Справа № 826/8445/17
Суддя: Мєзєнцев Євген Ігорович
Дата ухвалення: 2019-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/8445/17 Суддя (судді) першої інстанції: Федорчук А.Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Мєзєнцева Є.І., суддів - Файдюка В.В., Чаку Є.В., при секретарі Войтковській Ю.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія Абсолют Фінанс" на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 березня 2019 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія Абсолют Фінанс" до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ :

Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія Абсолют Фінанс" звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві № (форма "С") від 11 квітня 2017 року.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 березня 2019 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Судом першої інстанції встановлено, що 22 березня 2017 року Головним управлінням Державної фіскальної служби у Чернігівській області відповідно до направлення від 22 березня 2017 року та наказу від 22 березня 2017 року №362 проведено фактичну перевірку за дотриманням суб`єктами господарювання порядку проведення розрахунків за товари (послуги), вимог з регулювання обігу готівки, наявності торгових патентів і ліцензій, за результатами якої складено відповідний акт перевірки.

За результатами перевірки встановлено, що відділення №7, розміщене за адресою: м. Чернігів, просп. Миру, 49 на підставі договору суборенди із ФОП ОСОБА_1 , що діє на підставі свідоцтва №3852 від 18 серпня 2014 року, договору суборенди від 12 жовтня 2015 року. До перевірки надано роздрукований з електронної бази реєстр купленої іноземної валюти, відповідно до якого продажу валют на час проведення перевірки не було. Залишок становить 1 005,00 доларів США; 120,00 Євро; 12 000,00 російських рублів, в т.ч. 50,00 доларів США, що були придбані та 100,00 Євро, що були придбані.

Під час придбання або реалізації валют видається примірник №1 квитанції про операцію. Водночас, перевіркою встановлено факт не застосування РРО (не пробиття та не видача фіскального чека) при здійсненні валютообмінної операції, а саме - при обміні 10,00 доларів США на 265,00 грн. було видано лише примірник №1 квитанції №6. При цьому, РРО не застосовувався, фіскальний чек не друкувався та не видавався.

Облік наявних, придбаних та реалізованих коштів ведеться лише в електронному вигляді. Паперові журнали відсутні. Передача змін також здійснюється лише в електронному вигляді. На місці проведення валютно-обмінних операцій наявні лише другі примірники квитанцій. Будь-які інші паперові документи, що підтверджують рух готівкових коштів відсутні, до перевірки не надані.

У висновку перевірки вказано, що позивачем порушено пункт 1, пункт 2 статті 3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" від 06 липня 1995 року №265/95-ВР, а також вимоги пункту 3 розділу 3 Порядку застосування РРО з купівлі-продажу іноземної валюти, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №547 від 14 червня 2016 року (із змінами та доповненнями).

Представник позивача 29 березня 2017 року надіслав до Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області заперечення на акт фактичної перевірки.

За результатами розгляду вказаних заперечень Головне управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області прийняло рішення від 10 квітня 2017 року №1287/10/25-01-14-05-07, яким встановлено, що при виконанні операцій з купівлі-продажу іноземної валюти в касі фінансової установи, відсутні правові підстави для не застосування реєстратора розрахункових операцій.

11 квітня 2017 року Головним управлінням Державної фіскальної служби у місті Києві на підставі акта перевірки №0061/25/26/РРО/26060724 від 22 березня 2017 року прийнято податкове повідомлення-рішення №, яким до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія Абсолют Фінанс" застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та/або пені у розмірі 1 700,00 грн. за порушення пункту 2 статті 4 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" від 06 липня 1995 року №265/95-ВР.

Незгода позивача із вказаним податковим повідомленням-рішенням зумовила його звернення до суду з адміністративним позовом.

Правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг. Дія його поширюється на усіх суб`єктів господарювання, їх господарські одиниці та представників (уповноважених осіб) суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції у готівковій та/або безготівковій формі визначає Закон України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" від 06 липня 1995 року №265/95-ВР (далі - Закон №265/95-ВР, в редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин).

Вимогами пункту 2 статті 4 Закону №265/95-ВР передбачено, що уповноважені банки, що здійснюють операції з купівлі-продажу іноземної валюти, а також суб`єкти господарювання, які здійснюють ці операції на підставі агентських угод з уповноваженими банками, зобов`язані: проводити операції з купівлі-продажу іноземної валюти через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням у двох примірниках розрахункових документів, що підтверджують виконання цих операцій.

Статтею 18 Закону №265/95-ВР визначено що в разі порушення встановленого цим Законом порядку виконання операцій з купівлі-продажу іноземної валюти, до уповноважених банків та суб`єктів господарювання, що здійснюють свою діяльність на підставі агентських угод з уповноваженими банками, за рішенням відповідних органів доходів і зборів застосовуються фінансові санкції у таких розмірах: ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі непроведення розрахункових операцій через реєстратор розрахункових операцій, нероздрукування розрахункового документа, що підтверджує виконання операції з купівлі-продажу іноземної валюти, або проведення операції на неповну суму коштів.

З аналізу вищенаведених правових норм випливає, що обов`язки з виконання вищевказаних операцій виникають у уповноважених банків та суб`єктів господарювання, що здійснюють свою діяльність на підставі агентських угод.

Відповідно до пункту 3 розділу ІІІ Порядку реєстрації та застосування реєстраторів розрахункових операцій, що застосовуються для реєстрації операцій з купівлі-продажу іноземної валюти, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 14.06.2016 р. № 547 (далі - Порядок № 547) суб`єкти господарювання, що здійснюють операції з купівлі-продажу іноземної валюти, зобов`язані проводити операції з купівлі-продажу іноземної валюти в пунктах обміну валюти через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи РРО з роздрукуванням у двох примірниках розрахункових документів, що підтверджують виконання цих операцій.

Порядок організації та здійснення валютно-обмінних операцій з готівковою іноземною валютою на території України для уповноважених банків (далі - банк), а також для уповноважених фінансових установ та національного оператора поштового зв`язку (далі - фінансова установа), їх кас, пунктів обміну іноземної валюти та пунктів обміну іноземної валюти, що відкриваються банком, фінансовою установою на підставі укладених агентських договорів з юридичною особою-резидентом встановлюються Інструкцією про порядок організації та здійснення валютно-обмінних операцій на території України, затвердженої постановою Правління Національного банку України 12 грудня 2002 року №502 (далі - Інструкція №502).

Пунктом 5 розділу ІІІ Інструкції №502 визначено, що Банк, фінансова установа зобов`язані здійснювати валютно-обмінні операції, крім тих, що проводяться через платіжні пристрої, з оформленням квитанції про здійснення валютно-обмінної операції за формою, наведеною в додатку 3 до цієї Інструкції.

Квитанція про здійснення валютно-обмінної операції виписується у двох примірниках: перший примірник видається фізичній особі, другий - зберігається в паперовій формі в документах дня.

Касири каси банку, фінансової установи, пункту обміну валюти зобов`язані видати квитанцію про здійснення валютно-обмінної операції одночасно з прийняттям та видачею фізичній особі коштів. Квитанція про здійснення валютно-обмінної операції повинна видаватися не пізніше завершення операції.

Пунктом 6 розділу ІІ Інструкції №502 визначено, що банк, фінансова установа мають право розпочинати роботу пункту обміну валюти після реєстрації реєстратора розрахункових операцій (далі - РРО) в органі доходів і зборів та повідомлення Національного банку України. Повідомлення надсилається до Національного банку України за місцем розташування пункту обміну валюти за 15 днів до початку здійснення валютно-обмінних операцій за формою, наведеною в додатку 1 до цієї Інструкції, для внесення інформації до електронного довідника.

Крім того, пунктом 7 розділу ІІ Інструкції №502 передбачено, що фінансова установа, її відокремлені підрозділи та пункти обміну валюти мають право розпочинати роботу:

- після реєстрації РРО в органі доходів і зборів; (абзац другий пункту 7 розділу ІІ набирає чинності через шість місяців із дня затвердження Державною фіскальною службою України Державного реєстру реєстраторів розрахункових операцій, до якого внесено модель реєстратора розрахункових операцій, що застосовується для обліку та реєстрації операцій з купівлі-продажу готівкової іноземної валюти, згідно з постановою Правління Національного банку України від 29.12.2015 р. №983);

- за наявності юридично оформленого документа, що підтверджує право власності на приміщення, в якому розміщені відокремлені підрозділи та пункти обміну валюти або право оренди (суборенди) на це приміщення на строк не менше ніж один рік.

Наказом Державної фіскальної служби України від 16 червня 2016 року №535, який оприлюднений 21 червня 2016 року, затверджено Державний реєстр реєстраторів розрахункових операцій, в пункті 71 глави 9 "Спеціалізовані електронні контрольно-касові реєстратори операцій з купівлі-продажу іноземної валюти" визначено реєстратор розрахункових операцій моделі КСТ-В1, виробництва товариства з обмеженою відповідальністю "Завод Резонанс" (м. Київ).

В подальшому згаданий наказ Державної фіскальної служби України від 16 червня 2016 року №535 втратив чинність на підставі наказу Державної фіскальної служби України від 28 вересня 2016 року №813 "Про затвердження Державного реєстру реєстраторів розрахункових операцій". Разом з тим, пункт 75 глави 9 "Спеціалізовані електронні контрольно-касові реєстратори операцій з купівлі-продажу іноземної валюти" містив у переліку реєстратор розрахункових операцій моделі КСТ-В1, виробництва товариства з обмеженою відповідальністю "Завод Резонанс" (м. Київ) із позначкою про дату внесення до реєстру на підставі наказу Державної фіскальної служби України №535 від 16 червня 2016 року.

При цьому, відомості щодо реєстратора розрахункових операцій моделі КСТ-В1 збережені і в Державному реєстрі реєстраторів розрахункових операцій, затверджених у подальшому наказами Державної фіскальної служби України від 14 грудня 2016 року №1019 (пункт 76), від 17 лютого 2017 року №102 (пункт 77), від 20 квітня 2017 року №275 (пункт 78) та від 07 червня 2017 року №406 (пункт 81).

Зі змісту наведених законодавчих приписів випливає, що починаючи з 21 червня 2016 року було опубліковано відомості Державного реєстру реєстраторів розрахункових операцій, до якого внесено модель реєстратора розрахункових операцій, що застосовується для обліку та реєстрації операцій з купівлі-продажу готівкової іноземної валюти. Відтак, на момент перевірки у квітні 2017 року норми абзацу 2 пункту 7 розділу ІІ Інструкції №502 набрали чинності, оскільки шестимісячний строк з для включення реєстратора розрахункових операцій для обліку та реєстрації операцій з купівлі-продажу готівкової іноземної валюти сплинув.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 22.05.2018 року у справі № 826/10001/17.

Крім того, у вказаній постанові Верховним Судом зроблено висновок про те, що обов`язок суб`єктів господарювання, які здійснюють операції з купівлі-продажу іноземної валюти, використовувати у своїй діяльності зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій закріплено насамперед у Законі України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» та Порядку № 547, приписи яких мають імперативний характер, а норми Інструкції № 502 є кореспондуючими до них та регулюють питання організації та здійснення валютно-обмінних операцій з готівковою іноземною валютою на території України.

Таким чином, колегія дійшла висновку, що позивач як суб`єкт господарювання, що здійснює операції з купівлі-продажу іноземної валюти у пунктах обміну, зобов`язаний використовувати у своїй діяльності реєстратори розрахункових операцій.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що податкове повідомлення-рішення прийнято за порушення позивачем п. 2 ст. 4 Закону № 265/95-ВР та згідно, зокрема з п. 1 ст. 18 цього Закону, тобто у зв`язку з не проведенням позивачем розрахункової операції з купівлі-продажу іноземної валюти через РРО та не роздрукуванням відповідного розрахункового документа позивачем як уповноваженим банком або суб`єктом господарювання, що здійснює такі операції на підставі агентської угоди з уповноваженим банком.

Як вбачається, позивач є небанківською фінансовою установою і здійснює свою діяльність відповідно до Генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій №196 від 01.08.2016 року, виданої Національним Банком України.

Враховуючи ту обставину, що позивач не є уповноваженим банком, що здійснює операції з купівлі-продажу іноземної валюти, або суб`єктом господарювання, який здійснює ці операції на підставі агентської угоди з уповноваженим банком, а діє на підставі генеральної ліцензії Національного банку України на здійснення валютних операцій, колегія суддів дійшла висновку, що у відповідача були відсутні підстави для притягнення позивача до відповідальності та застосування до нього відповідної штрафної санкції передбаченої нормами ст. 18 Закону № 265/95-ВР.

Аналогічний висновок викладений Верховним Судом в постанові від 13.06.2018 року у справі № 826/15581/16, який, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, є обов`язковим для суду при вирішенні даної справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За наведеного, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для задоволення адміністративного позову.

Решта тверджень та посилань сторін судовою колегією апеляційного суду не приймається до уваги через їх неналежність до предмету позову або непідтвердженість матеріалами справи.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до вимог ст.317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що неправильне застосування норм матеріального права призвели до неправильного вирішення справи, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Згідно з ч. 6 ст. 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 4000 грн., що підтверджується оригіналом платіжного доручення №51439 від 27.06.2017 року на суму 1600 грн. та №55507 від 08.04.2019 року на суму 2400 грн.

З огляду на викладене колегія суддів вважає необхідним розподілити судові витрати шляхом стягнення на користь позивача судових витрат за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 317, 321, 322, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія Абсолют Фінанс" - задовольнити.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 березня 2019 року - скасувати.

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія Абсолют Фінанс" - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві № (форма "С") від 11 квітня 2017 року.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія Абсолют Фінанс" () за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві () судовий збір у розмірі 4000 грн. (чотири тисячі гривень).

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного суду у тридцятиденний строк в порядку, встановленому статтями 329-331 КАС України.

Головуючий суддя Є.І.Мєзєнцев

суддя В.В.Файдюк

суддя Є.В.Чаку