Справа № 580/1340/19
Суддя: Л.В. Трофімова
Дата ухвалення: 2019-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2019 року справа № 580/1340/19

10 годин 46 хвилин м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі: судді - Трофімової Л.В., за участі секретаря - Безпалого А.В., розглянувши у судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу 580/1340/19

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) [позивач ОСОБА_1 , представник позивача ОСОБА_2- за довіреністю]

до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (вул. Смілянська, 23, м. Черкаси, 18001, ідентифікаційний код юридичної особи в ) [представник відповідача - не прибув]

про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, прийняв рішення.

17.04.2019 ОСОБА_1 , звернувшись до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ПФУ у Черкаській області, просить:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо не виплати ОСОБА_1 , пенсії за період з 01.10.2017 до 01.02.2019 та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області виплатити ОСОБА_1 пенсію за період з 01.10.2017 до 01.02.2019.

- судові витрати стягнути з відповідача.

Ухвалою від 19.04.2019 відкрито провадження у справі. Судове засідання призначено на 06.05.2019. Ухвалою від 06.05.2019 оголошено перерву до 15.05.2019. Відповідно до ст. 257, ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

У обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач ОСОБА_1 є пенсіонером за віком з 13.04.2010 та є внутрішньо переміщеною особою. З 2014 року ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Черкаській області та отримує пенсію за віком. Позивач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 . З 01.10.2017 відповідачем припинено виплату пенсії ОСОБА_1 Згідно листа від 24.01.2019 №36/С-10 зазначено, що у зв`язку з порушенням ОСОБА_1 вимог пункту 3 частини 2 статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 № 1706-VII (далі Закон № 1706) виплату пенсії йому буде поновлено після подання ним відповідної заяви та довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Позивач зазначає, що дізнавшись про скасування довідки ВПО від 17.12.2014 №, звернувся до департаменту соціальної політики Черкаської міської ради для відновлення довідки ВПО. 13.12.2018 позивачеві видано нову довідку на підтвердження статусу ВПО, проте незважаючи на наявність даної довідки, виплату пенсії було відповідачем безпідставно припинено. Позивач звернувся до відповідача із заявою про поновлення виплати пенсії. З 01.02.2019 відповідачем поновлено виплату пенсії ОСОБА_1 , проте відповідач не виплатив ОСОБА_1 пенсію за період з 01.10.2017 по 01.02.2019. Позивач вважає дії відповідача протиправними у зв`язку з чим звернувся за судовим захистом. Позивач та представник позивача у судовому засіданні 15.05.2019 підтримали позовні вимоги та просили задовольнити позов.

Відповідач позов не визнав, 14.05.2019 подав до суду відзив на позовну заяву, де зазначив, що Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області вважає позов таким, що не належить задовольняти. 08.09.2017 на підставі обміну інформацією про переміщених осіб з числа пенсіонерів з органами соціального захисту населення виплату пенсії позивачу було припинено до надання довідки про продовження виплати пенсії. На підставі даних Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб за результатами інформаційного обміну з департаментом соціальної політики Черкаської міської ради від 08.09.2017 виплату ОСОБА_1 пенсії з жовтня 2017 року призупинено. Листом від 24.10.2017 № 9317/28-5/09 департамент соціальної політики повідомив, що дію довідки позивача про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 17.12.2014 № скасовано. Позивач звернувся із заявою про виплату пенсії з 01.10.2017 по 01.02.2019. Відповідачем зазначено, що на адресу Управління надійшов витяг з протоколу від 18.01.2019 №3/8 засідання комісії виконавчого комітету Черкаської міської ради для розгляду питань щодо призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, надання населенню пільг та житлових субсидій в управлінні соціальної допомоги та компенсаційних виплат департаменту соціальної політики, відповідно до якого позивачу було відновлено соціальні виплати внутрішньо переміщеній особі відповідно до чинного законодавства за наявності обставин передбачених постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 №365. Постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 №335 внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 №365, де пункт 15 викладено у такій редакції: «орган, що здійснює соціальні виплати, на підставі рішення комісії призначає (відновлює) таку соціальну виплату з місяця, в якому надійшла заява внутрішньо переміщеної особи. Суми соціальних виплат, що не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України». Відповідачем зазначено, що належну ОСОБА_1 пенсію, розраховану за минулий період з 01.10.2017 по 01.02.2019, буде виплачено після визначення процедур, затверджених Кабінетом Міністрів України. Відповідач зазначає, що у його діях відсутні будь-які ознаки протиправної бездіяльності, у зв`язку з чим у задоволенні позову просить відмовити. Представник відповідача у судовому засіданні 15.05.2019 проти задоволення позову заперечувала з підстав викладених у відзиві.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши повідомлені позивачем, представником позивача та відповідачем аргументи щодо обставин справи, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів сукупно, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити повністю з огляду на таке.

Згідно статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Відповідно до абзацу 2 статті 6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України. Конституцією України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Згідно частини 1 статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» відомості, що містяться у Єдиному державному реєстрі юридичних та фізичних осіб підприємців є загальнодоступними та вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 Фактичне місце проживання/перебування: АДРЕСА_1 згідно довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 13.12.2018 № (а.с.9). Відповідно до пенсійного посвідчення від 13.04.2010 № ОСОБА_1 є пенсіонером за віком (а.с.11) та перебуває на обліку в Управлінні ПФУ, отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV. За період з 01.10.2017 по 01.02.2019 Управління ПФУ не виплачено пенсію ОСОБА_1 .

Листом відповідача від 24.01.2019 №36/С-10 повідомлено, що на підставі даних Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб за результатами інформаційного обміну з департаментом соціальної політики Черкаської міської ради від 08.09.2017 виплату пенсії призупинено ОСОБА_1 з жовтня 2017 року. Листом від 24.10.2017 № 9317/28-5/09 департамент соціальної політики повідомив, що дію довідки позивача про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 17.12.2014 № скасовано. Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 №365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» рішення про відновлення або про відмову у відновленні соціальних виплат (пенсії) внутрішньо переміщеним особам, приймають комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, утворені виконавчими органами міських, районних у містах (у разі утворення) рад. Орган, що здійснює соціальні виплати, на підставі рішення комісії призначає (відновлює) пенсію за місяць, в якому надійшла заява внутрішньо переміщеної особи. Суми пенсії, що не виплачені за минулий період, виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України. З огляду на зазначене, позивачу рекомендовано звернутися із заявою та довідкою для відновлення виплати пенсії.

У зв`язку із скасуванням довідки ВПО від 17.12.2014 №, виданої департаментом соціальної політики Черкаської міської ради, позивач звернувся до департаменту соціальної політики Черкаської міської ради для відновлення довідки ВПО та позивачеві видано довідку 13.12.2018 № на підтвердження статусу ВПО.

ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про поновлення виплати пенсії. Судом встановлено, що з 01.02.2019 відповідачем поновлено виплату пенсії ОСОБА_1 , проте відповідач не виплатив позивачеві пенсію за період з 01.10.2017 по 01.02.2019.

Відповідно до частини 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є конституційним правом позивача, що гарантується міжнародними зобов`язаннями України.

Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03.05.1996, ратифікована Законом України від 14.09.2006 № 137-V, набрала чинності з 01.02.2007 (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини 1). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.

Частиною 3 статті 4 Закону № 1058 встановлено, що виключно Законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення. Згідно статті 5 Закону № 1058 передбачено, що дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, визначених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів ПФУ та накопичувальної системи пенсійного страхування. Нормативно-правовим актом, що визначає підстави припинення пенсійних виплат (що є складовою порядку пенсійного забезпечення), є Закон № 1058. Інші нормативно-правові акти у сфері правовідносин, врегульованих Законом № 1058, можуть застосовуватися виключно за умови, якщо вони не суперечать цьому Закону. Згідно частини 1 статті 47 Закону № 1058 пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно у грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до частини 1 статті 49 Закону № 1058 виплата пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ або за рішенням суду припиняється: якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України (положення пункту 2 частини 1 статті 49 втратили чинність як такі, що є неконституційними, на підставі Рішення Конституційного Суду України від 07.10.2009 № 25-рп/2009); у разі смерті пенсіонера; у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; в інших випадках, передбачених законом. Наведений перелік підстав для припинення виплати пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, прямо передбачених законом. Відповідачем до матеріалів справи не надано доказів на підтвердження реалізації повноважень щодо припинення виплати пенсії позивачеві. Суд зазначає, що обов`язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України покладається на відповідача.

Надаючи оцінку доводам відповідача щодо окремого порядку виплат пенсії, суд зазначає про таке.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 № 335 внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 № 365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», пункт 15 викладено у такій редакції: «орган, що здійснює соціальні виплати, на підставі рішення комісії призначає (відновлює) таку соціальну виплату з місяця, в якому надійшла заява внутрішньо переміщеної особи. Суми соціальних виплат, що не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України»; пункт 18 доповнено реченням: «суми соціальних виплат, що не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України». За змістом конституційних норм (статті 113,116,117 Конституції України) Кабінет Міністрів України не наділений правом вирішувати питання, що належать до виключної компетенції Верховної Ради України, так само як і приймати правові акти, що підміняють або суперечать законам України. Конституційний Суд України у своїх рішеннях № 20-рп/2011 від 26.12.2011 та № 2-рп-99 від 02.03.1999 визначив позицію, згідно з якою Кабінет Міністрів України є органом, який забезпечує проведення державної політики у соціальній сфері, повноважний вживати заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина та проводити політику у сфері соціального захисту. Суд зазначає, що у преамбулі до Закону № 1058 зазначено, що зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Статус внутрішньо переміщеної особи надає особі спеціальні, додаткові права (або «інші права», як це зазначено у статті 9 Закону № 1706), не звужуючи, між тим, обсяг конституційних прав та свобод особи та створюючи додаткові гарантії їх реалізації, а тому відповідач повинен всіляко сприяти відновленню виплат, гарантованих державою внутрішньо переміщеним особам.

Принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість, оскільки будь-яка інша позиція була б рівнозначною санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам. З іншого боку, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Державні органи, що не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливості отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (рішення ЄСПЛ у справі Rysovskyy проти України, 29979/04, п.71).

Європейський суд з прав людини у рішенні від 20.01.2012 Rysovskyy проти України, 29979/04, зазначив, що ризик будь - якої помилки державного органу, у тому числі тої, причиною якої є їх власна недбалість, повинен покладатись на саму державу та її органи.

У контексті перевірки законності втручання у право власності позивача згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 № 335, якою внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 № 365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» не може бути застосована до даних правовідносин, оскільки відповідних змін у Закон № 1058 внесено не було.

У рішенні у справі Pichkur проти України, що набрало статусу остаточного 07.02.2014, № 10441/06 Європейський суд з прав людини дійшов висновку про те, що право на отримання пенсії, що стало залежним від місця проживання заявника, свідчить про різницю у поводженні. ЄСПЛ зауважив, що у цій справі право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця поживання заявника, що призвело до ситуації, у якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункти 51-54). Відповідно до частини 1 статті 17 Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують під час розгляду справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права.

У рішеннях Конституційного Суду України та ЄСПЛ застосовано підхід, згідно з яким право на пенсію та її одержання не може пов`язуватися з місцем проживання людини. Такий підхід можна поширити не тільки на громадян, що виїхали на постійне місце проживання до інших держав, а й на внутрішньо переміщених осіб, які мають постійне місце проживання на непідконтрольній Уряду України території. У контексті справи, що розглядається, правовий зв`язок між державою і людиною, що передбачає взаємні права та обов`язки, підтверджується фактом набуття громадянства. Свобода пересування та вільний вибір місця проживання гарантується статтею 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України. До такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії Касаційного адміністративного суду у рішенні від 03.05.2018 у справі № 805/402/18 (ЄДРСР 73869341), залишеного без змін за результатами апеляційного перегляду постановою Великої Палати Верховного Суду від 04.09.2018 (ЄДРСР 76945461).

Згідно частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Судом встановлено, що з жовтня 2017 року припинено виплату пенсії ОСОБА_1 , проте рішення як індивідуальний акт з правом участі позивача під час його ухвалення щодо виплати пенсії Головним управлінням Пенсійного фонду України в Черкаській області не прийнято.

Відповідно до частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно Кодексу адміністративного судочинства України (частини 1 статті 77) кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Суд зазначає, що припиняючи нарахування та виплату позивачеві пенсії за відсутності передбачених законами України підстав, відповідач порушив право позивача на соціальне забезпечення з отримання пенсії. Встановлення судом незаконності втручання у право позивача на мирне володіння майном, у тому числі правомірні очікування соціального захисту, тобто вчинення дій не у межах визначених повноважень і не з метою з якою ці повноваження надано, є достатньою підставою для висновку про те, що не виплату пенсії позивачу за період з 01.10.2017 до 01.02.2019 було здійснено не у спосіб, передбачений Законом 1058-IV, тобто дії відповідача не були законними.

Враховуючи встановлені обставини та досліджені під час розгляду справи докази, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити повністю, а саме: - визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо невиплати пенсії за віком ОСОБА_1 за період з 01.10.2017 до 01.02.2019 та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком за період з 01.10.2017 до 01.02.2019.

Згідно частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, що належать відшкодуванню відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи, що позивачем сплачено судовий збір у сумі 768 грн. 40 коп. (квитанція від 17.04.2019 №24), суд дійшов висновку про стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судових витрат, що складаються із сплаченого судового збору.

Керуючись статтями 2, 6-16, 19, 73-78, 90, 118, 139, 242-245, 255, 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо не виплати ОСОБА_1 пенсії за період з 01.10.2017 до 01.02.2019.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (вул. Смілянська, 23, м. Черкаси, 18001, ідентифікаційний код юридичної особи в ) виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) пенсію за період з 01.10.2017 до 01.02.2019.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (вул. Смілянська, 23, м. Черкаси, 18001, ідентифікаційний код юридичної особи в ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) судові витрати із сплати судового збору у сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн 40 коп.

Копію рішення направити учасникам справи.

Рішення набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, що може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України шляхом подання апеляційної скарги до Шостого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи з урахуванням підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 [ АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ]

відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області [вул. Смілянська, 23, м. Черкаси, 18001, ідентифікаційний код юридичної особи в ].

Повне судове рішення складено 20.05.2019.

Суддя Л.В. Трофімова