Справа № 120/1024/19-а
Суддя: Вільчинський Олександр Ванадійович
Дата ухвалення: 2019-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

м. Вінниця

23 травня 2019 р. Справа № 120/1024/19-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Вільчинського О.В.,

за участю:

секретаря судового засідання: Драло В.О.,

позивача: ОСОБА_1 ,

представника позивача: ОСОБА_2 ,

представника відповідача: Лозінської І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні питання щодо поважності причин пропущеного строку звернення з адміністративним позовом до суду у справі

за позовом: фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до: Головного управління ДФС у Вінницькій області

про: визнання протиправною та скасування вимоги,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся фізична особа-підприємець ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Вінницькій області про визнання протиправною та скасування вимоги.

Ухвалою від 01 квітня 2019 року позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачеві строк з дня отримання копії ухвали для усунення недоліків, зокрема шляхом надання пояснення щодо поважності причин пропущеного строку звернення з адміністративним позовом до суду, а також доказів на підтвердження поважності таких причин.

У встановлений строк позивач через свого представника надав докази усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою від 22 квітня 2019 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено справу до судового розгляду. Крім того, розгляд питання щодо поважності причин пропущеного строку звернення з адміністративним позовом до суду вирішено здійснювати в судовому засіданні.

15 травня 2019 року від Головного управління ДФС у Вінницькій області на адресу суду надійшла заява про залишення позову без розгляду у зв`язку з пропуском десятиденного строку звернення до суду.

В судовому засіданні 23 травня 2019 року позивач та його представник заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду підтримали та просили визнати поважними причини такого пропуску. Представник відповідача підтримала заяву про залишення позову без розгляду та просила її задовольнити.

Вирішуючи вказані заяви сторін, суд виходив з такого.

Згідно з частиною 1 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Зміст наведеної норми свідчить про те, що КАС України є загальним законом, яким врегульовані строки звернення до адміністративного суду за захистом прав. Водночас відносини щодо строків звернення до адміністративного суду регулюються не тільки нормами КАС України, а й іншими законами України.

Спеціальним законом, яким врегульовано спірні правовідносини є Закон № 2464-VI від 08 липня 2010 року "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (Закон № 2464-VI).

За положеннями частини другої статті 2 Закону № 2464-VI виключно цим Законом визначаються зокрема принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Завдання та функції центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, яким за положеннями статті 1 Закону №2464-VI є орган доходів і зборів та його територіальні органи (в частині адміністрування єдиного внеску), права та обов`язки органів доходів і зборів визначені статтями 12, 13, 14 Закону № 2464-VI.

Відтак, облік платників єдиного внеску, їх права та обов`язки, порядок нарахування, обчислення і строки сплати єдиного внеску, його розмір, повноваження органів доходів і зборів, а також відповідальність за порушення законодавства про збір та облік єдиного внеску визначає виключно Закон № 2464-VI.

В силу вимог пункту 4 частини першої статті 6 Закону № 2464-VI платник єдиного внеску має право: оскаржувати в установленому законом порядку рішення органу доходів і зборів та Пенсійного фонду та дії, бездіяльність його посадових осіб.

Згідно з абз. 3, 4 частини четвертої статті 25 Закону № 2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею. У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.

За приписами абз. 9 частини четвертої статті 25 Закону № 2464-VI у разі якщо платник єдиного внеску протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги не сплатив зазначені у вимозі суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею, не узгодив вимогу з органом доходів і зборів, не оскаржив вимогу в судовому порядку або не сплатив узгоджену суму недоїмки протягом десяти календарних днів з дня надходження узгодженої вимоги, орган доходів і зборів надсилає в порядку, встановленому законом, до підрозділу державної виконавчої служби вимогу про сплату недоїмки.

Відповідно до змісту позовних вимог позивач просить суд визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДФС у Вінницькій області про сплату боргу (недоїмки) від 05 жовтня 2017 року № Ф-432-02 зі сплати заборгованості з єдиного внеску у розмірі 9872,56 грн. Наявною у справі копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення підтверджується, що вказану вимогу позивач отримав 09 жовтня 2017 року. Згідно з штампом вхідної кореспонденції на позовній заяві позивач звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду 25 березня 2019 року, тобто позивачем пропущений десятиденний строк звернення до суду із цим позовом.

За приписами ч. 3 ст. 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Крім того, відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 123 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

На підставі частини 1 статті 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Вирішуючи питання про визнання поважними причин пропуску строку звернення до суду, суд виходить з такого.

Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (ст. 8).

Право на ефективний судовий захист закріплено також в ст.2 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року та в ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої законом "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №№2, 4, 7 та 11 до Конвенції" від 17 липня 1997 року №475/97-ВР.

За змістом п. 1 ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини", Європейська Конвенція "Про захист прав людини і основоположних свобод" (далі - Конвенція) і практика Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) є джерелом права.

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає передусім те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, доступ до суду.

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в п. 1 ст. 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Тобто Україна, як учасниця конвенції, повинна створювати умови для забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Відповідно до сталої практики ЄСПЛ вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією з таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення в їхній справі.

Так, у справі "Мушта проти України" ЄСПЛ нагадує, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями.

Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби.

У рішенні по справі "Іліан проти Туреччини" ЄСПЛ зазначив, що правило встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.

Окрім цього, у рішеннях по справі "Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії" та по справі "Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії" Європейський суд з прав людини зазначив, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Частиною 1 статті 2 КАС України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як зазначалось вище, відповідно до частини 1 статті 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Норми КАС України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

У заяві про поновлення строку звернення до суду позивач зазначив, що вчиняв дії, направлені на відновлення свої прав. Так, після отримання вимоги звернувся до контролюючого органу, надавши копію посвідчення інваліда, та вважав, що питання про відсутність у нього боргу з ЄСВ вирішено. Така впевненість ґрунтувалася на тому, що виконавче провадження з виконання вимоги не відкривалося. Також зазначив, що після отримання постанови про відкриття виконавчого провадження від 19 січня 2019 року знову звертався до контролюючого органу задля вирішення питання відсутності боргу. Вказав, що необхідність сплати боргу в сумі 9872,56 грн. поставить його та його сім`ю у скрутне матеріальне становище. Представник позивача в судовому засіданні зазначила, що через свій рівень освіти позивач без отримання правової допомоги не розумів вимог абзацу другого статті 25 Закону №2464-VI, просила суд не обмежувати позивачеві доступ до правосуддя.

Приймаючи до уваги наведене, враховуючи вагомість права, про захист якого позивач звернувся до суду, з метою недопущення порушення прав позивача на доступ до правосуддя та гарантування права на судовий захист, суд приходить висновку про необхідність визнання поважними причин пропуску строку звернення до суду із позовом, а, отже, задовольняє заяву позивача та поновлює строк звернення до адміністративного суду.

Оскільки суд дійшов висновку, що передбачений процесуальним законодавством строк звернення до суду із цим позовом позивачем пропущений з поважних причин, відсутні підстави для залишення позову без розгляду.

Керуючись ст.ст. 2, 121, 122, 123, 240, 248, 256 КАС України, -

УХВАЛИВ:

Заяву позивача про поновлення пропущеного строку звернення до суду задовольнити.

Визнати поважними причини пропуску строку звернення до суду з адміністративним позовом про визнання протиправною та скасування вимоги Головного управління ДФС у Вінницькій області від 05 жовтня 2017 року № Ф-432-02 та поновити позивачеві строк звернення до адміністративного суду.

У задоволенні заяви відповідача про залишення позову без розгляду відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає та відповідно до ч. 1 ст. 256 КАС України набирає законної сили негайно після її проголошення.

Повний текст ухвали складений 24.05.2019

Суддя Вільчинський Олександр Ванадійович