Справа № 2-а-524/10
Суддя: Добров П. В.
Дата ухвалення: 2010-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №2-а-524/10
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2010 року Суддя Комінтернівського районного суду Одеської області Добров П.В., розглянувши у смт. Комінтернівське в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про стягнення грошової компенсації замість продовольчого пайка,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 , посилаючись на те, що під час проходження військової служби військова частина НОМЕР_1 , в який він перебував на продовольчому забезпеченні, не виплатила йому грошову компенсацію замість продовольчого пайка на загальну суму 46608,38 грн. (надалі, грошової компенсації).

Позивач, який належним чином і завчасно був повідомлений про день, час і місце розгляду справи, подав до суду письмову заяву, в який він підтримав позов і прохав розглянути справу за його відсутності.

Відповідач, який також належним чином і завчасно був повідомлений про день, час і місце розгляду справи, надав до суду письмову заяву, в який він позовні вимоги не визнав та прохав розглянути справу без представника військової частини НОМЕР_1 .

Суд, з`ясувавши обставини справи за відсутністю сторін, та перевіривши ці обставини доказами, дійшов висновку про те, що позов заявлено обґрунтовано, а тому він підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно частини 2 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» №2011-XII від 20 грудня 1991 року (в первісній редакції) військовослужбовці отримують за рахунок держави продовольчі пайки або за бажанням військовослужбовців грошову компенсацію замість них.

Указом Президента України «Про невідкладні заходи щодо посилення соціального заходу військовослужбовців і членів їх сімей» від 21 серпня 1993 року №352/93 визначена з 1 жовтня 1993 року видача офіцерському складу, який не має права на одержання котлового забезпечення, продовольчих пайків або грошової компенсації замість них у розмірі вартості пайка.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про норми забезпечення продовольчими пайками військовослужбовців Збройних Сил України та інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства, військовослужбовців та осіб рядового і начальницького складу Міністерства внутрішніх справ» від 12 березня 1996 року №316 був затверджений і введений в дію з 1 березня 1996 року продовольчий пайок по нормі №7 для осіб офіцерського складу та його вартість.

З 29 березня 2002 року постановою Кабінету Міністрів України «Про норми харчування військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань та осіб рядового, начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту та Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації» від 29 березня 2002 року №426 для військовослужбовців Збройних Сил України був встановлений з 1 квітня 2002 року продовольчий пайок по нормі №1 (загальновійськовий).

Дію частини 2 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» №2011-XII від 20 грудня 1991 року в частині отримання військовослужбовцями продовольчих пайків або за бажанням військовослужбовців грошової компенсації замість них, було призупинено Законом України «Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів» від 17 лютого 2000 року №1459-111.

Суд, з огляду на вищенаведені нормативні акти, а також з урахуванням норм статі 16 Закону України «Про Збройні Сили України» від 6 грудня 1991 року №1934-ХІІ, статтях 18, 19 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року №548-XIV, вважає, що призупинення гарантованого державою права військовослужбовців на отримання ними продовольчих пайків або грошової компенсації, суперечить вимогам наведених актів, а також статтям 17, 21, 22 і 48 Конституції України.

При цьому суд виходить з того, що Конституція України в ст.17 виділяє військовослужбовців як осіб, котрі потребують додаткових гарантій держави, зокрема гарантій соціального захисту. Дані гарантії передбачені, передусім, Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» та іншими названими вище нормативними актами і передбачають таке достойне забезпечення професійної діяльності військовослужбовців, щоб вони могли надійно захищати суверенітет і територіальну цілісність України, забезпечити її економічну і інформаційну безпеку.

В пункті 3 мотивувальній частині Рішення Конституційного Суду України №5- рп/2002 від 20 березня 2002 року, яке має преюдиційне значення, зазначено, що багато з таких пільг, котрі встановлені законодавством України для вищезазначених категорій громадян, котрі перебувають на службі у державі, являються не пільгами, а гарантіями та іншими засобами забезпечення професійної діяльності даної категорії громадян, ефективного функціонування відповідних державних органів.

Крім того, ст.22 Конституції України передбачає заборону звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод громадян при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів. Стаття 48 Конституції України гарантує громадянам, у т.ч. військовослужбовцям, право на достатній життєвий рівень, котрий забезпечується також і продовольчим пайком або грошовою компенсацією. Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України №5-рп/2002 підкреслено, що компенсації і гарантії, право на які передбачено чинним законодавством, є додатком до основних джерел існування громадян, необхідною складовою їх конституційних прав, і звуження змісту та обсягу таких прав шляхом прийняття нових законів або внесення змін в існуючі закони відповідно до ст.22 Конституції України не допускається.

Згідно пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 1 листопада 1996 року №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» суди при розгляді конкретних справ мають право оцінювати зміст любого закону чи іншого нормативно-правового акту з точки зору їх відповідності Конституції України і у всіх необхідних випадках застосовувати її як акт прямої дії. До того ж, суд зобов`язаний застосувати Конституцію України у випадку, коли закон, прийнятий після введення в дію Конституції і суперечить їй

Отже, Закон України «Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів» від 17 лютого 2000 року №1459-111, на думку суду, у цій конкретній справі, повністю суперечить ст.22 Конституції України, а тому судом не застосовується при вирішенні цього спору у сфері публічно-правових відносин.

Більш того Закон України «Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів» від 17 лютого 2000 року №1459-111 не скасував самого права військовослужбовців на отримання продовольчих пайків або грошової компенсації замість них, а лише тимчасово призупинив реалізацію цього права в цей частині. Право позивача на отримання продовольчого пайка або грошової компенсації постійно продовжувалося, як і дія цього Закону, норми якого стали підставою для зупинення перебігу строку позовної давності, оскільки ним, Законом, був накладений мораторій на виконання задекларованих державою зобов`язань (стаття 263 ЦК України) перед військовослужбовцями.

Як встановлено у судовому засіданні з наданих сторонами доказів, позивач, який проходив військову службу, з березня 2000 року до теперішнього часу не отримував у військовій частині НОМЕР_1 продовольчих пайків або грошової компенсації замість них.

Розмір грошової компенсації за період з 11 березня 2000 року по 31 жовтня 2010 року складає згідно розрахунку, перевіреного судом, 46608,38 грн. (Сорок шість тисяч шістсот вісім грн. 38 коп.).

Розмір грошової компенсації визначений з урахуванням приросту індексу споживчих цін, тобто дорожчання вартості продуктів та компенсації громадянам втрати частини грошових доходів, за вказаний період, оскільки ця компенсація є цільовою грошовою допомогою на прожиття, що передбачено частиною 1 статті 9 і Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» №2011-XII від 20 грудня 1991 року (в редакції від 10 березня 2010 року), Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19 жовтня 2000 року №2050-111 і Порядками проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, затверджених постановами Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року №1427 і від 21 лютого 2001 року №159.

Розмір грошової компенсації також визначений і з урахуванням положень Указу Президента України «Про грошову реформу в Україні» від 25 серпня 1996 року №762/96 і Постанови Кабінету Міністрів України «Про переоцінку товарів (робіт, послуг) та механізм контролю за переглядом цін та формуванням вартісних показників в умовах грошової реформи» від 26 серпня 1996 року №1002 (стосовно правил переведення національної валюти - карбованців у гривню).

За наведених обставин вбачається, що суб`єктом владних повноважень всупереч наведеним вище вимогам законодавства позивачу неправомірно відмовлено у видачі продовольчого пайка або грошової компенсації замість нього, а тому є усі законні підстави для захисту права позивача у сфері публічно-правових відносин шляхом визнання протиправним зазначеної бездіяльності військової частини НОМЕР_1 та стягнення з неї належних позивачу коштів.

Керуючись ст.ст.158-163 КАС України, суд-

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати неправомірною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невидачі ОСОБА_1 грошової компенсації замість продовольчого пайка за період з 11 березня 2000 року по 31 жовтня 2010 року.

Стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію в сумі 46608,38 грн. (Сорок шість тисяч шістсот вісім грн. 38 коп.).

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через Комінтернівський районний суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови з одночасним направленням копії апеляційної Скарги безпосередньо до апеляційного суду.

Суддя: