Справа № 9901/90/19
Суддя: Гончарова І.А.
Дата ухвалення: 2019-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

Іменем України

13 травня 2019 року

Київ

справа №9901/90/19

адміністративне провадження №П/9901/90/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді Гончарової І.А.,

суддів Бившевої Л.І., Олендера І.Я., Шипуліної Т.М., Ханової Р.Ф.,

за участю секретаря судового засідання - Калініна О.С.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - Карлаша Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в режимі відеоконференції адміністративну справу № 9901/90/19 за позовом ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

І. ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

20 лютого 2019 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Верховного Суду як суду першої інстанції з позовною заявою до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (далі - ВККС, Комісія, відповідач), в якому просив:

- визнати протиправними дії ВККС щодо здійснення перевірки та визначення результатів виконаного 14 листопада 2018 року учасником іспиту - кандидатом (згенерований індивідуальний код 0045019) на посаду судді Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду ОСОБА_1 практичного завдання;

- визнати протиправним і скасувати рішення ВККС № 327/зп-18 від 27 грудня 2018 року;

- зобов`язати ВККС здійснити перевірку виконаного 14 листопада 2018 року учасником іспиту - кандидатом (згенерований індивідуальний код 0045019) на посаду судді Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду ОСОБА_1 практичного завдання у порядку, встановленому Порядком проведення іспиту та методики встановлення його результатів у процедурі кваліфікаційного оцінювання, затвердженого рішенням ВККС від 04 листопада 2016 року № 144/зп-16 (у редакції рішення ВККС від 13 лютого 2018 року № 20/зп-18) зі змінами, внесеними згідно з рішенням Комісії від 02 жовтня 2018 року № 210/зп-18, сформувати та затвердити нові рейтингові результати першого етапу кваліфікаційного оцінювання «Іспит» під час оголошеного 02 жовтня 2018 року конкурсу на зайняття вакантних посад суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, прийнявши відповідне рішення.

ІІ. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЇ ПОЗИВАЧА ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ВІДПОВІДАЧА

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилається на те, що оскаржуване рішення Комісії є немотивованим та безпідставним, а також таким, що прийняте з порушенням встановленої законом процедури, а саме:

- при формуванні рейтингу, його затвердженні та прийнятті рішення про продовження участі у конкурсі одних кандидатів і припинення участі інших Комісія не застосувала, зокрема, абзац 9 пункту 14 розділу V Порядку проведення іспиту та методики встановлення його результатів у процедурі кваліфікаційного оцінювання, затвердженого рішенням Комісії від 04 листопада 2016 року № 144/зп-16 (у редакції рішення Комісії від 13 лютого 2018 року № 20/зп-18) зі змінами, внесеними згідно з рішенням Комісії від 02 жовтня 2018 року № 210/зп-18;

- у рішенні Комісія не зазначила мотивів, з яких дійшла відповідних висновків, зокрема, мотивів відступлення від власних процедур і застосування іншого порядку, ніж передбачено абзацом 9 пункту 14 розділу V Порядку проведення іспиту та методики встановлення його результатів у процедурі кваліфікаційного оцінювання;

- безпідставно та з порушенням пунктів 8, 9 розділу ІІ Положення про порядок та методологію кваліфікаційного оцінювання, показники відповідності критеріям кваліфікаційного оцінювання та засоби їх встановлення, затвердженого рішенням Комісії від 03 листопада 2016 року № 143/зп-16 (у редакції рішення Комісії від 13 лютого 2018 року № 20/зп-18), Комісія припинила участь позивача у конкурсі. При цьому ОСОБА_1 вважає, що його позиція у рейтинговому списку мала би відповідати № 72, внаслідок чого він мав би проходити до другого етапу кваліфікаційного оцінювання.

За таких обставин, на думку позивача, оцінювання практичного завдання проведено членами Комісії непрозоро та суто суб`єктивно, є залежним у значній мірі від невиправдано необмеженого конкретними умовами підходу окремого перевіряючого або кількох перевіряючих у сукупності, що має негативні наслідки для позивача, суперечить нормам Конституції України, Закону України «Про судоустрій і статус суддів», порушує права позивача як кандидата на посаду судді.

У свою чергу, відповідач проти позову заперечує та просить відмовити у задоволенні позовних вимог з наступних підстав.

Відповідач стверджує, що проведення кваліфікаційного оцінювання ОСОБА_1 відповідає вимогам закону та визначеним відповідно до нього регламентним процедурам, що дає підстави для висновку про відсутність порушення прав та інтересів останнього та, відповідно, законність прийнятого Комісією рішення від 27 грудня 2018 року № 327/зп-18 в частині затвердження результатів виконаного ОСОБА_1 практичного завдання та результатів складеного ним іспиту.

Позивачем не зазначено, які саме порушення були допущені Комісією при визначенні результатів практичного завдання на етапі іспиту під час кваліфікаційного оцінювання у межах процедури конкурсу на зайняття вакантних посад суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду та в чому саме полягають ці порушення, а також які норми закону порушено Комісією .

Крім того позивачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження передбачених частиною третьою статті 88 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» підстав для оскарження і скасування рішення Комісії від 27 грудня 2018 року № 327/зп-18 в частині.

Таким чином, на думку відповідача, при прийнятті спірного рішення Комісія діяла на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України; дискреційне повноваження Комісія використала з метою, з якою воно було надано; з урахуванням принципу обґрунтованості, тобто з урахуванням усіх обставин, що мали значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено), пропорційно, розсудливо.

У відповіді на відзив позивач зазначає, що у відзиві Комісія не навела будь-яких заперечень проти доводів, наведених у позовній заяві, що по суті є визнанням з боку відповідача фактів та обставин порушень при проведенні Комісією кваліфікаційного оцінювання позивача та припиненні його участі у конкурсі, а відтак може розцінюватися як визнання позову.

ІІІ. КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ТА ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20 лютого 2019 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів Верховного Суду: Гончарова І.А. (суддя-доповідач), Бившева Л.І., Олендер І.Я., Шипуліна Т.М., Ханова Р.Ф.

Ухвалою Верховного Суду від 25 лютого 2019 року відкрито провадження в адміністративній справі № 9901/90/19 за позовом ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін на 15 березня 2019 року.

Ухвалою Верховного Суду від 11 березня 2019 року заяву ОСОБА_1 про його участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції задоволено, призначено проведення судового засідання у справі 15 березня 2019 року за участю ОСОБА_1 в режимі відеоконференції.

У судовому засіданні 15 березня 2019 року за клопотанням позивача зобов`язано Комісію надати витребувані докази у справі, у зв`язку з чим оголошено перерву.

08 квітня 2019 року від ВККС до суду надійшли документи на виконання вимог протокольної ухвали.

13 травня 2019 року під час відкритого судового засідання, яке відбулося в режимі відеоконференції, ОСОБА_1 підтримав свої позовні вимоги та просив суд задовольнити позов, у свою чергу представник відповідача заперечив проти задоволення позову, посилаючись на доводи, викладені у відзиві. Суд дослідив докази у справі та за наслідками розгляду справи після виходу з нарадчої кімнати проголосив скорочене судове рішення про відмову у задоволенні позову.

IV. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ, ТА ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН

Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами у межах заявлених позовних вимог, колегія суддів встановила наступне.

02 серпня 2018 року Комісія своїм рішенням №185/зп-16 оголосила конкурс на зайняття 78 вакантних посад суддів касаційних судів у складі Верховного Суду та затвердила Умови проведення конкурсу на зайняття вакантних посад суддів касаційних судів у складі Верховного Суду.

20 серпня 2018 року позивач на адресу Комісії направив письмову заяву про участь у конкурсі на зайняття вакантної посади судді Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, оголошеному рішенням ВККС від 02 серпня 2018 року №185/зп-16, як особи, яка відповідає вимогам пункту 3 частини першої статті 38 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», а також проведення стосовно нього кваліфікаційного оцінювання для підтвердження здатності здійснювати правосуддя у відповідному суді.

12 листопада 2018 року позивач склав анонімне письмове тестування, за результатами якого набрав 76,5 балів з 90 можливих та зайняв 54 рейтингове місце, з огляду на що на підставі рішення Комісії від 13 листопада 2018 року № 257/зп-18 був допущений до виконання практичного завдання.

14 листопада 2018 року проведено другий етап іспиту - виконання практичного завдання, за результатами складання якого позивач набрав 51 бал із 120 можливих (загальний бал іспиту - 127,5 балів), внаслідок чого зайняв 93 рейтингове місце.

Враховуючи рейтингову позицію позивача, Комісія рішенням від 27 грудня 2018 року відмовила йому у допуску до другого етапу кваліфікаційного оцінювання «Дослідження досьє та проведення співбесіди», визнала таким, що не склав іспиту, не підтвердив здатності здійснювати правосуддя у Касаційному адміністративному суді у складі Верховного Суду та припинила його участь у конкурсі на зайняття вакантних посад суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.

Не погодившись із процедурою визначення результатів виконання практичного завдання та формування рейтингового списку, 21 січня 2019 року позивач направив на адресу Комісії заяву про перегляд рішення, прийнятого палатою/колегією, щодо результатів виконаного учасником іспиту практичного завдання, яка відповідачем залишена без задоволення.

Правомірність прийняття Комісією рішення від 27 грудня 2018 року № 327/зп-18 є предметом розгляду цієї справи.

V. ДЖЕРЕЛА ПРАВА

1. Конституція України.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

2. Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VIII (далі - Закон № 1402).

Згідно з частиною першою статті 92 Закону № 1402 Вища кваліфікаційна комісія суддів України є державним органом суддівського врядування, який на постійній основі діє у системі правосуддя України.

Частиною першою статті 38 Закону № 1402 визначено, що суддею Верховного Суду може бути особа, яка відповідає вимогам до кандидатів на посаду судді, за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердила здатність здійснювати правосуддя у Верховному Суді <…>.

Відповідно до положень статті 79 Закону № 1402 конкурс на зайняття вакантної посади судді проводиться відповідно до цього Закону та положення про проведення конкурсу. Положення про проведення конкурсу на зайняття вакантної посади судді затверджується Вищою кваліфікаційною комісією суддів України (частини перша - друга статті 79).

Для проведення конкурсу на зайняття вакантної посади судді Вища кваліфікаційна комісія суддів України ухвалює рішення про його оголошення, розміщує відповідну інформацію на своєму офіційному веб-сайті і веб-порталі судової влади та публікує її у визначених нею друкованих засобах масової інформації не пізніш як за місяць до дня проведення конкурсу (частина третя статті 79).

Загальний порядок подання заяви для участі у конкурсі та умови його проведення визначаються Вищою кваліфікаційною комісією суддів України (частина четверта статті 79).

Згідно з частинами дев`ятою - десятою статті 79 Закону № 1402 Вища кваліфікаційна комісія суддів України проводить конкурс на зайняття вакантних посад суддів апеляційного суду чи суддів Верховного Суду на основі рейтингу учасників за результатами кваліфікаційного оцінювання.

Конкурс на зайняття вакантної посади судді Верховного Суду проводиться щодо вакантної посади у відповідному касаційному суді.

Відповідно до частини дванадцятої статті 79 Закону № 1402 конкурс на зайняття вакантної посади судді полягає у визначенні учасника конкурсу, який має вищу позицію за рейтингом.

За правилами частини чотирнадцятої статті 79 Закону № 1402 у разі однакової позиції за рейтингом, визначеним за результатами кваліфікаційного оцінювання для участі у конкурсі на посаду судді апеляційного суду чи Верховного Суду, перевага надається учаснику, який набрав більшу кількість балів із виконаного під час іспиту, проведеного в межах процедури кваліфікаційного оцінювання, практичного завдання, а за однакової кількості балів - учаснику, який має більший стаж роботи на посаді судді. У разі якщо учасники не мають стажу роботи на посаді судді або мають однаковий стаж роботи на посаді судді, перевага надається учаснику, який має більший стаж професійної діяльності у сфері права.

Статтею 83 Закону № 1402 визначено завдання та підстави кваліфікаційного оцінювання.

Кваліфікаційне оцінювання проводиться Вищою кваліфікаційною комісією суддів України з метою визначення здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді за визначеними законом критеріями. Критеріями кваліфікаційного оцінювання є: 1) компетентність (професійна, особиста, соціальна тощо); 2) професійна етика; 3) доброчесність. Кваліфікаційне оцінювання за критерієм професійної компетентності проводиться з урахуванням принципів інстанційності та спеціалізації.

Підставами для призначення кваліфікаційного оцінювання є: 1) заява судді (кандидата на посаду судді) про проведення кваліфікаційного оцінювання, у тому числі для участі у конкурсі; 2) рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про призначення кваліфікаційного оцінювання судді у випадках, визначених законом.

Порядок та методологія кваліфікаційного оцінювання, показники відповідності критеріям кваліфікаційного оцінювання та засоби їх встановлення затверджуються Вищою кваліфікаційною комісією суддів України.

Згідно з частинами першою-другою статті 84 Закону № 1402 Вища кваліфікаційна комісія суддів України протягом трьох місяців з дня надходження відповідної письмової заяви ухвалює рішення про призначення кваліфікаційного оцінювання, крім випадку проведення кваліфікаційного оцінювання у зв`язку з накладенням дисциплінарного стягнення чи інших випадків, визначених законом. За результатами проведення кваліфікаційного оцінювання Вища кваліфікаційна комісія суддів України ухвалює одне з рішень, визначених цим Законом.

Відповідно до частини четвертої статті 84 Закону № 1402 кваліфікаційне оцінювання проводиться прозоро та публічно, у присутності судді (кандидата на посаду судді), який оцінюється, та будь-яких заінтересованих осіб. У розгляді питання про кваліфікаційне оцінювання судді можуть бути присутніми представники органу суддівського самоврядування.

У частині першій статті 85 Закону № 1402 визначені етапи кваліфікаційного оцінювання: 1) складення іспиту; 2) дослідження досьє та проведення співбесіди. Рішення про черговість етапів проведення кваліфікаційного оцінювання ухвалює Вища кваліфікаційна комісія суддів України.

Згідно з частиною другою статті 85 Закону № 1402 іспит є основним засобом встановлення відповідності судді (кандидата на посаду судді) критерію професійної компетентності та проводиться шляхом складення анонімного письмового тестування та виконання практичного завдання з метою виявлення рівня знань, практичних навичок та умінь у застосуванні закону, здатності здійснювати правосуддя у відповідному суді та з відповідною спеціалізацією.

Порядок проведення іспиту та методика встановлення його результатів затверджуються Вищою кваліфікаційною комісією суддів України.

Тестові та практичні завдання іспиту складаються з урахуванням принципів інстанційності та спеціалізації.

Відповідно до частини першої статті 88 Закону № 1402 Вища кваліфікаційна комісія суддів України ухвалює мотивоване рішення про підтвердження або непідтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді.

За змістом частини третьої статті 88 Закону № 1402 рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, ухвалене за результатами проведення кваліфікаційного оцінювання, може бути оскаржене та скасоване виключно з таких підстав:

1) склад членів Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, який провів кваліфікаційне оцінювання, не мав повноважень його проводити;

2) рішення не підписано будь-ким із складу членів Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, який провів кваліфікаційне оцінювання;

3) суддя (кандидат на посаду судді) не був належним чином повідомлений про проведення кваліфікаційного оцінювання - якщо було ухвалено рішення про непідтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді з підстав неявки для проходження кваліфікаційного оцінювання;

4) рішення не містить посилання на визначені законом підстави його ухвалення або мотивів, з яких Комісія дійшла відповідних висновків.

3. На виконання вимог Закону № 1402 рішеннями Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 03 та 04 листопада 2016 року відповідно № 143/зп-16 та №144/зп-16 затверджено Положення про порядок та методологію кваліфікаційного оцінювання, показники відповідності критеріям кваліфікаційного оцінювання та засоби їх встановлення (далі - Положення № 143; у редакції рішення Комісії від 13 лютого 2018 року № 20/зп-18) і Порядок проведення іспиту та методику встановлення його результатів у процедурі кваліфікаційного оцінювання (далі - Порядок № 144; у редакції рішення Комісії від 02 жовтня 2018 року № 210/зп-18).

Відповідно до пунктів 1-6 Розділу І «Загальні положення» Положення № 143 кваліфікаційне оцінювання - це встановлена законом та цим Положенням процедура визначення Вищою кваліфікаційною комісією суддів України здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді або оцінювання відповідності судді займаній посаді за визначеними законом критеріями.

Кваліфікаційне оцінювання проводиться прозоро та публічно.

Кваліфікаційне оцінювання проводиться Комісією у складі, визначеному рішенням Комісії.

Кваліфікаційне оцінювання включає такі етапи: 1) складення іспиту; 2) дослідження досьє та проведення співбесіди.

Рішення про черговість етапів проведення кваліфікаційного оцінювання ухвалює Комісія. Якщо не ухвалене інше рішення, першим етапом кваліфікаційного оцінювання є складення іспиту.

У разі ухвалення рішення Комісії про зміну черговості етапів кваліфікаційного оцінювання порядок допуску до наступного етапу та застосування мінімально допустимих балів визначається зазначеним рішенням.

За результатами одного етапу кваліфікаційного оцінювання Комісія ухвалює рішення щодо допуску судді (кандидата на посаду судді) до іншого етапу кваліфікаційного оцінювання.

Згідно з пунктами 1 - 2 Розділу І «Загальні положення» Порядку № 144 іспит - це встановлений Законом етап кваліфікаційного оцінювання, який є основним засобом виявлення рівня знань, практичних навичок та умінь у застосуванні закону судді та/ або кандидата на посаду судді (далі - учасник іспиту).

Іспит проводиться Вищою кваліфікаційною комісією суддів України з метою визначення здатності учасника іспиту здійснювати правосуддя у відповідному суді або для оцінювання відповідності учасника іспиту займаній посаді судді за критерієм професійної компетентності.

Іспит відбувається шляхом складення учасником іспиту анонімного письмового тестування та виконання письмового практичного завдання.

Пунктом 5 Розділу І «Загальні положення» Порядку № 144 практичне завдання виконується шляхом підготовки учасником іспиту модельного рішення суду та/або усунення недоліків та прогалин у запропонованому проекті модельного рішення суду на підставі матеріалів модельної судової справи. Зміст матеріалів модельної судової справи, їх обсяг, види та форма визначаються Комісією при проведенні відповідного кваліфікаційного оцінювання. Під час добору на посаду судді Верховного Суду учасник іспиту має право при виконанні практичного завдання викласти проект правової позиції Верховного Суду.

Відповідно до пункту 2 Розділу V «Опрацювання матеріалів складення анонімного письмового тестування та виконання практичного завдання» Порядку № 144 опрацювання матеріалів виконання практичного завдання на паперових носіях складається з таких етапів: 1) відкриття сейф-пакетів з матеріалами практичного завдання; 2) сканування зошитів для виконання практичного завдання; 3) перевірка виконаних учасниками іспиту практичних завдань; 4) вирішення питання щодо зошитів для виконання практичного завдання, які не вдалося розпізнати (комп`ютерним обладнанням не розпізнано код, не читається текст тощо (за наявності); 5) розгляд протоколів реєстрації порушень та ухвалення відповідного рішення про врахування чи неврахування таких порушень при встановленні результатів практичного завдання (за наявності); 6) встановлення мінімально допустимого бала та результатів виконання практичного завдання, їх оприлюднення; 7) визначення та оприлюднення переліку учасників іспиту, які отримали мінімально допустимий і більший бал.

Згідно з пунктами 10 - 12 Розділу V «Опрацювання матеріалів складення анонімного письмового тестування та виконання практичного завдання» Порядку № 144 розподіл виконаних учасниками іспиту практичних завдань для перевірки колегіями здійснюється з використанням спеціального програмного комплексу.

Перевірка виконаного учасниками іспиту практичного завдання полягає у встановленні його відповідності показникам методики оцінювання його результатів. Зошит для виконання практичного завдання учасника іспиту, який відмовився від його виконання, перевірці не підлягає.

Встановлення результатів виконаного учасником іспиту практичного завдання здійснюється членами Комісії, після чого шляхом визначення середнього арифметичного виводиться остаточна оцінка учасника іспиту за практичне завдання. Оцінка за практичне завдання виводиться шляхом округлення до наближеного цілого числа або числа з коефіцієнтом 0,5.

Пунктом 14 Розділу V «Опрацювання матеріалів складення анонімного письмового тестування та виконання практичного завдання» Порядку № 144 визначено, що мінімально допустимий бал анонімного письмового тестування, практичного завдання та іспиту визначається на основі рейтингу учасників з урахуванням кількості посад суддів, на які оголошено конкурс. Мінімально допустимі бали встановлюються Комісією до початку іспиту.

Рейтинг стадій іспиту (анонімного письмового тестування, практичного завдання) та іспиту формується відповідно до кількості набраних учасниками балів (від більшого до меншого), де кожному учаснику визначається окрема позиція.

За результатами складання анонімного письмового тестування до виконання практичного завдання допускаються учасники, які набрали мінімально допустимий і більший бал у кількості, яка є вчетверо більшою від кількості вакантних посад суддів, на які оголошено конкурс.

Учасники, які не набрали мінімально допустимого бала анонімного письмового тестування, визнаються такими, що не підтвердили здатності здійснювати правосуддя у відповідному суді, незалежно від результату другої стадії іспиту (за наявності), і припиняють участь у конкурсі.

Мінімально допустимий бал анонімного письмового тестування, практичного завдання становить 60 відсотків від максимально можливого бала за відповідну стадію іспиту, якщо рішенням Комісії не встановлено більший мінімально допустимого бала.

Мінімально допустимий бал за виконання практичного завдання визначається для цілей визначення мінімально допустимого бала іспиту.

До другого етапу кваліфікаційного оцінювання допускаються учасники, які набрали мінімально допустимий і більший бал іспиту (у разі набрання мінімально допустимого і більшого бала анонімного письмового тестування) у кількості, що є втричі більшою від кількості вакантних посад суддів, на які оголошено конкурс, за умови набрання мінімально допустимого бала і більшого бала за іспит.

Мінімально допустимий бал іспиту є сумою мінімально допустимих балів його стадій і становить 60 відсотків від максимально можливого бала за іспит, якщо рішенням Комісії не встановлено більший мінімально допустимий бал іспиту.

Якщо двоє і більше учасників набрали однакові бали за анонімне письмове тестування або іспит, то для подальшої участі у кваліфікаційному оцінюванні допускаються усі такі учасники. У такому разі кількість учасників, які допускаються до виконання практичного завдання або другого етапу кваліфікаційного оцінювання, може збільшитись відповідно до кількості учасників, які мають однакові результати.

Відповідно до пункту 16 Розділу V «Опрацювання матеріалів складення анонімного письмового тестування та виконання практичного завдання» Порядку № 144 максимальна кількість балів, яку може отримати учасник іспиту за результатами складення анонімного письмового тестування, становить 90 балів.

Згідно з пунктом 7 Глави 6 «Визначення результатів кваліфікаційного оцінювання» Розділу ІІ «Методологія кваліфікаційного оцінювання» Положення № 143 суддя (кандидат на посаду судді), який за результатами складення анонімного письмового тестування набрав менше мінімально допустимого бала, на підставі відповідного рішення Комісії не допускається до виконання практичного завдання, припиняє участь у кваліфікаційному оцінюванні та визнається таким, що не підтвердив здатності здійснювати правосуддя у відповідному суді.

4. Положення про проведення конкурсу на зайняття вакантної посади судді, затверджене рішенням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 02 листопада 2016 року № 141/зп-16 (далі - Положення № 141).

Відповідно до пункту 7.3 вказаного Положення у разі однакової позиції за рейтингом, визначеним за результатами кваліфікаційного оцінювання для участі у конкурсі на посаду судді апеляційного суду чи Верховного Суду, перевага надається учаснику, який набрав більшу кількість балів із виконаного під час іспиту, проведеного в межах процедури кваліфікаційного оцінювання, практичного завдання, а за однакової кількості балів - учаснику, який має більший стаж роботи на посаді судді. У разі якщо учасники не мають стажу роботи на посаді судді або мають однаковий стаж роботи на посаді судді, перевага надається учаснику, який має більший стаж професійної діяльності у сфері права. У разі якщо кандидати мають однаковий стаж професійної діяльності у сфері права, перевага надається учаснику конкурсу, стаж якого більше пов`язаний зі спеціалізацією суду, на зайняття вакантної посади в якому оголошено відповідний конкурс.

5. Кодекс адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Відповідно до статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною першою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами першою - другою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

V. ОЦІНКА СУДУ

Перевіривши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Суд дійшов таких висновків.

Як вбачається з рішення Комісії від 27 грудня 2018 року № 327/зп-18, максимально можливий бал практичного завдання під час іспиту у межах кваліфікаційного оцінювання на зайняття 26 вакантних посад суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду становив 120, а іспиту загалом - 210.

У свою чергу, з огляду на те що до початку проведення іспиту інший мінімально допустимий бал, ніж визначений Порядком № 144, для цілей цього іспиту Комісією не встановлювався, мінімально допустимий бал практичного завдання становив 72, а іспиту - 126 (60 відсотків від максимально можливого бала за відповідну стадію іспиту згідно з пунктом 14 Розділу V Порядку № 144).

Позивач за результатами виконання практичного завдання набрав 51 бал, тобто не набрав мінімально допустимих балів за виконання практичного завдання (набрав менше 60 відсотків від максимально можливих 120 балів), внаслідок чого зайняв 93 позицію у рейтингу.

Водночас Комісія своїм рішенням від 27 грудня 2018 року № 327/зп-18 допустила до другого етапу кваліфікаційного оцінювання «Дослідження досьє та проведення співбесіди» 78 учасників, які набрали мінімально допустимий і більший бал іспиту. Так, бал, набраний учасником іспиту, який зайняв 78 позицію у рейтингу результатів іспиту - 137, та є більшим за мінімально допустимий бал іспиту.

Відповідно до вимог пункту 14 Розділу V Порядку № 144 вказана кількість учасників є втричі більшою від кількості вакантних посад суддів, на які оголошено конкурс.

Враховуючи те, що позивач зайняв 93 позицію у рейтингу результатів іспиту з урахуванням суми балів за тестування та практичне завдання, Комісія рішенням від 27 грудня 2018 року № 327/зп-18 відмовила йому у допуску до другого етапу кваліфікаційного оцінювання «Дослідження досьє та проведення співбесіди», визнала таким, що не склав іспиту, не підтвердив здатності здійснювати правосуддя у Касаційному адміністративному суді у складі Верховного Суду та припинила його участь у конкурсі на зайняття вакантних посад суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.

На думку позивача, таке рішення Комісії є необґрунтованим та не містить мотивів, з яких відповідач дійшов відповідних висновків, зокрема, мотивів відступлення від власних процедур і застосування іншого порядку, ніж передбачено абзацом 9 пункту 14 розділу V Порядку проведення іспиту та методики встановлення його результатів у процедурі кваліфікаційного оцінювання.

Перевіряючи законність спірного рішення, Суд вважає за необхідне підкреслити, що за своєю правовою природою повноваження Комісії щодо кваліфікаційного оцінювання суддів у межах оголошеного нею 02 серпня 2018 року конкурсу на зайняття вакантних посад суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, зокрема щодо встановлення порядку його проведення та методології оцінювання результатів іспиту у межах кваліфікаційного оцінювання є дискреційними повноваженнями та виключною компетенцією її як уповноваженого органу, постійно діючого у системі судоустрою України.

Під дискреційними повноваженнями слід розуміти встановлені законом права і обов`язки владних суб`єктів, які визначають ступінь самостійності їх реалізації з урахуванням принципу верховенства права і полягають у тому, що при вчиненні дій та прийнятті рішень владний суб`єкт здійснює свої повноваження з певною свободою розсуду, тобто коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих дій або рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин (Рекомендація Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 від 11 березня 1980 року).

Разом з тим, зміст покладеного в основу рішення Комісії від 27 грудня 2018 року №327/зп-18 нормативу полягає в тому, що суддя, який не володіє мінімальними навичками щодо кожного з етапів іспиту, вважається таким, що не склав іспит. Неможливо ефективно здійснювати правосуддя, у разі не підтвердження необхідного мінімуму теоретичних знань, а також необхідного мінімуму практичних навичок по застосуванню цих знань.

Отже, визначення мінімально допустимих та максимально можливих балів за кожен з етапів іспиту окремо та за іспит в цілому у процедурі кваліфікаційного оцінювання на зайняття 26 вакантних посад суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, а також встановлення методики визначення того, чи складено іспит, зокрема, шляхом визначення відсоткових співвідношень мінімально необхідних кількостей балів за кожен з етапів іспиту віднесено до виключної компетенції Комісії в силу наведеного вище законодавства.

Аналізуючи зміст спірного рішення Комісії, Суд зазначає, що у ньому наведені як підстави, так і мотиви його прийняття. Зокрема, зі змісту рішення від 27 грудня 2018 року № 327/зп-18 вбачається, що позивачу відмовлено у допуску до другого етапу кваліфікаційного оцінювання «Дослідження досьє та проведення співбесіди» у зв`язку із зайняттям 93 позиції у рейтингу результатів іспиту, в той час як допущено 78 учасників, які займають вищі позиції у рейтингу результатів іспиту з урахуванням суми балів за тестування та практичне завдання.

Доводи позивача щодо неврахування Комісією абзацу 9 пункту 14 Розділу V Порядку №144 при формуванні рейтингу, його затвердженні та прийнятті рішення про продовження участі у конкурсі одних кандидатів і припинення участі інших Суд вважає безпідставними, оскільки у судовому засіданні представник відповідача пояснив, що Комісія при формуванні рейтингу керувалася положеннями пункту 14 Розділу V Порядку №144 та пункту 7.3 Положення № 141, тому 78 учасників, які були допущені до другого етапу кваліфікаційного оцінювання, у тому числі ті, що набрали однакові бали за іспит, розміщені у рейтингу відповідно до приписів вказаних норм.

Щодо твердження позивача про те, що зі змісту оскаржуваного рішення неможливо встановити, яким чином здійснювалося оцінювання виконаного ним практичного завдання, що, на його думку, ставить під сумнів правильність затвердження результатів першого етапу кваліфікаційного оцінювання «Іспит», то Суд зазначає наступне.

Норми Закону № 1402 та Положення № 143 визначають критерії кваліфікаційного оцінювання, що оцінюються за відповідними показниками. Ці критерії Комісія як єдиний орган, наділений дискреційними повноваженнями щодо кваліфікаційного оцінювання на відповідність кандидата на посаду судді критерію професійної компетентності, застосовує та визначає по відношенню до кожного кандидата через внутрішнє переконання та оцінку. При цьому вмотивованість кожного критерію та елемента критерію, з урахуванням внутрішнього переконання кожного члена Комісії та Комісії в цілому, законом не передбачена, оскільки це є способом прийняття рішення, тобто способом реалізації владних управлінських функцій цього органу.

Судом під час вирішення справи не встановлено допущення порушень Комісією щодо порядку встановлення результатів виконаного позивачем 14 листопада 2018 року практичного завдання, які затверджені рішенням Комісії від 27 грудня 2018 року №327/зп-18. Не надано доказів щодо наявності таких обставин і позивачем.

Колегія суддів зазначає, що адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто для задоволення позову адміністративний суд повинен установити, що у зв`язку з прийняттям рішенням чи вчиненням дій (допущення бездіяльності) суб`єктом владних повноважень порушуються права, свободи чи охоронювані законом інтереси позивача.

При зверненні до суду позивачу необхідно обирати такий спосіб захисту, який міг би відновити його становище та захистити порушене, на його думку, право.

Застосування конкретного способу захисту права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Відтак, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Судовий захист не може розповсюджуватися на майбутнє можливе порушення прав, оскільки спрямований на захист конкретних уже порушених прав особи, яка звертається до суду.

Надаючи правову оцінку належності обраного позивачем способу захисту, слід зважати на його ефективність. У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Отже, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення саме порушеного права.

Разом з тим, у рамках даної справи встановлено, що оскаржуване рішення Комісії від 27 грудня 2018 року № 327/зп-18, яким відмовлено позивачу у допуску до другого етапу кваліфікаційного оцінювання «Дослідження досьє та проведення співбесіди», стосується прав позивача саме як кандидата на посаду судді Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду в рамках оголошеного відповідачем 02 серпня 2018 року конкурсу.

Відповідно, враховуючи ту обставину, що оголошений Комісією конкурс на момент вирішення даної справи закінчений, колегія суддів дійшла висновку, що скасування рішення Комісії від 27 грудня 2018 року № 327/зп-18, не дозволить ефективно захистити права позивача, що, в свою чергу, суперечитиме завданням адміністративного судочинства.

Зважаючи на викладене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

За правилами статті 139 КАС України понесені позивачем витрати у виді судового збору за подання цього позову відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 2, 22, 241-246, 250, 255, 266, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення Верховного Суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після набрання законної сили рішенням Великої Палати Верховного Суду за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Великої Палати Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду.

Рішення складене та підписане 20 травня 2019 року.

Головуючий суддя І.А. Гончарова

Судді Л.І. Бившева

І.Я. Олендер

Т.М. Шипуліна

Р.Ф. Ханова