ст. 118 ЗК України, при розгляді клопотання позивача про надання дозволу на розробку проекту землеустрою. Тобто на теперішній час дискреційні повноваження відповідачем реалізовані і ефективне відновлення вже вкотре порушеного права позивача вимагає зобов`язання ради надати позивачу дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,0800 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в селі Пухівка Броварського району Київської області.

При цьому, апеляційним судом враховуються висновки Європейського суду з прав людини, викладені в рішенні у справі «Каіч та інші проти Хорватії», в якому ЄСПЛ зазначив, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Водночас, у рішенні від 01.06.2006 р. по справі «Федоренко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що право власності може бути «існуючим майном» або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права.

Принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (рішення у справі «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), пункт 73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (див. там само). З іншого боку, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), заява № 36548/97, пункт 58). Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), пункт 74).

Згідно зі ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Доводи апелянта про те, що розпорядження землями територіальних громад належить до дискреційних повноважень ради і вирішуючи питання щодо правомірності оскаржуваного позивачем рішення ради, суд вийшов за межі повноважень, а також, що суд не може зобов`язувати раду вчинити певні дії, колегія суддів вважає не обґрунтованими з підстав, зазначених вище.

Твердження апелянта про те, що суд першої інстанції протиправно вийшов за межі позовних вимог, є надуманими, оскільки судом змінено формулювання заявлених позивачем вимог, але збережено при цьому їх зміст та сутність. При цьому, ч. 2 ст. 9 КАС України передбачає повноваження суду вийти за межі позовних вимог.

Надаючи оцінку всім доводам апелянта, судова колегія також приймає до уваги рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому Суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…».

Отже, проаналізувавши всі доводи апелянта, колегія суддів вважає, що вони не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, яким повно і правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, відповідно до вимог ст. 242 КАС України.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на це, апеляційна скарга Пухівської сільської ради Броварського району Київської області підлягає залишенню без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2019 року - без змін.

При цьому, оскільки судом апеляційної інстанції не здійснено зміни або скасування рішення суду, то відповідно до ст. 139 КАС України, понесені відповідачем та апелянтом у цій справі судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Пухівської сільської ради Броварського району Київської області залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Судове рішення виготовлено 22 травня 2019 року.

Головуючий суддя

Судді: