Справа № 480/4339/18
Суддя: Григоров А.М.
Дата ухвалення: 2019-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2019 р.Справа № 480/4339/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Григорова А.М.,

Суддів: Бартош Н.С. , Подобайло З.Г. ,

за участю секретаря судового засідання Мороз М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у Сумській області на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 24.01.2019 року, головуючий суддя І інстанції: С.М. Гелета, м. Суми, повний текст складено 24.01.19 року по справі № 480/4339/18

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДФС у Сумській області

про визнання діяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до Головного управління ДФС у Сумській області (далі - відповідач, ГУ ДФС у Сумській області), в якій просить визнати протиправною бездіяльність відповідача, що виразилась у відмові у скасуванні (виключенні) помилково заповнених даних в таблиці 2 "Нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування фізичними особами-підприємцями, які обрали спрощену систему оподаткування", що є додатком 5 до поданої податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця за 2017 рік від 22.01.2018, подання якої передбачено наказом Міністерства фінансів України від 19.06.2015 № 578; зобов`язати відповідача скасувати (виключити) дані про зазначену в таблиці 2 (додаток 5) декларації суму єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування фізичною особою-підприємцем, яка обрала спрощену систему оподаткування в розмірі 8448,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що до 25.10.2018 позивач здійснювала підприємницьку діяльність, була зареєстрована як ФОП, перебувала на спрощеній системі оподаткування. 22.01.2018 склала та подала декларацію платника єдиного податку фізичної особи-підприємця. Разом із декларацією подала таблицю 2 додатку 5, де вказала, що за січень-грудень 2017 сума єдиного внеску, що підлягає сплаті становить 8448,00 грн., які позивачу не належить сплачувати, оскільки вона є пенсіонером за віком. У жовтні 2018 ОСОБА_1 зверталась до відповідача та просила виключити помилкові дані із звіту, однак отримала відповідь проте, що у разі самостійного нарахування єдиного внеску, такий внесок підлягає сплаті на загальних підставах.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 24.01.2019р. позов ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Сумській області про визнання діяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії задоволено. Зобов`язано Головне управління ДФС у Сумській області виключити із картки особового рахунку платника єдиного внеску ОСОБА_1 дані про суму єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в розмірі 8448,00 грн. В задоволенні інших вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції Головним управлінням ДФС у Сумській області подано апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом першої інстанції при прийнятті рішення було порушено норми матеріального та процесуального права. Вказує, що 22.01.2018 року, позивач відповідно до наказу Міністерства фінансів України від 19.06.2015 року №578 склав податкову декларацію платника єдиного податку фізичної особи- підприємця (далі по тексту - Декларація), яку подала до Державної фіскальної служби України в особі ГУ ДФС у Сумській області. Разом з Декларацією позивач подав таблицю №2 додатку 5, тобто нарахування єдиного внеску (далі по тексту - СВ) на загальнообов`язкове державне соціальне страхування фізичними особами-підприємцями, які обрали спрощену систему оподаткування, де за січень-грудень 2017 року із суми 38 400,00 грн. вказав щомісячний ЄВ із розрахунку в сумі 704,00 грн. щомісячно, а всього на суму 8 448,00 грн., які позивач не сплатила, оскільки дану таблицю (як стверджує позивач в позовній заяві) - заповнила помилково. Вказує, що розділом V Порядку визначено механізм виправлення помилок в звітах ЄВ. Так, відповідно до п.1 розділу V Порядку, у разі виявлення помилки у Звіті до закінчення строку подання цього Звіту страхувальник повторно формує та подає Звіт у повному обсязі до органу доходів і зборів за основним місцем обліку. Відповідно до ч.2 п.1 розділу V Порядку, чинним вважається останній електронний або паперовий Звіт, поданий страхувальником до закінчення строків подання звітності, визначених цим Порядком, який пройшов всі контролі при завантаженні до Реєстру страхувальників та до Реєстру застрахованих осіб. Тобто, підсумовуючи зазначене вище, враховуючи обставини викладені в позовній заяві, позивач, а ні до 10.02.2018 року (як того передбачає Порядок), а ні в період з 11.02.2018 року по 22.11.2018 року (день звернення з позовом до СОАС) навіть не намагався виправити дані які самостійно зазначив в Декларації з ЄВ (дадаток №5) в спосіб передбаченим розділом V Порядку. Підсумовуючи зазначене вище, СОАС при прийнятті рішення від 24.01.2019 року по справі №480/4339/18, зобов`язавши ГУ ДФС у Сумській області внести зміни до картки особового рахунку ЄВ - порушив: ст.19 Конституції України, оскільки фактично перебрав на себе функції податкового органу, а отже діяв не в межах своїх повноважень; ст.55 Конституції України, оскільки не зміг обґрунтувати і довести в чому саме виразились протиправні дії та/або бездіяльність податкового органу. Враховуючи вищевикладене, просить скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 24.01.2019 року по справі №480/4339/18 в частині задоволення позовної заяви ОСОБА_1 , а саме зобов`язав Головне управління ДФС у Сумській області виключити із картки особового рахунку платника єдиного внеску ОСОБА_1 дані про суму єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в розмірі 8 448,00 грн. та прийняти нове рішення яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 щодо зобов`язання Головного управління ДФС у Сумській області виключити із картки особового рахунку платника єдиного внеску ОСОБА_1 дані про суму єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в розмірі 8 448,00 грн. у зв`язку з необґрунтованістю.

Учасники справи про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги були повідомлені заздалегідь та належним чином, на адреси визначені в апеляційній скарзі та позовній заяві, про що свідчать поштові повідомлення про вручення, які містяться в матеріалах справи .

Представник позивача в судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений заздалегідь та належним чином.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 01.11.2005 була зареєстрована як фізична особа-підприємець (а.с. 15), здійснювала підприємницьку діяльність, відповідно до свідоцтва була зареєстрована платником єдиного податку (а.с. 16).

25.10.2018 позивач припинила підприємницьку діяльність, про що до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено відповідний запис (а.с. 17-21).

Відповідно до пенсійного посвідчення НОМЕР_1 ОСОБА_1 є пенсіонером за віком з 02.11.2010 (а.с. 13).

22.01.2018, засобами електронного зв`язку, ОСОБА_1 подала до контролюючого органу податкову декларацію платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця (а.с. 25-26), а також звіт щодо нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування фізичними особами-підприємцями, які обрали спрощену систему оподаткування за 2017 рік на суму 8448,00 грн. єдиного внеску (а.с. 27).

Отже, позивачем самостійно визначено суму єдиного соціального внеску у розмірі 8 448, грн.

У зв`язку із помилковим направленням вищевказаного звіту, позивач звернулась до відповідача із заявою про зняття помилкових даних із звіту про суми нарахованого доходу та суми нарахованого єдиного внеску за 2017 рік.

Листом від 09.11.2018 № 748/п/18-28-54.13-13 відповідач роз`яснив ОСОБА_1 , що суми самостійного визначення бази нарахування єдиного внеску фізичними особами-підприємцями, у тому числі тими, які обрали спрощену систему оподаткування і є пенсіонерами за віком або особами з інвалідністю, підлягає сплаті на загальних підставах та не підлягають скасуванню (а.с. 28).

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що добровільна участь особи, яка виявила бажання бути платником єдиного внеску, передбачає укладення договору на добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування. Однак жодної інформації про наявність таких договорів на 2017 рік матеріали справи не містять та не були надані представником відповідача. Відповідачем було прийнято відповідну звітність від особи, але не враховано той факт, що така особа повинна подавати таку звітність лише в разі укладення договору щодо добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування. Суд першої інстанції зазначив, що відсутність права подання уточнюючих звітів в разі помилкового подання звітів не може бути обставиною, що зобов`язує сплатити відповідні внески, оскільки наявна обов`язкова згода такого платника висловлюється у вигляді укладання відповідного письмового договору, що передбачено чинним законодавством.

Колегія суддів з даним висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог погоджується, виходячи з наступного.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначені Законом України від 8 липня 2010 року № 2464-УІ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» із змінами і доповненнями.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.1 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" ( далі - Закон 2464-VI) єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Пунктом 4 ч.1 ст. 4 Закону № 2464-VI встановлено, що платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Згідно з ч. 4 ст. 4 Закону № 2464-VI особи, зазначені у п. 4 ч. 1 цієї статті, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Платник єдиного внеску зобов`язаний, зокрема, подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування. У разі надсилання звітності поштою вона вважається поданою в день отримання відділенням поштового зв`язку від платника єдиного внеску поштового відправлення із звітністю (п.4 ч.2 ст.6 Закону № 2464-VI).

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону № 2464-VI платниками, які мають право на добровільну сплату єдиного внеску, є особи, які досягли 16-річного віку та не перебувають у трудових відносинах з роботодавцями, визначеними пунктом 1 частини першої статті 4, та не належать до платників єдиного внеску, визначених пунктами 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, у тому числі іноземці та особи без громадянства, які постійно проживають або працюють в Україні, громадяни України, які працюють або постійно проживають за межами України, якщо інше не встановлено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Відповідно до ч. 2 ст. 10 Закону № 2464-VI особи, зазначені в частині першій цієї статті, беруть добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування протягом строку, визначеного в договорі про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, але не менше одного року (крім договорів про одноразову сплату).

Отже, суми самостійного визначення бази нарахування єдиного внеску фізичними особами - підприємцями, у тому числі тими, які обрали спрощену систему оподаткування і є пенсіонери за віком або особами з інвалідністю, підлягають сплаті на загальних підставах.

При цьому колегія суддів зазначає, укладання договору про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, у відповідності до ст. 10 Закону № 2464-VI фізичними особами - підприємцями, які обрали спрощену систему оподаткування і є пенсіонери за віком або особами з інвалідністю не укладається.

Таким чином, апеляційний суд зазначає, що ОСОБА_1 у відповідності до ч.4 ст.4 Закону №2464 звільнена від сплати єдиного внеску та може бути платником виключно за умови самостійного визначення для себе бази нарахування єдиного внеску.

Пунктом 2 розділу ІІІ Порядку №435 передбачено, що фізичні особи -підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, формують та подають до органів доходів та зборів Звіт самі за себе один раз на рік до 10 лютого року, що настає за звітним періодом. Звітним періодом є календарний рік. Звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску подається за формою №Д5 згідно з додатком 5 цього Порядку із зазначенням форми «початкова».

Пунктом 3 розділу ІІІ Порядку 435 передбачено, що фізичні особи -підприємці, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного соціального внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію за віком або соціальну допомогу. Звіт зазначеними особами не подається. У разі самостійного визначення бази нарахування єдиного внеску фізичні особи -підприємці, які обрали спрощену систему оподаткування, та які є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію за віком або соціальну допомогу, формують та подають до органів доходів та зборів Звіт самі за себе один раз на рік до 10 лютого року, що настає за звітним періодом. Звітним періодом є календарний рік. Звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску подається за формою №Д5 згідно з додатком 5 до цього Порядку із зазначенням типу форми «початкова».

Пунктом 4 розділу ІІІ Інструкції № 449 передбачено, що для платників, зокрема: фізичних осіб-підприємців, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, які є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу, зазначені у пункті 4 розділу ІІ цієї Інструкції, можуть бути платниками єдиного соціального внеску виключно за умови самостійного визначення для себе бази нарахування єдиного внесу, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску встановленої Законом. При цьому, сума єдиного внеску не може бути меншої за розмір мінімального страхового внеску.

Головне управління Державної фіскальної служби у Сумській області отримавши Звіт за формою згідно додатка 5 про суми нарахованого доходу застрахованих осіб, з урахуванням того, що позивач є пенсіонером за віком та платником податків, який обрав спрощену систему оподаткування, податковий орган фактично є сповіщений позивачем що він добровільно (самостійного) визначив для себе базу нарахування єдиного внесу і у податкового органу відсутні підстави вважати що дана звітність є помилковою.

Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника (пп.4 п.2 розділу ІV Інструкції №449).

Відповідно до п.1 розділу V Порядку №435 у разі виявлення помилки у Звіті до закінчення строку подання цього Звіту страхувальник повторно формує та подає Звіт у повному обсязі до органу доходів і зборів за основним місцем обліку.

Чинним вважається останній електронний або паперовий Звіт, поданий страхувальником до закінчення строків подання звітності, визначених цим Порядком, який пройшов всі контролі при завантаженні до Реєстру страхувальників та до Реєстру застрахованих осіб

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що у разі виявлення помилки у Звіті до закінчення строку подання цього Звіту страхувальник має право повторно сформувати та подати Звіт у повному обсязі до органу доходів і зборів за основним місцем обліку.

Також колегія суддів зазначає, що зміна волевиявлення, засвідчення помилки не може бути необмежена будь яким строком, таке обмеження може бути визначено виключно законом.

Порядок не може встановлювати будь яких обмежень ( строків) для виправлення помилок в поданих Звітах, оскільки Порядок не є законом, а питання стосується права особи на майно. Тому по закінченню строку, встановленого Положенням, на подання повторного Звіту позивач, на думку колегії суддів, має в будь який спосіб заявити про наявність помилки.

Спеціальним законом не передбачено будь яких обмежень по виправленню помилки в поданих Звітах, на думку колегії суддів, в даному випадку, слід враховувати строки, які визначені ст. 102 Податкового кодексу України, а саме 1095 днів.

З матеріалів справи слідує, а судом першої інстанції встановлено, що позивачем ФОП ОСОБА_1 22.01.2018 було подано до Головного управління ДФС у Сумській області звіт за формою згідно додатка 5 про суми нарахованого доходу застрахованих осіб за 2017 рік, з таблицею №2 «Нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», тобто звіт який подають платники податків, які обрали спрощену систему оподаткування і є пенсіонери за віком або особами з інвалідністю в разі бажання здійснити добровільне страхування.

У зв`язку із помилковим направленням вищевказаного звіту, позивач звернулась до відповідача із заявою про зняття помилкових даних із звіту про суми нарахованого доходу та суми нарахованого єдиного внеску за 2017 рік. Однак дана заява не була задоволена відповідачем, про що надано відповідь листом від 09.11.2018 № 748/п/18-28-54.13-13.

Факт того, що позивачка є пенсіонером і за загальними нормами не є платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, сторонами не заперечується.

З огляду на те, що у позивача відсутній обов`язок по сплаті за себе єдиного соціального внеску, враховуючи, що позивач звертався до контролюючого органу із заявою про скасування поданого ним звіту, такі обставини не можна вважати добровільною участю позивача у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Слід зазначити, що відсутність права подання уточнюючих звітів в разі помилкового подання звітів не може бути обставиною, що зобов`язує сплатити відповідні внески.

При цьому, особа у відповідності до Порядку №435 має право звернутися до податкового органу з заявою про виправлення помилок в поданих Звітах .

Також колегія суддів зазначає, що твердження позивача та суду першої інстанції, стосовно укладання договору про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, є помилковими, виходячи з наступного.

Враховуючи ч. 2 ст. 10 Закону № 2464 такий договір можу бути укладений з особи, які досягли 16-річного віку та не перебувають у трудових відносинах з роботодавцями, визначеними пунктом 1 частини першої статті 4, та не належать до платників єдиного внеску, визначених пунктами 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, у тому числі іноземці та особи без громадянства, які постійно проживають або працюють в Україні, громадяни України, які працюють або постійно проживають за межами України, якщо інше не встановлено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Позивач по справі відноситься до категорії платників податків, які передбачені п. 4 ч. ст. 4 Закону № 2464, а саме до фізичних осіб - підприємцім, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Враховуючи вищенаведене, фізичні особи-підприємці, які перебувають на спрощеній системі оподаткування, не є платниками, з якими органом доходів та зборів необхідно укладати договір про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування відповідно до положень ст.10 Закону України №2464-VI.

При цьому суд зазначає, що зобов`язання ГУ ДФС у Сумській області виключити відповідну інформацію не є втручанням суду у повноваження податкового органу шляхом підміни та перебирання на себе його функцій.

Контролюючий орган має у своєму розпорядженні відповідну інформацію про те, що позивач звільнена від сплати єдиного внеску та не заперечує того факту, що єдиний внесок не повинен нею сплачуватись.

Наказом Міністерства фінансів України від 07 квітня 2016 року №422 затверджено «Порядок ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Порядок), який визначає організацію діяльності з ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Порядком визначено, що інтегрована картка платника (далі - ІКП) - форма оперативного обліку податків, зборів, митних платежів до бюджетів та єдиного внеску, що ведеться за кожним видом платежу та включає перелік показників підсистем інформаційної системи органів ДФС, які характеризують стан розрахунків платника з бюджетами та цільовими фондами.

З метою обліку нарахованих і сплачених сум податків, зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску органами ДФС відкриваються ІКП за кожним платником та кожним видом платежу, які повинні сплачуватися такими платниками.

ІКП містить інформацію про облікові операції та облікові показники, які характеризують стан розрахунків платника податків з бюджетами та цільовими фондами за відповідним видом платежу.

Органу ДФС, в якому перебуває платник за основним місцем обліку, надається доступ до ІКП, відкритих за основним місцем обліку, для внесення відповідної інформації, а за неосновним місцем обліку - в режимі перегляду.

Отже, на підставі викладеного, у платників податків наявний такий спосіб захисту порушеного права як зобов`язання податкового органу, в якому платник податків перебуває на податковому обліку, внести зміни до картки особового рахунку платника податків.

Враховуючи вищенаведене, посилання відповідача на те, що зобов`язання ГУ ДФС у Сумській області виключити відповідну інформацію є втручанням суду у повноваження податкового органу є помилковими.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку,що необхідним способом забезпечення прав позивача, в тому числі від подальшої реалізації податковим органом своїх повноважень шляхом направлення вимоги про сплату боргу та його стягнення, в тому числі в судовому порядку, є виключення даних про суму єдиного внеску в розмірі 8448,00 грн. із картки особового рахунку ОСОБА_1

Суд зазначає, що відповідно до судової практики Європейського суду з прав людини запорукою вірного застосування дискреційних повноважень є високий рівень правової культури державних службовців. Обсяг таких повноважень суб`єкта владних повноважень повинен мати чіткі межі застосування.

Рішення органу влади має бути визнано протиправним у разі, коли істотність порушення процедури потягнуло його неправильність, а за наявністю правової можливості (якщо ідеться про прийняття органом одного з двох рішень надати чи ні певну можливість здійснювати певні дії) суд зобов`язаний відновити порушене право шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень прийняти конкретне рішення про надання можливості, якщо відмова визнана неправомірною, а інших підстав для відмови не вбачається.

Аналогічний підхід має бути застосований і в разі, коли має місце протиправна бездіяльність органу влади щодо неприйняття відповідного рішення у відносинах, коли обставини свідчать про наявність всіх підстав для його прийняття (рішення Європейського суду з прав людини Олссон проти Швеції від 24.03.1988 року).

Втручанням у дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень може бути прийняття судом рішень не про зобов`язання вчинити дії, а саме прийняття ним рішень за заявами заявників замість суб`єкта владних повноважень.

Також, поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11.03.1980 року на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

З огляду на те, що ГУ ДФС у Сумській області відмовило позивачу у проведенні коригувань суми єдиного внеску, яка підлягає сплаті всупереч вимогам закону, єдиним способом судового захисту прав позивача є зобов`язання ГУ ДФС у Сумській області вчинити відповідні дії.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ч. 1 ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Будь-яке рішення чи дії суб`єкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об`єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дій), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Доводи апелянта не спростовують правильності прийнятого судом першої інстанції рішення.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.

Таким чином, судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийняте на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухвалив постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін .

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 24.01.2019 року по справі № 480/4339/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)А.М. Григоров
Судді(підпис) (підпис) Н.С. Бартош З.Г. Подобайло
Повний текст постанови складено 20.05.2019 року