Справа № 420/6351/18
Суддя: Корой С. М.
Дата ухвалення: 2019-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/6351/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2019 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Корой С.М., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Ізмаїльського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними і скасування рішень та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Ізмаїльського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому просить суд:

- визнати противоправним та скасувати рішення № 38 Комісії по розгляду спірних питань, пов`язаних з призначенням (перерахунком) та виплатою пенсії Управління пенсійного фонду України у Болградському районі Одеської області (на сьогодні «Белградське відділення обслуговування громадян Ізмаїльського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області») від 28.10.2016 року;

- визнати противоправним та скасувати рішення № 208 про відмову у призначенні (перерахунку) пенсії Ізмаїльського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області від 16 липня 2018 року;

- зобов`язати Ізмаїльське об`єднане управління Пенсійного фонду України Одеської області призначити (перерахувати) пенсію з дня досягнення позивачем пенсійного віку 60 (шестидесяти) років з урахуванням поданих довідок щодо підтвердження трудового стажу, що перелічені у позовній заяві та надійшли з території Автономної республіки Крим.

Підстава звернення до суду - позивач вважає, що оскаржуваними рішеннями суб`єкт владних повноважень порушує його право на отримання пенсії.

Ухвалою суду від 11.12.2018 року позов залишено без руху та надано позивачу строк на усунення недоліків позову.

22.12.2018 року від позивача надійшла заява про поновлення пропущеного строку звернення до суду з позовом в частині визнання противоправним та скасувати рішення № 38 Комісії по розгляду спірних питань, пов`язаних з призначенням (перерахунком) та виплатою пенсії Управління пенсійного фонду України у Болградському районі Одеської області (на сьогодні «Белградське відділення обслуговування громадян Ізмаїльського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області») від 28.10.2016 р.

Ухвалою суду від 23.04.2019 року:

- адміністративний позов ОСОБА_1 до Ізмаїльського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Одеській області в частині позовних вимог про визнання противоправним та скасувати рішення № 38 Комісії по розгляду спірних питань, пов`язаних з призначенням (перерахунком) та виплатою пенсії Управління пенсійного фонду України у Болградському районі Одеської області (на сьогодні «Белградське відділення обслуговування громадян Ізмаїльського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області») від 28.10.2016 р. - повернуто позивачеві;

- прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 до Ізмаїльського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання противоправним та скасувати рішення № 208 про відмову у призначенні (перерахунку) пенсії Ізмаїльського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області від 16 липня 2018 року та зобов`язання Ізмаїльського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області призначити (перерахувати) пенсію з дня досягнення позивачем пенсійного віку 60 (шестидесяти) років з урахуванням поданих довідок щодо підтвердження трудового стажу, що перелічені у позовній заяві та надійшли з території Автономної республіки Крим та відкрити провадження в адміністративній справі.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що у зв`язку із тимчасовою окупацією території Автономної республіки Крим він був змушений переїхати до Одеської області, Болградського району та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_3 як особа, яка переміщується з тимчасово окупованої території України.

У позовній заяві зазначено, що позивач 26.03.2015 року досягнув пенсійного віку та за його підрахунком він пропрацював більш як 30 років. ОСОБА_1 зазначає, що через спонтанність та швидкість вимушеного переїзду з тимчасово окупованої території Автономної республіки Крим, ним було втрачено трудову книжку, що підтверджує його стаж роботи. Зважаючи на викладене, з метою підтвердження наявного трудового стажу позивачем отримано довідки про стаж, які видано підприємствами, що розташовані на тимчасово окупованої території.

ОСОБА_1 вказує, що 29.07.2016 року він звернувся за місцем фактичного проживання до Управлінням пенсійного фонду України у Болградському районі Одеської області із заявою про призначення пенсії, однак, рішенням Комісії з питань розгляду спірних питань, пов`язаних з призначенням (перерахунку) та виплатою пенсію від 28.10.2016 року №28 йому відмовлено у її призначенні. Як зазначає позивач, пенсійний орган не прийняв його уточнюючі довідки, посилаючись на те, що вони видані підприємством, яке розташоване на території, що тимчасово не контролюється українською владою.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що керуючись ч.2 ст.63 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» 05.05.2018 року він вдруге звернувся вже до Болградського відділу обслуговування громадян Ізмаїльського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області із заявою про призначення пенсії за віком у зв`язку із досягненням 63 років, однак, 16.07.2018 року ОСОБА_1 отримав рішення №208 про відмову у призначенні (перерахунку) пенсії від Ізмаїльського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області.

Зважаючи на вищевикладене та посиланням на положення ст.ст.1,3,8,46,29 Конституції України, ст.1 Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні», ст.62, ст.87 Закону України «Про пенсійне забезпечення», ст.46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», ст.ст.1,3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», ст.ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», рішення Європейського суду у справі «Andrejeva v. Latvia», «Бурченко проти України», «Тлімменос проти Греції», «Кіпр проти Туреччини», «Мозер проти Республіки Молдови та Росії», п.п. 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України, правові висновки, викладені у постанові Верховного суду від 24.04.2018 року по справі №646/6250/17, позивач просить суд визнати протиправними та скасувати спірні рішення та зобов`язати відповідача призначити йому пенсію.

11.05.2019 року (вх. № 16795/18) від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначає, що позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими та не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Так, з посиланням на положення ст.96 Конституції України, ст.8, ч.1 ст.9, ч.1 ст.10, ст.26, ст.30, ст.44, ст.45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», п.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року №22-1, відповідач зазначає, що довідки «Аграрної компанії «Магарач» ДУП Республіки Крим про стаж за період роботи з 26.07.1972 року по 15.05.1973 року, з 01.07.1975 року по 21.04.1976 року, з 06.12.1976 року по 01.12.2001 року, видані ОСОБА_1 не відповідають нормам Порядку та не дають підстави для зарахування даного періоду до розрахунку стажу роботи, оскільки завірені печаткою Російської федерації, є не дійсними та не створюють правові наслідки.

Зважаючи на вищевикладене, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, відзиву на позов і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-79 КАС України, суд дійшов висновку, що адміністративний позов слід частково задовольнити, виходячи з наступного.

ОСОБА_1 є громадянином України, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 (а.с.21-22).

Згідно довідки від 02.06.2016 року № «Про взятті на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району антитерористичної операції» ОСОБА_1 постійно проживав за адресою: АДРЕСА_2 та перемістився з тимчасово окупованої території і проживає за адресою: АДРЕСА_3 30.04.2016 року (а.с.40).

Судом встановлено, що 29.07.2016 року позивач звернувся до Управління Пенсійного фонду України у Болградському районі Одеської області із заявою про призначення пенсії за віком разом із додатковими документами та за результатами її розгляду, Комісією для розгляду спірних питань, пов`язаних з призначенням (перерахунком) та виплатою пенсії відповідно до чинного законодавства про пенсійне забезпечення Управління пенсійного фонду України у Болградському районі Одеської області прийнято рішення від 28.10.2016 року № 38, яким відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком з причин відсутності 15 років страхового стажу (а.с.37).

У вказаному рішенні зазначено, що для підтвердження стажу за періоди з 26.07.1972 року по 15.05.1973 року, з 01.07.1975 року по 21.04.1976 року, з 06.12.1976 року по 01.12.2001 року до заяви про призначення пенсії ОСОБА_1 будо подано довідки про стаж роботи та реорганізацію підприємства від 16.05.2016 року №205, 205/1, 205/2, які видані «Аграрною компанією «Магарич» Державного унітарного підприємства Республіки Крим.

Також, у рішенні від 28.10.2016 року № 38 Комісією наведено положення ч.1 ст.1, ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» та зроблено висновок, що вищевказані довідки є недійсними та не можуть бути враховані при призначенні пенсії.

Згідно рішення від 28.10.2016 року № 38 при перерахунку стажу за наявними документами, які надані заявником, було встановлено, що у позивач - ОСОБА_1 відпрацював фактично 5 років 22 місяців та 20 днів, тобто менш ніж 15 років страхового стажу, які передбачені чинним законодавством.

Згідно розрахунку стажу до вказаного рішення від 28.10.2016 року № 38 (а.с.38), загальний стаж ОСОБА_1 складає 5 років 11 місяців та 20 днів та відповідачем включено до нього наступні періоди роботи позивача:

- з 14.05.1973 року по 06.05.1975 року;

- з 15.01.2000 року по 26.05.2000 року;

- з 01.06.2000 року по 30.06.2000 року;

- з 01.07.2000 року по 21.09.2000 року;

- з 01.10.2000 року по 25.05.2001 року;

- з 01.06.2001 року по 31.10.2001 року;

- з 01.09.2006 року по 22.06.2007 року;

- з 01.07.2013 року по 22.07.2013 року;

- з 01.08.2013 року по 26.08.2014 року;

- з 01.09.2014 року по 19.09.2014 року;

- з 01.10.2014 року по 31.12.2014 року.

Також, судом встановлено, що 05.05.2018 року позивач звернувся до Ізмаїльське об`єднане управління Пенсійного фонду України Одеської області із заявою про призначення пенсії за віком разом із додатковими документами та за результатами її розгляду, Ізмаїльським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Одеської області прийнято рішення від 16.07.2018 року № 208, яким відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком (а.с.36, 51-52).

У вказаному рішенні зазначено, що документами, які розглядались для призначення пенсії за віком були: копію трудової книжки НОМЕР_2 , копія військового квитка НОМЕР_3 , довідка про навчання від 01.11.2016 року №765/УЧ, історична довідка від 01.11.2016 року №765/УЧ, довідка про стаж з «Аграрної компанії «Магарач» від 16.05.2016 року №205, довідка про реорганізацію з «Аграрної компанії «Магарач» від 15.05.2016 року №205/1 та №205/2, довідка про стаж з АО «Югрефтрансфлот» від 10.10.2016 року №14/519, історична довідка з ОА «Югрефтрансфлот» від 10.10.2016 року №14/520, довідка про заробітну плату з «Аграрної компанії «Магарач» від 14.10.2016 року №365 та №365/1, довідка про реорганізацію з «Аграрної компанії «Магарач» від 14.10.2016 року №365/2-1, довідка з «Аграрної компанії «Магарач» про передання архівних документів до державного архіву від 27.10.2016 року №381.

Також, у рішенні від 16.07.2018 року № 208 відповідачем наведено положення ч.1 ст.1, ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» та зроблено висновок, що довідки від 16.05.2016 року №205, №205/1 та №205/2, які видані Аграрною компанією «Магарач» Державного унітарного підприємства Республіки Крим є недійсними та не можуть бути враховані при призначенні пенсії.

Згідно рішення від 16.07.2018 року № 208 після підрахунку, стаж ОСОБА_1 становить 6 років 5 місяців та 21 день.

До суду надано протокол №442 від 16.07.2018 року згідно якого загальний стаж роботи ОСОБА_1 склав 6 років 5 місяців та 21 день (а.1.31).

Згідно розрахунку стажу до вказаного рішення від 16.07.2018 року № 208 (а.с.30), загальний стаж ОСОБА_1 складає 6 років 5 місяців та 21 день та відповідачем включено до нього наступні періоди роботи позивача:

- з 14.05.1973 року по 06.05.1975 року;

- з 04.05.1976 року по 03.12.1976 року;

- з 01.01.2000 року по 17.01.2000 року

- з 01.02.2000 року по 26.05.2000 року;

- з 01.06.2000 року по 30.06.2000 року;

- з 01.07.2000 року по 21.09.2000 року;

- з 01.10.2000 року по 25.05.2001 року;

- з 01.06.2001 року по 31.08.2001 року;

- з 01.10.2001 року по 31.10.2001 року;

- з 01.09.2006 року по 22.06.2007 року;

- з 01.07.2013 року по 22.07.2013 року;

- з 01.08.2013 року по 26.08.2014 року;

- з 01.09.2014 року по 19.09.2014 року;

- з 01.10.2014 року по 31.12.2014 року.

Супровідним листом від 26.07.2018 року №7589/06 вищевказане рішення №208 від 16.07.2018 року, протокол та розрахунок направлені відповідачем на адресу ОСОБА_1 (а.с.29).

Вважаючи рішення Ізмаїльського об`єднаного управлінням Пенсійного фонду України Одеської області від 16.07.2018 року рішення № 208 про відмову у призначення пенсії протиправним, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою, з урахуванням повернення судом частини позовних вимог.

Так, як вказує позивач, у нього наявний достатній трудовий стаж для призначення йому пенсії за віком.

При цьому ОСОБА_1 вказує, що ним втрачено трудову книжку та на підтвердження наявності достатнього трудового стажу для призначення йому пенсії за віком, позивачем надано до суду:

1) копію довідки, виданої аграрною компанією «Магарач» Державного унітарного підприємства Республіки Крим від 16.05.2016 року №205 (а.с.23) ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про те, що він дійсно працював в Кримській дослідницькій станції у наступні періоди:

- з 26.07.1972 року на підставі наказу №201 від 31.07.1972 року прийнятий столяром 3 розраду;

- з 15.05.1973 року на підставі наказу №146 від 17.05.1973 року звільнений у зв`язку із призовом до Радянської армії;

- з 01.07.1975 року на підставі наказу №163-к від 02.07.1975 року прийнятий робочим;

- з 21.04.1976 року - на підставі наказу №100-к від 22.04.1976 року - звільнений за власним бажанням;

- з 06.12.1976 року - на підставі наказу №325-к від 20.12.1976 року - прийнятий бляхарем;

- з 01.12.2001 року на підставі наказу №68 від 01.12.2001 року - звільнений за власним бажанням.

У вказаній довідці зазначено, що вона видана на підставі книги наказів та особового рахунку за 1972-2001 роки.

2) копію довідки, яка видана аграрною компанією «Магарач» Державного унітарного підприємства Республіки Крим від 16.05.2016 року №205/1 (а.с.24), в якій зазначено, що:

- 24.10.1962 року радгосп імені «Героїв Чорноморців» переданий у відання інституту ЗОСВИТИМ. Наказ №144 від 24.10.1962 року. Нова назва Кримська ЗОСВИТИМ (Зонально-дослідницька станція Всесоюзного інституту табака і махорки);

- Кримська Зонально-дослідницька станція Всесоюзного інституту табака і махорки на підставі наказу Держагропрому №126 від 15.02.1988 року перейменована в Кримську дослідницьку станцію науково-дослідного об`єднання «Табак»;

- Кримська дослідницьку станцію науково-дослідного об`єднання «Табак» перейменована в «Кримську дослідну станцію табаководства» Інституту винограду і вина «Магарач» з 28.11.1991 року на підставі постанови Бахчисарайського райвиконкому №344/46 від 27.2.1991 року, наказ №9 Фонду майна від 28.11.1991 року;

- на підставі постанови Президіуму Української академії аграрних наук №5 «Кримська дослідна станція табаководства» Інституту винограду і вина «Магарач» припинила свою діяльність шляхом приєднання до Передгірного дослідного господарства Інституту винаграду і вина «Магарач»;

- на підставі постанови Президіуму Української академії аграрних наук №128 від 29.12.2003 року передгіре дослідне господарство Інституту винограду і вина «Магарач перейменоване в державне підприємство дослідного господарства «Передгірне» інституту винограду та вина «Магарач» УААН;

- на підставі постанови Президіуму Української академії аграрних наук №8 від 13.06.2005 року, державне підприємство дослідного господарства «Передгірне» інституту винограду та вина «Магарач» УААН припинило свою господарську діяльність шляхом приєднання до державного підприємства «Агрофірма «Магарач» Національного інституту винограду та вина «Магарач»;

- державне підприємство «Агрофірма «Магарач» Національного інституту винограду та вина «Магарач» є правонаступником державного підприємства дослідного господарства «Предгірне» Інституту винограду та вина «Магарач» УААН в частині майна, майнових прав та зобов`язань;

3) копію довідки, яка видана аграрною компанією «Магарач» Державного унітарного підприємства Республіки Крим від 27.10.2016 року №381 (а.с.25), в якій зазначено, що державне унітарне підприємство «Аграрна компанія «Магарач» повідомляє про те, що архівні документи по підприємству ГП «Агрофірма» «Магарач», ПОХ ІВІВ «Магарач» передані в державний архів м. Бахчисарай;

4) копію довідки від 14.10.2016 року №365/2, яка видана компанією «Магарач» Державного унітарного підприємства Республіки Крим та в якій містяться відомості про суми заробітної плати ОСОБА_1 , які враховуються для обчислення пенсії за період з 01.01.1995 року 31.12.1999 року. У вказаній довідці зазначено, що вона видана на підставі даний особистих рахунків за 1995-1999 роки та, що на всі виплати начислено страхові внески (а.с.26);

5) копію довідки від 14.10.2016 року №205, яка видана компанією «Магарач» Державного унітарного підприємства Республіки Крим та в якій містяться відомості про суми заробітної плати ОСОБА_1 , які враховуються для обчислення пенсії за період січень 1987 року по грудень 1991 У вказаній довідці зазначено, що вона видана на підставі даний особистих рахунків за 1987-1991 роки та, що на всі виплати начислено страхові внески (а.с.27);

6) копію довідки, яка видана аграрною компанією «Магарач» Державного унітарного підприємства Республіки Крим від 16.05.2016 року №205/2 (а.с.28), яка видана ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (с.с.28).

Вказані документи засвідчені печатками підприємства та підписами посадових осіб, містять відомості про періоди роботи та підстави видачі цих довідок з посиланням на первинні документи та були надані позивачем разом із заявою про призначення пенсії, про що зазначено у спірному рішенні.

Згідно вищевказаних довідок позивач працював на відповідних підприємствах у періоди з 26.07.1972 року по 15.05.1973 року, з 01.07.1975 року по 21.04.1976 року, з 06.12.1976 року по 01.12.2001 року та за вказані періоди стаж роботи ОСОБА_1 склав понад 26 років.

В той же час, підставою для прийняття Ізмаїльським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Одеської області від 16.07.2018 року рішення № 208, яким відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком, слугувала відсутність у позивача необхідного страхового стажу зважаючи на неврахування при призначенні пенсії довідок від 16.05.2016 року №205, №205/1 та №205/2, які видані Аграрною компанією «Магарач» Державного унітарного підприємства Республіки Крим.

Надаючи правову оцінку встановленим судом обставинам справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

За приписами п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Конституційний Суд України зазначив, що Конституція України закріплює основоположні засади права громадян на соціальний захист і відносить до законодавчого регулювання механізм реалізації цього права (абзац сьомий пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 20 червня 2001 року № 10-рп/2001).

За частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд зазначає, що Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV (із змінами, внесеними Законом № 2148-VIII), визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у цьому Законі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні:

- застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до цього Закону підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачуються чи сплачувалися у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування;

- страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески;

- страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування;

- страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Згідно з ч.1 ст.4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України "Про недержавне пенсійне забезпечення", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Положеннями ст.8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Згідно з ч.1 ст.9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати, зокрема, пенсія за віком.

Відповідно до ч.1 ст.24 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з ч.2 ст.24 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Частиною 4 статті 24 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

За змістом ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення», ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років.

Статтею 44 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що:

- заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально (частина перша);

- заява про призначення пенсії за віком може бути подана застрахованою особою не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку (частина друга);

- органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності (частина третя).

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 45 Закону України «Про пенсійне забезпечення» пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Закон України «Про пенсійне забезпечення» відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.

Закон спрямований на те, щоб повніше враховувалася суспільно корисна праця як джерело зростання добробуту народу і кожної людини, встановлює єдність умов і норм пенсійного забезпечення робітників, членів колгоспів та інших категорій трудящих.

Закон гарантує соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки.

Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Підпунктом 2 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846, визначено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637).

Пунктом 1 Порядку № 637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до п.3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Закон України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» визначає статус території України, тимчасово окупованої внаслідок збройної агресії Російської Федерації, встановлює особливий правовий режим на цій території, визначає особливості діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій в умовах цього режиму, додержання та захисту прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина.

Згідно з ч.2 ст.4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 вказаного Закону громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.

Частиною 2 статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» визначено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

Частиною 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» визначено, що будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Суд зазначає, що щодо окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.

Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21.06.1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать" (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, § 96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, § 92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі "Мозер проти Республіки Молдови та Росії" наголосив, що "першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, § 142).

Враховуючи наведене суд вважає за можливе застосувати вказані загальні принципи («намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів, які видані установами, що знаходяться на непідконтрольній українській владі території, як доказів, оскільки можливість збору відповідних доказів на такій території може бути значно обмежена, у той час як вони мають істотне значення для реалізації відповідних прав людини.

Аналогічні висновки, викладені у постанові Верховного суду від 18.04.2019 року по справі № 344/16404/16-а.

Окрім того, суд зазначає, що Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (пункт 53 рішення у справі «Ковач проти України» від 07.02.2008, пункт 59 рішення у справі «Мельниченко проти України» від 19.10.2004, пункт 50 рішення у справі «Чуйкіна проти України» від 13.01.2011, пункт 54 рішення у справі «Швидка проти України» від 30.10.2014 тощо).

Таким чином, суд має оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними та людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав.

Згідно з ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

За статтею 14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

Отже, позивач опинився в ситуації, що, відповідно, позбавляє його можливості забезпечити належний захист своїх прав.

Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку, що подані позивачем разом із заявою про призначення пенсії від 05.05.2018 року, за відсутності у ОСОБА_1 трудової книжки, довідки від 16.05.2016 року №205, №205/1 та №205/2, які видані Аграрною компанією «Магарач» Державного унітарного підприємства Республіки Крим, засвідчені печатками підприємства та підписами посадових осіб, містять обов`язкові відомості про періоди роботи та підстави видачі цих довідок з посиланням на первинні документи.

Отже, неврахування зазначених довідок є порушенням конституційних прав позивача на отримання належного пенсійного забезпечення.

Та обставина, що довідки від 16.05.2016 року №205, №205/1 та №205/2, видані Аграрною компанією «Магарач» Державного унітарного підприємства Республіки Крим, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, не є підставою для позбавлення позивача права на отримання пенсії за віком за наявності у нього необхідного стажу.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом, зокрема, у постановах 30 жовтня 2018 року у справі № 234/3038/17 (провадження № К/9901/30786/18) та від 27 лютого 2019 року у справі № 266/4889/16-а (провадження № К/9901/18644/18)

Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку, що періоди роботи ОСОБА_1 , які зазначені у довідках від 16.05.2016 року №205, №205/1 та №205/2, виданих Аграрною компанією «Магарач» Державного унітарного підприємства Республіки Крим, що сумі склали понад 26 років, підлягають зарахуванню до стажу роботи ОСОБА_1

Разом з цим, суд зазначає, що процедура подання документів для оформлення пенсій визначається Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим Постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1 (далі -Порядок №22-1).

Згідно з п. 1 Порядку №22-1 заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сім`ї у зв`язку з втратою годувальника подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, об`єднаного управління (далі - орган, що призначає пенсію) за місцем проживання (реєстрації).

Положеннями пунктів 4.1, 4.2, 4.3 Порядку №22-1 визначено, що орган, який призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 2). Заяви осіб про призначення, перерахунок, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший реєструються в журналі реєстрації рішень органу, що призначає пенсію. Особі або посадовій особі органом, що призначає пенсію, видається розписка із зазначенням дати прийняття заяви, а також переліку одержаних і відсутніх документів, які необхідно подати у тримісячний строк з дня прийняття заяви. Копія розписки зберігається в пенсійній справі.

При прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності). Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі; 4) видає пам`ятку пенсіонеру (додаток 3), копія якої зберігається у пенсійній справі.

Не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію. Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації підприємства, установи, організації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження (п.4.7 Порядку №22-1).

Згідно з ч.5 ст.45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Отже, для прийняття рішення за заявою про призначення пенсії встановлений строк 10 днів.

В той же час, спірне рішення №208 за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 про призначенням пенсії від 05.05.2018 року, прийнято відповідачем лише 16.07.2018 року, тобто з порушенням, визначеного положеннями ч.5 ст.45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та п.4.3 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1, 10-денного строку його прийняття.

Зважаючи на вищевикладене, враховуючи встановлені судом обставини та досліджені у справі докази, та з урахуванням вищезазначених норм чинного законодавства та висновків Верховного суду, суд дійшов висновку, що рішення відповідача № 208 від 16.07.2018 року про відмову у призначенні позивачу пенсії з підстав неврахування довідок від 16.05.2016 року №205, №205/1 та №205/2, які видані Аграрною компанією «Магарач» Державного унітарного підприємства Республіки Крим не відповідає критеріям правомірності, визначеним частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, та підлягає скасуванню.

В свою чергу, як вже зазначено судом, періоди роботи ОСОБА_1 , які зазначені у довідках від 16.05.2016 року №205, №205/1 та №205/2, виданих Аграрною компанією «Магарач» Державного унітарного підприємства Республіки Крим, що сумі склали понад 26 років, підлягають зарахуванню до стажу роботи ОСОБА_1 , підлягають зарахуванню до його загального трудового стажу.

Згідно з ч.2 ст.9 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З урахуванням вищевикладеного, оскільки у відповідача як суб`єкта владних повноважень були відсутні підстави для прийняття рішення про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком, приймаючи до уваги необхідність ефективного захисту прав та інтересів позивача, що ґрунтується на чинному законодавстві України, з метою повного захисту прав та інтересів позивача, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог позивача на підставі ч.2 ст.9 КАС України і:

- зобов`язати відповідача зарахувати до стажу позивача періоди роботи з 26.07.1972 року по 15.05.1973 року, з 01.07.1975 року по 21.04.1976 року, з 06.12.1976 року по 01.12.2001 року, які зазначені у довідках від 16.05.2016 року №205, №205/1 та №205/2, виданих Аграрною компанією «Магарач» Державного унітарного підприємства Республіки Крим.

Вирішуючи позовні вимоги позивача в частині зобов`язання Ізмаїльського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області призначити (перерахувати) пенсію з дня досягнення мною пенсійного віку 60 (шестидесяти) років з урахуванням поданих довідок щодо підтвердження трудового стажу, що перелічені у позовній заяві та надійшли з території Автономної республіки Крим, суд виходить з наступного.

Відповідно до п.1.7 Порядку №22-1 днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.

Якщо заява пересилається поштою (крім випадків призначення (поновлення) пенсій), днем звернення за пенсією вважається дата, що зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.

У разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис. Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.

Якщо поданих документів достатньо для визначення права особи на призначення пенсії, пенсія призначається на підставі таких документів. При надходженні додаткових документів у визначений строк розмір пенсії переглядається з дати призначення. У разі надходження додаткових документів пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність їх подання пенсія перераховується зі строків, передбачених частиною четвертою статті 45 Закону.

Згідно з п.1.8 Порядку №22-1 особам, які одержують пенсію, призначену органами Пенсійного фонду за іншими законами, або допомогу, призначену органами соціального захисту населення, пенсія призначається з дати виникнення права на неї з урахуванням пункту 1.7 цього розділу.

Як вже вказано вище, згідно з п.1 ч.1 ст.45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Отже, за наявності законодавчо визначених підстав, пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком, відмова у задоволені якої є предметом розгляду у даній справі, 05.05.2018 року.

В той же час, позивачу виповнилося 60 років 26.03.2015 року, тобто ОСОБА_1 звернувся до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії пізніше трьох місяців з дня досягнення ним пенсійного віку.

Отже, дата з якої позивачу за результатами розгляду заяви від 05.05.2018 року повинна бути призначеної пенсія є - 05.05.2018 року, тобто у відповідності до п.1 ч.1 ст.45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» - день звернення за пенсією.

Як вбачається з матеріалів справи, станом на дату прийняття відповідачем рішення про відмову у призначенні позивачу пенсії ОСОБА_1 виповнилось 60 років та він має необхідний стаж роботи 25 років відповідно до ч.1 ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

При прийнятті рішення від 16.07.2018 року №208 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 Ізмаїльським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Одеської області не було встановлено інших підстав (ніж неврахування вищевказаних спірних періодів роботи позивача) для відмови у призначенні позивачу пенсії за віком.

Тобто, відповідач Ізмаїльське об`єднане управління Пенсійного фонду України Одеської області розглянув заяву позивача по суті та за її розглядом прийняв рішення про відмову у призначені пенсії ОСОБА_1 з підстав, які визнані судом необґрунтованими та такими, що не можуть бути застосовані у даних правовідносинах, зважаючи на наявні в матеріалах справи докази та норми чинного законодавства.

Отже, в даному випадку, за встановлених судом обставин, оскільки Ізмаїльське об`єднане управління Пенсійного фонду України Одеської області розглянуло заяву позивача по суті та прийняло рішення по суті її заяви, відповідні повноваження відповідача щодо призначення пенсії в даних спірних правовідносинах не є дискреційними повноваженнями.

Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині зобов`язання Ізмаїльського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області призначити (перерахувати) пенсію з дня досягнення пенсійного віку 60 (шестидесяти) років з урахуванням поданих довідок щодо підтвердження трудового стажу, що перелічені у позовній заяві та надійшли з території Автономної республіки Крим, підлягають задоволенню шляхом:

- зобов`язання Ізмаїльського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області призначити та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 05.05.2018 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно положень ст. 75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому в силу положень ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок доказування в спорі покладається на відповідача орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно ч.1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем за подачу даної позовної заяви, яка первинно містила дві вимоги немайнового характеру (про скасування рішень) та одну похідну вимог (про зобов`язання вчинити певні дії) сплачено судових збір у розмірі 2114,40 грн.

Ухвалою суду 23.04.2019 року повернуто адміністративний позов ОСОБА_1 до Ізмаїльського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Одеській області в частині позовних вимог про визнання противоправним та скасувати рішення № 38 Комісії по розгляду спірних питань, пов`язаних з призначенням (перерахунком) та виплатою пенсії Управління пенсійного фонду України у Болградському районі Одеської області (на сьогодні «Белградське відділення обслуговування громадян Ізмаїльського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області») від 28.10.2016 р.

Таким чином за подачу цього позову (про визнання протиправним та скасування рішення 16 липня 2018 року № 208 та про зобов`язання вчинити певні дії) належало сплатити судовий збір в розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб за вимогу немайнового характеру, що становить704,80 грн.

В свою чергу, враховуючи, що суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог часткове позивача, судові витрати ОСОБА_1 у розмірі 704,80 грн. належить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Ізмаїльського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Одеській області.

При цьому щодо решти семи судового збору, яку сплачено позивачем, суд зазначає, що відповідно до п.2 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі:

- зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом;

- повернення заяви або скарги;

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 6, 8, 9, 14, 22, 139, 241, 242-246, 250, 255, 295, КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Ізмаїльського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними і скасування рішень та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати противоправним та скасувати рішення Ізмаїльського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області від 16 липня 2018 року № 208 про відмову у призначенні (перерахунку) пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Ізмаїльське об`єднане управління Пенсійного фонду України Одеської області зарахувати до стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 26.07.1972 року по 15.05.1973 року, з 01.07.1975 року по 21.04.1976 року, з 06.12.1976 року по 01.12.2001 року, які зазначені у довідках від 16.05.2016 року №205, №205/1 та №205/2, виданих Аграрною компанією «Магарач» Державного унітарного підприємства Республіки Крим.

Зобов`язати Ізмаїльське об`єднане управління Пенсійного фонду України Одеської області призначити та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з 05.05.2018 року.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - вімовити.

Стягнути з Ізмаїльського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (місцезнаходження: вул.Кишинівська, 46, м.Ізмаїл, Одеська обл., 68609, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ; адреса проживання: АДРЕСА_3 ., Р.Н.О.К .П. П. НОМЕР_1) судовий збір у розмірі 704,80 грн. (сімсот чотири грн. 80 коп.).

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 (адреса реєстрації: адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ; адреса проживання: АДРЕСА_3 , Р.Н.О.К . П . П. НОМЕР_1);

Відповідач - Ізмаїльське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Одеській області (місцезнаходження: вул.Кишинівська, 46, м.Ізмаїл, Одеська обл., 68609, ).

Суддя С.М. Корой

.