Справа № 823/2249/18
Суддя: Л.В. Трофімова
Дата ухвалення: 2019-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2019 року справа № 823/2249/18

13 годин 30 хвилин м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі: судді - Трофімової Л.В., за участі секретаря - Безпалого А.В., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу № 823/2249/18

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) [позивач - не прибув]

до Департаменту патрульної поліції (03048, м. Київ, вул. Федора Ернста, 3, ідентифікаційний код юридичної особи в ) [представник відповідача - не прибув]

про стягнення частини невиплаченої заробітної плати, прийняв рішення.

21.03.2019 з Верховного Суду до Черкаського окружного адміністративного суду надійшла адміністративна справа № 823/2249/18 (суддя В.О.Гаврилюк). За результатами автоматизованого розподілу справу передано судді Л.В. Трофімовій для нового розгляду у частині позовних вимог про стягнення посадового окладу за період з 01.03.2016 до 30.06.2016 у сумі 280,00 грн. та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Враховуючи зазначене, справу прийнято до провадження.

Судом з матеріалів справи з`ясовано, що 07.06.2018 ОСОБА_1 звернувшись до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до Департаменту патрульної поліції), просив:

- стягнути з Департаменту патрульної поліції заборгованість з грошового забезпечення у вигляді доплати за службу у нічний час за період з 01.03.2016 до 30.12.2017 на користь ОСОБА_1 у сумі 8064,00 грн;

- стягнути з Департаменту патрульної поліції заборгованість з індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2016 по 30.12.2017 на користь ОСОБА_1 у сумі 2718,85 грн.;

- стягнути з Департаменту патрульної поліції невиплачений посадовий оклад за період з 01.03.2016 до 30.12.2017 на користь ОСОБА_1 в сумі 280,00 грн.;

- стягнути з Департаменту патрульної середній заробіток за час затримки невиплаченого грошового забезпечення при звільненні працівника по день фактичного розрахунку, починаючи з 21.05.2018 по день ухвалення рішення судом на користь ОСОБА_1

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 03.08.2018, залишеною без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 06.11.2018, адміністративний позов задоволено частково, з Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 стягнуто: заборгованість з грошового забезпечення у вигляді доплати за службу в нічний час за період з 01.03.2016 по 30.12.2017 у сумі 6888 (шість тисяч вісімсот вісімдесят вісім) грн. 00 коп.; заборгованість з індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2016 по 30.12.2017 у сумі 2718 (дві тисячі сімсот вісімнадцять) грн. 85 коп.; у задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 31.01.2019 у справі № 823/2249/18 касаційну скаргу позивача задоволено частково: рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 03.08.2018 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 06.11.2018 у частині позовних вимог про стягнення посадового окладу за період з 01.03.2016 до 30.06.2016 у сумі 280,00 грн. та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні - скасовано і направлено справу в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції. У іншій частині рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 03.08.2018 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 06.11.2018 залишено без змін.

Враховуючи зазначене, у справі у частині направленій на новий розгляд позивач просить:

- стягнути з Департаменту патрульної поліції невиплачений посадовий оклад за період з 01.03.2016 до 30.12.2017 на користь ОСОБА_1 у сумі 280,00 грн;

- стягнути з Департаменту патрульної поліції середній заробіток за час затримки невиплаченого грошового забезпечення при звільненні працівника по день фактичного розрахунку, починаючи з 21.05.2018 до дня ухвалення рішення судом на користь ОСОБА_1

Верховним Судом у постанові від 31.01.2019 у справі № 823/2249/18 зазначено, що враховуючи часткове задоволення в цій справі позову ОСОБА_1 щодо належних йому до виплати сум, останній має право на передбачене статтею 117 КЗпП України відшкодування, розмір якого має бути визначено судом з урахуванням спірної суми, на яку працівник мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 21.03.2019 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі. Ухвалою від 18.04.2019 оголошено перерву у розгляді справи до 14.05.2019. Ухвалою від 14.05.2019 оголошено перерву до 20.05.2019. Розгляд справи № 823/2249/18 здійснюється у частині, визначеній постановою Верховного Суду від 31.01.2019 у справі № 823/2249/18.

У обґрунтування позовних вимог зазначено, що строки розрахунку при звільненні та відповідальність за затримку розрахунку при звільненні врегульовано статтями 116 та 117 КЗпП України. З 01.03.2016 до 30.06.2016 позивач проходив службу в Управлінні патрульної поліції в м. Черкасах Департаменту патрульної поліції у званні рядовий поліції. Відповідно до статті 80 Закону України №580-VIIІ вказане звання скаржника відноситься до спеціального звання молодшого складу, а відповідно до додатку 10 Постанови №988 схеми посадових окладів поліцейських з числа молодшого складу поліції розмір посадового окладу поліцейського (інспектора): патрульної поліції, поліції особливого призначення становить 2470,00 грн., тому посадовий оклад мав би становити 2470 грн. Позивач вважає, що під час призначення на посаду поліцейського, що відбулося згідно наказу ДПП від 24.03.2016 № 56 з 01.03.2016 невірно було встановлено оклад за посадою, а саме у сумі - 2400 грн (за додатком № 8 Постанови № 988), як особі яка перебувала у спеціальному званні - рядовий. Оклад за посадою повинен бути встановлений у сумі 2470 грн (за додатком № 10 Постанови № 988), у зв`язку з чим з 01.03.2016 до 30.06.2016 виникла заборгованість із виплати окладу у сумі 280 грн. Відповідачем під час звільнення позивачеві не виплачена частина посадового окладу з 01.03.2016 до 30.06.2016 що становить 280,00 грн, а середній заробіток за весь час затримки до дня часткового розрахунку під час звільнення, станом на 30.05.2018 складає - 2696,10 грн.

16.05.2019 позивачем подано розрахунок середнього заробітку за час затримки невиплаченого грошового забезпечення при звільненні у сумі 94633 грн 11 коп (середній заробіток 269,61 х кількість днів затримки 351 (з 21.05.2018 до 07.05.2019 - дня виплати заборгованості). Частка задоволених вимог від спірної суми становить 89%. Позивач у судове засідання 20.05.2019 не прибув, звернувся до суду з клопотанням про розгляд справи за його відсутності (а.с.36 т.2).

Відповідач позов не визнав, 16.04.2019 подав відзив на позовну заяву (а.с.9 т.2), де зазначив, що відповідно до статті 34 Закону України «Про оплату праці» від 24.03.1995 № 108/95-1 компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків виплати проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послу у порядку, встановленому чинним законодавством. Згідно статті 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини дохо дії зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 №2050-111 (далі - Закон № 2050) підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Статтею 2 Закону № 2050 визначено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати проводиться у разі затримки на один більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 1 затверджено Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку порушенням термінів їх виплати. На думку відповідача, зміст положень Закону і Порядку свідчить, що підставою для здійснення компенсації громадянам втрати частини доходів, зокрема, є: 1) нарахування громадянину належних йому доходів (заробітної плати, пенсії, соціальних виплат, стипендії); 2) затримка у виплаті доходів один і більше календарних місяців; 3) ці доходи не повинні носити разового характеру, а право компенсацію частини доходів у громадянина пов`язується з настанням такого юридичного факт (події), як невиплата грошового доходу у встановлені строки його виплати. Компенсація проводиться у разі затримки на один і більше календарні місяців виплати доходів, які вже були нараховані. Кошти, що належать нарахуванню у порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер, спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги. Грошове забезпечення позивач при звільненні отримав за відпрацьовані у місяці звільнення (травень) дні, що підтверджується розрахунковим листом за травень 2018 року. Враховуючи те, що строк затримки виплати доходу за якого виникає право на компенсацію один і більше календарних місяців, а відповідачем при звільненні позивача було здійснено розрахунок відповідно до вимог статті 13 Розділу І наказу №260 у місяць звільнення, підтверджується копією розрахункового листа, тобто не було здійснено затримки у виплаті грошового забезпечення поза межами встановленого законом строку за якого виникає право на компенсацію, тому відповідач вважає вимоги позивача щодо стягнення середнього заробітку за час затримки є безпідставними.

Відповідачем щодо невиплаченого посадового окладу у сумі 280 грн зазначено, що пунктом 4 Розділу І наказу № 260 передбачено, що грошове забезпечення виплачується поліцейським, які призначені на штатні посади у Національній поліції. Розмір посадового окладу поліцейському встановлюється наказом по особовому склад; одночасно з призначенням на відповідну штатну посаду. Наказом ДПП від 24.03.2016 № 56 о/с позивача призначено на посаду інспектора роти № 3 УПП в м. Черкаси з посадовим окладом згідно штату. Наказом Національної поліції від 12.04.2016 № 314 затверджено штат Управління, згідно якого оклад за посадою інспектора роти № 3 складає - 2400 грн., що відповідає схемі окладів поліцейських стройових підрозділів поліції затвердженій додатком № 8 Постанови № 988 (інспектор поліції - 2400 грн). За штатом посада інспектора роти № 3 УПП в м. Черкаси заміщується особами середнього складу поліції, а посади поліцейських, що заміщувались особами молодшого складу поліції були скорочені. Призначення осіб у званні рядового та молодшого складу поліції на посади, що заміщуються особами середнього складу поліції законодавством не заборонено. Відповідно до частини 6 статті 81 Закону № 2050 особам вперше прийнятим в поліцію, які мають вищу освіту та були призначені на посади, які заміщуються особами середнього складу поліції після закінчення курсів первинної професійної підготовки (спеціалізації) присвоюються звання середнього складу поліції або здійснюється переатестація на звання (військове звання офіцерського складу запасу або спеціальних звань середнього складу інших органів державної влади) до призначення в органи поліції, що відбулось під час призначення спеціального звання середнього складу поліції (молодший лейтенант) позивачу. Відповідачем зазначено, що у період перебування на посадах, що заміщуються особами середнього складу поліції поліцейські, за наявності на те правових підстав, можуть реалізовувати своє право на отримання звання середнього складу поліції, що було здійснено Позивачем, (наказом Національної поліції від 30.06.2016 № 443 о/с присвоєно звання - молодший лейтенант поліції). Зазначені обставини, на думку відповідача, свідчать про те, що доводи позивача щодо встановлення посадового окладу за додатком №10 Постанови №988, як було встановлено наказом ГУНП в Черкаській області від 18.12.2015 № 30 о/с під час призначення на посаду інспектора роти № 3 Управління є безпідставними, оскільки позивач призначався в ДПП на іншу посаду (інспектора) за іншим штатним розкладом, за схемою посадових окладів встановлених додатком № 8, а тому, розгляд спірних правовідносин про стягнення частини грошового забезпечення з підстав встановлення посадового окладу належить здійснювати через оцінку правомірності дій суб`єкта владних повноважень щодо затвердження штату із встановлення відповідних окладів, видання наказу на призначення на посаду за вказаним штатом. Відповідач зазначає, що позивач обрав неналежний спосіб захисту своїх прав, оскільки штат Управління затверджений наказом Національної поліції № 314, а ДПП відповідно до пункту 3 статті 13 Закону України про «Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII (далі - Закон № 580-VIII) є структурним підрозділом Національної поліції, який здійснював призначення особового складу відповідно до затвердженого Національної поліцією штату згідно встановлених повноважень у спосіб визначений законодавством. Представник відповідача у судове засідання 20.05.2019 не прибув, звернувся із заявою про розгляд справи за його відсутності.

Згідно частини 4 статті 129 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши повідомлені позивачем та відповідачем аргументи щодо обставин справи, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів сукупно, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити частково з огляду на таке.

Конституцією України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 у період з 01.03.2016 до 18.05.2018 проходив службу у поліції та перебував на посаді поліцейського роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції у місті Черкасах Департаменту патрульної поліції. За період з 01.03.2016 до 18.05.2018 включно, ОСОБА_1 відпрацював в Управлінні патрульної поліції у місті Черкасах Департаменту патрульної поліції 164 нічних зміни, з урахуванням відпусток, лікарняних та вихідних днів. 18.05.2018 позивач звільнений зі служби в Управлінні патрульної поліції у місті Черкасах Департаменту патрульної поліції, розрахунок при звільненні з позивачем здійснено 30.05.2018. Зазначені обставини підтверджуються матеріалами справи та постановою Верховного Суду від 31.01.2019 у справі № 823/2249/18. Відповідно до частини 4 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються під час розгляду іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон № 580-VIII. Відповідно до частини 1 статті 59 Закону № 580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, що є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Згідно частини 1 статті 80 Закону № 580-VIII установлюються такі спеціальні звання поліцейських, зокрема спеціальні звання молодшого складу: рядовий поліції; капрал поліції; сержант поліції; старший сержант поліції; спеціальні звання середнього складу: молодший лейтенант поліції; лейтенант поліції; старший лейтенант поліції; капітан поліції; майор поліції; підполковник поліції; полковник поліції.

Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України. Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» (далі - Постанова № 988) грошове забезпечення поліцейських складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення. Пунктом 3 Постанови № 988 затверджено, зокрема схеми посадових окладів поліцейських у розмірах згідно з додатками 3 - 10. Відповідно до додатку 10 Постанови № 988 розмір посадового окладу поліцейського (інспектора): патрульної поліції, поліції особливого призначення становить 2470 грн. Відповідно до статті 94 Закону України «Про Національну поліцію», постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 №988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» з метою впорядкування структури та умов грошового забезпечення поліцейських та курсантів вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських затверджено Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання (наказ Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 №260).

Згідно пункту 3 Розділу І Порядку №260 грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад; оклад за спеціальним званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); премії; одноразові додаткові види грошового забезпечення. Пунктом 11 Розділу І Порядку №260 визначено, що грошове забезпечення, виплачене поліцейському несвоєчасно або у меншому розмірі, ніж належало, виплачується за весь період, протягом якого поліцейський мав на нього право, але не більше ніж за три роки, що передували зверненню за одержанням грошового забезпечення. Відповідно до пунктів 1, 2 Розділу ІІ Порядку № 260 оклади за спеціальними званнями поліцейським виплачуються у розмірах згідно з додатком 1 до постанови № 988, крім курсантів ВНЗ МВС із специфічними умовами навчання, прийнятих на навчання, з числа цивільних осіб. Поліцейським, яким спеціальне звання присвоєно одночасно з прийняттям на службу, оклади за спеціальними званнями виплачуються з дня призначення на посаду. У разі присвоєння спеціального звання під час проходження служби в поліції оклад за спеціальним званням поліцейському виплачується з дня, указаного в наказі про присвоєння відповідного спеціального звання, а в разі, якщо дата не вказується, - з дня підписання цього наказу. Посадові оклади поліцейським встановлюються згідно зі штатним розписом у таких розмірах, зокрема для поліцейських молодшого складу - згідно з додатком 10 до постанови № 988 залежно від місця фактичного розташування підрозділу апарату або окремого (відокремленого) структурного підрозділу органу поліції.

Судом встановлено, що відповідно до наказу Головного управління Національної поліції у Черкаській області від 22.03.2016 № 42 о/с направлено для подальшого проходження служби до Департаменту патрульної поліції з 01.03.2016 рядового поліції ОСОБА_1 звільнивши його з посади поліцейського батальйону патрульної поліції Головного управління патрульної поліції у Черкаській області (а.с.16 т.2).

Згідно наказу департаменту патрульної поліції від 24.03.2016 № 56 о/с рядового поліції Білика Олексія Віталійовича призначено інспектором батальйону роти № 3 з посадовим окладом згідно штату (а.с.18 т.2).

Відповідно до послужного списку ОСОБА_1 № 0012826 21.12.2015 наказом № 31 о/с позивачу присвоєно спеціальне звання рядовий поліції. Наказом від 30.06.2016 № 443 о/с позивачу присвоєно спеціальне звання молодший лейтенант поліції. Наказом від 30.06.2017 № 235 о/с позивачу присвоєно спеціальне звання лейтенант поліції (а.с.21 т.2).

Встановленими обставинами справи підтверджується, що позивач проходив службу у період з 01.03.2016 до 30.06.2016 у поліції та перебував на посаді інспектора роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції у місті Черкасах Департаменту патрульної поліції і мав спеціальне звання «рядовий поліції», що відповідно до статті 80 Закону № 580-VIII належить до спеціального звання молодшого складу та відповідає додатку 10 Постанови № 988 схеми посадових окладів поліцейських з числа молодшого складу поліції розмір посадового окладу поліцейського (інспектора): патрульної поліції, поліції особливого призначення становить 2470 грн, тому посадовий оклад ОСОБА_1 повинен був становити 2470 грн у період з 01.03.2016 до 30.06.2016.

Згідно розрахункових листів за квітень - червень 2016 року, посадовий оклад позивача у період з березня 2016 року до червня 2016 року становив 2400 грн (недоплата позивачеві посадового окладу становить 70 грн щомісячно у сумі 280 грн), у зв`язку з чим суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог у частині стягнення з відповідача на користь позивача частини невиплаченого посадового окладу, починаючи з 01.03.2016 до 30.06.2016 у сумі 280 грн.

Посилання відповідача на те, що позивачем обрано невірний спосіб захисту порушеного права та необхідність оскаржувати наказ Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 12.04.2016 №314 судом критично оцінено, оскільки позивачем не оскаржується наказ від 12.04.2016 №314 (термін оскарження закінчився), а заявлено вимогу про стягнення частини невиплаченого посадового окладу, що згідно положень статті 233 КЗпП України не обмежується будь-яким строком.

Оцінюючи аргументи позивача і відповідача щодо стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки невиплаченого грошового забезпечення під час звільнення працівника до дня фактичного розрахунку, починаючи з 21.05.2018 до дня ухвалення рішення судом на користь ОСОБА_1 , суд зазначає про таке.

Посилання відповідача на пункт 13 Порядку №260 щодо виплати грошового забезпечення поліцейським в останній день місяця за поточний місяць є помилковим, оскільки зазначені приписи не визначають порядок виплати грошового забезпечення особам у випадку їх звільненні зі служби у поліції. Пунктом 15 Порядку №260 передбачено, що у разі звільнення зі служби грошове забезпечення поліцейським виплачується по день їх звільнення зі служби в поліції включно. Отже, грошове забезпечення має бути виплачене не пізніше дня звільнення зі служби у поліції.

Суд зазначає, що згідно позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 17.02.2015 у справі № 21-8а15, за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство належить застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі. Спеціальним законодавством щодо порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським не врегульовано питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні, у зв`язку з чим до спірних правовідносин належать застосуванню статті 116, 117 КЗпП України, що не заборонено спеціальним законодавством.

Згідно статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до статті 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, за відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене у цій статті відшкодування у тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який приймає рішення по суті спору.

Згідно пункту 4 частини 10 статті 62 Закону № 580-VIII поліцейський: своєчасно і в повному обсязі отримує грошове забезпечення та інші компенсаційні виплати відповідно до закону та інших нормативно-правових актів України.

Суд зазначає, що у постанові Верховного Суду України від 13.03.2017 №6-259цс17 зазначено: суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а у разі непроведення його до розгляду справи - по день ухвалення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не позбавляє його відповідальності. У випадку непроведення розрахунку у зв`язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку належать задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку працівник мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. Суд може зменшити розмір середнього заробітку, що має сплатити роботодавець працівникові за час затримки виплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, за таких умов: наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум за трудовим договором на день звільнення; виникнення спору між роботодавцем та працівником після того, як належні до виплати працівникові суми за трудовим договором у зв`язку з його звільненням повинні бути сплачені роботодавцем; прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу.

Суд відхиляє посилання відповідача у відзиві на позовну заяву на правові висновки Верховного Суду України, що викладені у постанові від 11.07.2017 у справі №21-2003а16, оскільки спірні у вказаній справі правовідносини виникли з приводу компенсації за втрачену частину заробітної плати, вимоги щодо стягнення якої не заявлено ОСОБА_1 у даній справі. Суд відхиляє посилання відповідача у обґрунтування мотивів відзиву на Закон України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», що не належить застосуванню до спірних правовідносин, оскільки ОСОБА_1 не заявлено вимог щодо компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, а спірні правовідносини виникли з приводу відповідальності відповідача за затримку розрахунку при звільненні при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум.

Враховуючи часткове задоволення позову ОСОБА_1 щодо належних йому до виплати сум, позивач має право на передбачене статтею 117 КЗпП України відшкодування, розмір якого має визначається з урахуванням спірної суми, на яку працівник мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Згідно пункту 2 Постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08.02.1995 №100 (далі - Порядок № 100) обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Згідно абзацу 3 пункту 3 Порядку № 100 усі виплати включаються у розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, у якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі. Згідно підпункту б) пункту 4 Порядку № 100 під час обчислення середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством не враховуються одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо).

Згідно пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 № 13 «Про практику застосування судами законодавства про працю», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести у рішенні розрахунки, з яких він виходив під час визначення сум, що належать стягненню.

Пунктом 8 Порядку № 100 визначено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, що мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочих (календарних) днів на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Час, протягом якого працівники згідно з чинним законодавством або з інших поважних причин не працювали і за ними не зберігався заробіток або зберігався частково, виключається з розрахункового періоду.

Середньоденне грошове утримання позивача становить 269,61 грн ((8223,35 (березень 2018) + 8223 (квітень 2018)) / 61 день).

Від дати звільнення 18.05.2018 до дати вирішення спору судом 03.08.2018 - дата прийняття рішення Черкаським окружним адміністративним судом (суддя В.О. Гаврилюк) у частині, залишеній без змін постановою Верховного Суду від 31.01.2019 пройшло 77 днів (13 днів у травні 2018 року + 30 днів у червні 2018 року + 31 день у липні 2018 року + 3 дні у серпні 2018 року). Розрахункова сума за весь час затримки до дня прийняття рішення судом становить 20759,97 грн (77 днів х 269,61 грн). Суд під час визначення належної до виплати суми середнього заробітку за весь період затримки розрахунку під час звільнення, враховує, що присуджена до стягнення на користь позивача сума 9606,85 грн (6888 + 2718,85) становить 86,84 % від заявленої суми 11062,85 грн (8064 + 2718,85 + 280) доплати. Суд дійшов висновку про необхідність стягнення на користь ОСОБА_1 86,84% від 20759,97 грн, що становить 18027,96 грн.

Суд зазначає, що від дати звільнення 18.05.2018 до дати вирішення спору судом 20.05.2019 у частині, направленій Верховним Судом на новий розгляд пройшло 367 днів (13 днів у травні 2018 року + 30 днів у червні 2018 року + 31 день у липні 2018 року + 31 день у серпні 2018 року + 30 днів у вересні 2018 року + 31 день у жовтні 2018 року + 30 днів у листопаді 2018 року + 31 день у грудні 2018 року + 31 день у січні 2019 року + 28 днів у лютому 2019 року + 31 день у березні 2019 року + 30 днів у квітні 2019 року + 20 днів травня 2019 року).

Розрахункова сума за весь час затримки виплати посадового окладу за період з 01.03.2016 до 30.12.2017 на користь ОСОБА_1 у сумі 280,00 грн. до дня прийняття рішення судом 20.05.2019 становить 98946,87 грн (367 днів х 269,61 грн). Суд під час визначення належної до виплати суми середнього заробітку за весь період затримки розрахунку під час звільнення, враховує, що присуджена до стягнення на користь позивача сума 280 грн становить 2,53 % від заявленої суми 11062,85 грн (8064 + 2718,85 + 280) доплат. Суд дійшов висновку про необхідність стягнення на користь ОСОБА_1 2,53% від 98946,87 грн, що становить 2503,36 грн.

Загальна сума належних позивачу коштів за весь час затримки до дня прийняття рішення судом становить 20531,32 грн (18027,96 грн + 2503,36 грн).

ЄСПЛ у рішенні від 10.02.2010 у справі Серявін та інші проти України, № 4909/04, пункт 58 зазначив, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 ЄКПЛ зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі Ruiz Torija проти Іспанії від 09.12.1994, № 303-A, пункт 29).

Відповідно до частини 1 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у випадку часткового задоволення позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Враховуючи, що позивач, позов якого задоволено частково, звільнений від сплати судового збору відповідно пункту 1 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», а доказів понесення інших судових витрат суду не надано, суд дійшов висновку про відсутність підстав для вирішення питання розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 2, 6-16, 19, 73-78, 90, 118, 139, 242-245, 255, 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Стягнути з Департаменту патрульної поліції (03048, м. Київ, вул. Федора Ернста, 3, ідентифікаційний код юридичної особи в ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) невиплачений посадовий оклад за період з 01.03.2016 до 30.12.2017 у сумі 280 (двісті вісімдесят) грн.

Стягнути з Департаменту патрульної поліції (03048, м. Київ, вул. Федора Ернста, 3, ідентифікаційний код юридичної особи в ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) середній заробіток за час затримки невиплаченого грошового забезпечення при звільненні працівника починаючи з 18.05.2018 по день ухвалення рішення судом 20531 (двадцять тисяч п`ятсот тридцять одна) грн 32 коп.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Копію рішення направити учасникам справи.

Рішення набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, що може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України шляхом подання апеляційної скарги до Шостого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи з урахуванням підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 [ АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ]

відповідач: Департамент патрульної поліції [03048, м. Київ, вул. Федора Ернста, 3, ідентифікаційний код юридичної особи в ].

Повне судове рішення складено 20.05.2019.

Суддя Л.В. Трофімова