Справа № 620/2/19
Суддя: Бєлова Людмила Василівна
Дата ухвалення: 2019-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/2/19 Суддя (судді) першої інстанції: Тихоненко О.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.

суддів: Кузьменка В.В.,

Аліменка О.В.

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Києві апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 20 березня 2019 року (повний текст виготовлено 02 квітня 2019 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області про скасування вимоги, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2019 року позивач, ОСОБА_1 , звернулась до суду першої інстанції з адміністративним позовом, у якому просила:

- скасувати вимогу Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області про сплату боргу (недоїмки) від 07.11.2018 № Ф-12048/17 на суму 15819,54 грн.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 20 березня 2019 року позовні вимоги задоволено повністю.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, відповідачем подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.

У тексті апеляційної скарги відповідач просить здійснювати розгляд справи за участі представника апелянта.

Щодо заявленого відповідачем клопотання колегія суддів зазначає, що відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.

Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, не вбачає підстав для задоволення клопотання про вихід із письмового провадження та проведення розгляду апеляційної скарги за участю учасників справи у відкритому судовому засіданні.

Відповідно до ст. 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, позивач 28.11.2002 зареєстрована в якості фізичної особи-підприємця, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію (перереєстрацію) суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи (а.с.71) та з 03.12.2002 взята на облік у Державній податковій інспекції у м. Чернігові в якості платника податків, що підтверджується матеріалами справи (а.с.60-61).

Згідно ліцензії серії НОМЕР_1 Чернігівського обласного автотранспортного управління, видом господарської діяльності позивача було надання послуг з внутрішніх перевезень пасажирів автомобільним транспортом. Строк дії даної ліцензії з 12.12.2002 по 11.12.2005 (а.с.72).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач 20.10.2005 звернулась до Державної податкової інспекції у м. Чернігові з заявою про зняття з обліку платника податків (а.с.59).

Листом від 09.11.2005 № 16688/б/17-106 Державна податкова інспекція у м. Чернігові повідомила позивача, що зняти останню з обліку не має можливості в зв`язку з тим, що станом на 09.11.2005 у позивача не закритий розрахунковий рахунок в Чернігівській філії АБ «Синтез» (а.с.62).

Також листом від 18.05.2006 № 10689/Т/17106 Державна податкова інспекція у м. Чернігові повідомила позивача, що зняти останню з обліку немає можливості в зв`язку з тим, що станом на 18.05.2006 у позивача не закрито розрахункові рахунки - Чернігівська ФАБ « Синтез » (а.с.63).

Згідно листа Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради від 29.01.2019 № 506 у Єдиному державному реєстрі за номером запису 2 033752 від 23.05.2013 «Включення відомостей про фізичну особу-підприємця з відміткою про те, що свідоцтво про державну реєстрацію, вважається недійсним» щодо фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 здійснено на підставі «відомостей інвентаризації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» без формування реєстраційної справи у паперовому вигляді (а.с.33).

Відповідно до листа Державного архіву Чернігівської області від 31.01.2019 № Т-236 реєстраційна справа ФОП ОСОБА_1 на зберігання до архіву не надходила. Реєстраційні справи на зберігання до архіву не передавались (а.с.37).

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 04.02.2019 зазначені наступні реєстраційні дії:

включення відомостей про фізичну особу-підприємця з відміткою про те, що свідоцтво про її державну реєстрацію, вважається недійсним (23.05.2013 виконавчий комітет Чернігівської міської ради);

внесення рішення фізичної особи-підприємця про припинення підприємницької діяльності (17.12.2018 Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради);

державна реєстрація припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем за її рішенням (17.12.2018 Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради) (а.с.42).

07.11.2018 ГУДФС у Чернігівській області на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів прийнято оскаржувану вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-12048-17 (а.с.10).

В подальшому, позивач 17.12.2018 звернулася до державного реєстратора з заявою про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця за її рішенням та реєстраційною карткою на проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця за її рішенням або за судовим рішенням, що не пов`язано з банкрутством, що підтверджується матеріалами справи (а.с.34-35).

Вважаючи вимогу відповідача про сплату боргу протиправною, позивач звернулась з даним адміністративним позовом до суду.

Суд першої інстанції адміністративний позов задовольнив та зазначив, що оскільки позивач фактично не здійснювала підприємницьку діяльність, а її свідоцтво про державну реєстрацію суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи визнано недійсним, то підстави для нарахування позивачу єдиного внеску в розмірі 15819,54 грн. відсутні.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом України № 755-IV від 15.05.2003 року «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» (далі - Закон № 755-IV) врегульовано відносини, що виникають у сфері державної реєстрації юридичних осіб, їхньої символіки (у випадках, передбачених законом), громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців.

Процедура державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичною особою передбачена частиною 4 статті 18 вищевказаного Закону.

Так, для державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця подається один з таких документів: 1) заява про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця за її рішенням - у разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця за її рішенням; 2) ксерокопія свідоцтва про смерть фізичної особи, судове рішення про визнання фізичної особи безвісно відсутньою - у разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця у зв`язку з її смертю, визнанням її безвісно відсутньою або оголошенням померлою.

Фізична особа-підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою (ч. 8 ст. 4 Закону № 755-ІV).

Відтак, колегія суддів звертає увагу, що підприємницька діяльність фізичної особи вважається припиненою з дня внесення до Єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Згідно з п. 8.9 Порядку обліку платників податків, зборів (обов`язкових платежів), затвердженого Наказом Державної податкової адміністрації України від 19.02.1998 року № 80 (у редакції, чинній на момент звернення позивача із заявою від 20.10.2005 року), зняття з обліку фізичної особи - підприємця як платника податків здійснюється в порядку, відповідному для платників податків - юридичних осіб. На фізичних осіб - підприємців поширюється дія пунктів 8.1 - 8.8 цього Порядку. Особливістю є лише те, що фізична особа після прийняття рішення про внесення до Єдиного державного реєстру запису щодо прийняття рішення про припинення підприємницької діяльності подає до органу державної податкової служби, у якому вона зареєстрована як платник податків, такі документи:

- заяву про припинення платника податків за ф. N 8-ОПП (додаток 8), дата якої фіксується в журналі за ф. N 6-ОПП (додаток 6);

- оригінали документів, що видаються органами державної податкової служби платнику податків (свідоцтва, патенти, довідки за формою N 4-ОПП, інші довідки тощо) і підлягають поверненню до органу державної податкової служби, а також завірені органом державної податкової служби копії цих документів, якщо такі видавались та підлягають поверненню до органу державної податкової служби.

Відповідно до п. 8.3 вищевказаного Порядку, після проведеної перевірки платника податків, у разі встановлення факту відсутності заборгованості перед Державним бюджетом України та місцевими бюджетами орган державної податкової служби знімає його з обліку. Зняття з обліку платника податків в органах державної податкової служби проводиться за наявності повідомлення від установи банку про закриття такому платнику рахунків.

Зняття з обліку платника фіксується в журналі за ф. N 6-ОПП, а відмітка про зняття платника з обліку вводиться в районний рівень Єдиного банку даних про платників податків - юридичних осіб або Державного реєстру фізичних осіб. Облікові справи про таких платників здаються до архіву органу державної податкової служби по закінченні звітного року (п. 8.4 Порядку).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач 20.10.2005 звернулась до Державної податкової інспекції у м. Чернігові з заявою про зняття з обліку платника податків (а.с.59).

Листом від 09.11.2005 № 16688/б/17-106 Державна податкова інспекція у м. Чернігові повідомила позивача, що зняти останню з обліку не має можливості в зв`язку з тим, що станом на 09.11.2005 у позивача не закритий розрахунковий рахунок в Чернігівській філії АБ «Синтез» (а.с.62).

Також листом від 18.05.2006 № 10689/Т/17106 Державна податкова інспекція у м. Чернігові повідомила позивача, що зняти останню з обліку немає можливості в зв`язку з тим, що станом на 18.05.2006 у позивача не закрито розрахункові рахунки - Чернігівська ФАБ « Синтез » (а.с.63).

В матеріалах справи відсутні докази закриття позивачем розрахункових рахунків в Чернігівській філії АБ «Синтез», як і відсутні докази зняття позивача з обліку платника податків у встановленому законодавством порядку.

Відтак, колегія суддів дійшла висновку, що за наслідками звернення позивача 20.10.2005 року до Державної податкової інспекції у м. Чернігові із заявою про зняття з обліку платника податків, ОСОБА_1 не було знято з обліку платників податків у зв`язку з наявністю в неї не закритого розрахункового рахунку в банківській установі.

Законом України від 06.12.2016 № 1774-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» внесено зміни до Закону України від 08.07.2010 № 2464 «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 2464), які набули чинності з 01.01.2017, зокрема, щодо нарахування та сплати єдиного внеску фізичними особами-підприємцями, у тому числі, які обрали спрощену систему оподаткування, та особами, які провадять незалежну професійну діяльність.

Дія Закону № 2464 поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної зі збором та веденням обліку єдиного внеску.

Пунктом першим частини другої статті 6 Закону № 2464 встановлено, що платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до ч. 12 ст. 9 Закону № 2464 єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Платниками єдиного внеску відповідно до пунктів 4,5 частини першої статті 4 Закону № 2464 є фізичні особи-підприємці, у тому числі, ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та особи, які провадять незалежну професійну діяльність.

Базою нарахування єдиного внеску для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої ст. 4 Закону № 2464 є сума доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладанню податком на доходи фізичних осіб.

При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

З 2017 року у разі, якщо такими платниками не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такі платники зобов`язані визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленого, цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску (п.2 ч. 1 ст. 7 Закону № 2464 в редакції Закону № 1774).

Відповідно до п.5 частини першої статті 1 Закону № 2464 мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.

Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, є недоїмкою (п.6 частини першої статті 1 Закону № 2464).

Відповідно до ч. 5 статті 8 Закону № 2464 єдиний внесок для всіх платників єдиного внеску (крім пільгових категорій) встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Отже, необхідною умовою для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема підприємницької діяльності в не залежності від отримання доходу від такої діяльності.

Відтак, з огляду на вищевказані норми законодавства, 07.11.2018 Головним управлінням ДФС у Чернігівській області на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів прийнято вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-12048-17 (а.с.10).

В подальшому, як вбачається з матеріалів справи та вказує сама ОСОБА_1 у позовній заяві, позивач 17.12.2018 звернулася до державного реєстратора з заявою про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця за її рішенням та реєстраційною карткою на проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця за її рішенням або за судовим рішенням, що не пов`язано з банкрутством, тобто лише після отримання оскаржуваної вимоги (а.с.34-35).

Фізична особа-підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою (ч. 8 ст. 4 Закону України від 15.05.2003 № 755-ІV «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань»).

Відповідно до пп. 1 п. 11.18 Порядку обліку платників податків та зборів, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України 09.12.2011 року № 1588, підставою для зняття фізичної особи - підприємця з обліку у відповідному контролюючому органі є відомості про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем за її рішенням, або за судовим рішенням, або у разі її смерті, або оголошення її померлою, або визнання її безвісно відсутньою, а також відомості відповідної реєстраційної картки.

Дата зняття з обліку фізичної особи - підприємця відповідає даті отримання відомостей про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця. Дані про зняття з обліку платника податків фіксуються в журналі за формою № 6-ОПП.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 04.02.2019 № , 23.05.2013 за № 0033752, свідоцтво про державну реєстрацію ФОП ОСОБА_1 вважається недійсним.

Так, з матеріалів справи вбачається, що згідно листа Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради від 29.01.2019 № 506 у Єдиному державному реєстрі за номером запису 2 033752 від 23.05.2013 «Включення відомостей про фізичну особу-підприємця з відміткою про те, що свідоцтво про державну реєстрацію, вважається недійсним» щодо фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 здійснено на підставі «відомостей інвентаризації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» без формування реєстраційної справи у паперовому вигляді (а.с.33).

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Із введенням в дію Закону № 755-IV від 15.05.2003 року «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців», було створено та розпочато формування Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (далі - ЄДР).

Статтею 1 Закону № 755-IV визначено, що Єдиний державний реєстр - це автоматизована система збирання, накопичення, захисту, обліку та надання інформації про юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Відповідно до частини першої статті 17 вищевказаного Закону, відомості про юридичну особу або фізичну особу-підприємця включаються до ЄДР шляхом внесення записів на підставі відомостей з відповідних реєстраційних карток та відомостей, що надаються юридичними особами державному реєстратору за місцезнаходженням реєстраційної справи згідно із законодавством України.

Згідно із частиною другою Прикінцевих положень Закону № 755-IV (в редакції Закону від 15.05.2003), державний реєстратор протягом 2004-2005 років при надходженні від юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців реєстраційної картки, відповідно до вимог статті 19 цього Закону, зобов`язаний провести заміну раніше виданих їм свідоцтв про державну реєстрацію на свідоцтва про державну реєстрацію єдиного зразка.

Під час заміни свідоцтва про державну реєстрацію відомості про таких осіб включалися до ЄДР.

Верховною Радою України 1 липня 2010 року за № 2390 прийнято Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» щодо спрощення механізму державної реєстрації припинення суб`єктів господарювання» (далі - Закон № 2390).

Відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Закону № 2390 цей Закон набирає чинності через шість місяців з дня його опублікування, тобто 3 березня 2011 року.

Усі юридичні особи та фізичні особи-підприємці, створені та зареєстровані до 1 липня 2004 року, зобов`язані у встановлений п. 2 цього розділу строк подати державному реєстратору реєстраційну картку для включення відомостей про них до ЄДР.

Згідно з Прикінцевими та перехідними положеннями Закону № 2390 після закінчення передбаченого для включення відомостей до ЄДР строку, уповноважені органи у місячний строк проводять звірення відомчих реєстрів (баз даних реєстрів, журналів реєстрації, обліку тощо), за результатами якого готують аналітичну інформацію для передачі її тимчасовим міжвідомчим спеціальним комісіям, утвореним з метою проведення інвентаризації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, зареєстрованих до 1 липня 2004 року, відомості про яких до встановленого строку не включені до ЄДР.

За результатами проведеної тимчасовими міжвідомчими спеціальними комісіями роботи відомості про юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, зареєстрованих до 1 липня 2004 року і не включених до ЄДР вносяться з відміткою про те, що свідоцтва про їх державну реєстрацію оформлені з використанням бланків старого зразка та видані до 1 липня 2004 року вважаються недійсними.

Так, як вбачається з матеріалів справи, 23.05.2013 виконавчим комітетом Чернігівської міської ради у ЄДР включено відомості про фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 з відміткою про те, що свідоцтво про її державну реєстрацію, вважається недійсним (а.с.42 на звороті), зазначений запис внесено до ЄДР на підставі наказу Міністерства юстиції України від 12.04.2012 № 575/5 «Про тимчасові міжвідомчі спеціальні комісії з питань проведення інвентаризації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців».

З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що запис про недійсність свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 вчинений у зв`язку з тим, що відповідне свідоцтво видано до 1 липня 2004 року з використанням бланків старого зразка.

Однак, колегія суддів наголошує, що внесення до ЄДР відомостей про фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 з відміткою про те, що свідоцтво про її державну реєстрацію, вважається недійсним, не свідчить про припинення здійснення підприємницької діяльності, оскільки таке припинення здійснюється за процедурою, встановленою Законом України № 755-IV від 15.05.2003 року «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців».

Як вбачається з матеріалів справи, 07.11.2018 ГУ ДФС у Чернігівській області на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів прийнято вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-12048-17 (а.с.10).

В подальшому, після отримання вищевказаної вимоги, позивач 17.12.2018 звернулася до державного реєстратора з заявою про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця за її рішенням та реєстраційною карткою на проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця за її рішенням або за судовим рішенням, що не пов`язано з банкрутством, що підтверджується матеріалами справи (а.с.34-35).

Тобто, на момент отримання оскаржуваної вимоги про сплату боргу, підприємницька діяльність фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 не була припинена у встановленому законодавством порядку.

Відтак, скасовуючи вимогу ГУ ДФС у Чернігівській області від 07.11.2018 року про сплату боргу (недоїмки) № Ф-12048-17, суд першої інстанції помилково виходив з того, що підстави для нарахування позивачу єдиного внеску відсутні у зв`язку з наявністю запису в ЄДР про недійсність свідоцтва про державну реєстрацію позивача, оскільки припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця та зняття її з обліку у відповідному контролюючому органі здійснюється лише з дати внесення до ЄДР запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою, що встановлено Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців».

Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України та судову практику, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області про скасування вимоги.

Згідно з положеннями ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення, є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Заслухавши доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 243, 315, 317, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 20 березня 2019 року - задовольнити.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 20 березня 2019 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області про скасування вимоги - відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена протягом 30 днів, з урахуванням положень ст. 329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст виготовлено 21.05.2019.

Головуючий суддя Л.В.Бєлова

Судді В.В. Кузьменко,

В.О. Аліменко