Справа № 620/748/19
Суддя: Тихоненко О.М.
Дата ухвалення: 2019-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(повне)

14 травня 2019 року м. Чернігів Справа № 620/748/19

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Тихоненко О.М.,

за участю секретаря Якуш І.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

та представника відповідача Паншиної І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області (далі - ГУ ДФС у Чернігівській області, відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень відповідача від 30.04.2018 № 0-2522 про визначення позивачу до сплати податкового зобов`язання за 2017 рік на суму 87470,40 грн по платі податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власником об`єкта житлової нерухомості та № 0-2522 про визначення позивачу до сплати податкового зобов`язання за 2017 рік на суму 8217,60 грн по платі податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власником об`єкта житлової нерухомості.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення винесені необґрунтовано, за відсутності підстав, визначених податковим законодавством України для їх винесення. Зазначає, що визначення належності будівлі до того чи іншого класу будівель проводиться на підставі документів, що підтверджують їх право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення такого об`єкта нерухомості. Тобто нежитлові приміщення, а саме: комплекс приміщень телятника та корівника, та складу, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , що належать позивачу на праві власності не є об`єктом оподаткування згідно літери «ж» п.п.266.2.2 п.266.2 ст.266 Податкового кодексу України, оскільки призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності. Як наслідок позивач вважає, що у нього відсутній обов`язок сплачувати за 2017 рік податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 18.03.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами. Ухвалою суду надано термін для подачі до суду відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив та заперечень.

08.04.2019 відповідачем, в межах встановленого судом строку, подано відзив на позов, в якому ГУ ДФС у Чернігівській області просить відмовити позивачу у задоволенні позову, оскільки оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті у відповідності до вимог чинного законодавства, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають (а.с.34-38).

09.04.2019 ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду дану справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Позивачем 18.04.2019 подано відповідь на відзив, в якій останній зазначає про обставини, викладені в позові та просить доводи ГУ ДФС у Чернігівській області, викладені у відзиві відхилити, визнати протиправними та скасувати оскаржувані податкові повідомлення-рішення (а.с.59-66).

10.05.2019 ГУ ДФС у Чернігівській області надано пояснення (заперечення), в яких представник відповідача зазначає про правомірність прийнятих податкових повідомлень-рішень (а.с.87-88).

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позові та відповіді на відзив.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити в їх задоволенні, з підстав, викладених у відзиві на позов та поясненнях (запереченнях).

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Позивач 15.03.2001 зареєстрований Чернігівською районною державною адміністрацією Чернігівської області та взятий на облік як платник податків. Видами діяльності за КВЕД є: 45.11 торгівля автомобілями та легковими автотранспортними засобами; 93.19 інша діяльність у сфері спорту; 47.99 інші види роздрібної торгівлі поза магазинами; 49.31 пасажирський наземний транспорт міського та приміського сполучення; 49.41 вантажний автомобільний транспорт (а.с.40-45).

Згідно Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 13.11.2007, серії НОМЕР_1 та серії НОМЕР_2 позивач є власником нежитлової будівлі (склад-бокс), загальною площею 513, 6 кв.м та комплексу, нежитлових будівель, загальною площею 5466,9 кв.м, що складається з: нежитлової будівлі телятника А 1761,0 кв.м; нежитлової будівлі корівника Б 1761,5 кв.м; добудови б 80,1 кв.м; нежитлової будівлі телятника В 1634,7 кв.м; добудови в 194,9 кв.м; тамбуру в1 5,5 кв.м; тамбуру в2 5,8 кв.м; тамбуру в3 5,4 кв.м; тамбуру в4 6,0 кв.м; тамбуру в5 6,1 кв.м; тамбуру в6 5,9 кв.м (а.с.18-21).

Рішенням Козелецької сільської ради від 30.06.2017 № 01-3/VІІІ визначено ставку податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки для нежитлової нерухомості у розмірі 0,5 % від мінімальної заробітної плати встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року (а.с.94-96).

Як вбачається з матеріалів справи ГУ ДФС у Чернігівській області 30.04.2018 прийнято податкові повідомлення-рішення, а саме:

№ 0-2522, яким позивачу визначено суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачене фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості в розмірі 87470,40 грн (а.с.90);

№ 0-2522, яким позивачу визначено суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачене фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості в розмірі 8217,60 грн (а.с.89).

Не погоджуючись з прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями позивачем подано скаргу до Державної фіскальної служби України, однак рішенням від 31.08.2018 № 13306/П/99-99-11-02-21-14 Державною фіскальною службою України податкові повідомлення-рішення залишені без змін, а скарга - без задоволення (а.с.23-24).

В довідці № 252 від 03.12.2018 суб`єкта господарювання ФОП ОСОБА_3 (кваліфікаційний сертифікат інженера з інвентаризації нерухомого майна АЕ № 001886 від 26.03.2013) зазначено, що ОСОБА_1 згідно Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом Лемешівської сільської ради 26.11.2007 належить комплекс нежитлових будівель загальною площею 5466,9 кв.м в АДРЕСА_3 . При проведенні обстеження комплексу нежитлових будівель станом на 30.10.2018 встановлено, що будівлі декілька років не використовуються за своїм функціональним призначенням у зв`язку з незадовільним технічним станом (відсутність віконних та дверних блоків, часткової відсутності цегляної кладки стін, відсутність підлоги, водо та електро забезпечення, а також в`їзних воріт). Подальша експлуатація будівлі можлива при умові проведення капітального ремонту (а.с.68).

В довідці № 251 від 03.12.2018 суб`єкта господарювання ФОП ОСОБА_3 (кваліфікаційний сертифікат інженера з інвентаризації нерухомого майна АЕ № 001886 від 26.03.2013) зазначено, що ОСОБА_1 згідно Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом Лемешівської сільської ради 26.11.2007 належить нежитлова будівля складу-боксу загальною площею 513,6 кв.м в АДРЕСА_4 . При проведенні обстеження нежитлової будівлі станом на 30.11.2018 встановлено, що будівля декілька років не використовується за своїм функціональним призначенням у зв`язку з незадовільним технічним станом (відсутність покрівлі, віконних та дверних блоків, а також в`їзних воріт). Подальша експлуатація будівлі можлива при умові проведення капітального ремонту (а.с.70).

Вважаючи податкові повідомлення-рішення ГУ ДФС у Чернігівській області протиправними позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до п.10.3 ст.10 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VІ (далі - ПК України) місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки).

Тобто, податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, належить до місцевих податків, особливості введення якого передбачені ст. 12 ПК України.

Відповідно до п. 12.3 ст.12 ПК України сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Підпунктом 12.3.1 пункту 12.3 ст. 12 ПК України передбачено, що встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом.

При прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обов`язково визначаються об`єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов`язкові елементи, визначенні статтею 7 цього Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом XII цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору (п.п.12.3.2 п. 12.3 ст.12 ПК України).

Підпунктом 12.3.3 пункту 12.3 статті 12 ПК України встановлено, що копія прийнятого рішення про встановлення місцевих податків чи зборів або про внесення змін до них надсилається в електронному вигляді у десятиденний строк з дня прийняття до контролюючого органу, в якому перебувають на обліку платники відповідних місцевих податків та зборів.

Рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом (п.п.12.3.4 п.12.3 ст.12 ПК України).

01.01.2017 набув чинності Закон України від 20.12.2016 №1791-VІІІ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2017 році» (далі - Закон № 1791-VІІІ) відповідно до п.3 р. II «Прикінцеві та перехідні положення» якого установлено, що з 1 січня 2017 року до прийняття відповідним органом місцевого самоврядування рішення про встановлення ставок місцевих податків і зборів на 2017 рік відповідно до цього Закону, встановлені таким органом місцевого самоврядування ставки єдиного податку для платників першої групи, податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, та збору за місця для паркування транспортних засобів застосовуються з коефіцієнтом 0,5.

Статтею 8 Закону України від 21.12.2016 № 1801-VIII «Про Державний бюджет України на 2017 рік» встановлено у 2017 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: з 1 січня - 3200 гривень, тому ставка податку на нерухоме майно за 1 кв.м. бази оподаткування у 2017 році становить 16 грн. 00 коп. (3200 х 0,5% = 16,00 грн).

Водночас необхідно зазначити, що п.4 розд. ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1791-VIII установлено, що у 2017 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів, які прийняті на виконання Закону № 1791-VIII, не застосовуються вимоги пп.4.1.9 п.4.1 та п.4.5 ст.4, пп.12.3.4 п.12.3, пп.12.4.3 п.12.4 та п.12.5 ст. 12 Податкового кодексу України та Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».

Таким чином, для застосування пункту 4 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1791-VIII, органом місцевого самоврядування має бути прийнято рішення про встановлення місцевих податків і зборів у 2017 році.

Згідно зі статтею 73 Закону України від 21.05.1997 № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі - Закон № 280/97-ВР) акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов`язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об`єднаннями громадян,, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.

Частиною 10 статті 59 Закону № 280/97-ВР визначено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Порядок оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки визначено статтею 266 ПК України.

Так, підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України встановлено, що платники податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

При цьому, об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (пп.266.2.1 п.266.2 ст.266 ПК України).

Відповідно до пп.266.3.1 п.266.3 ст.266 ПК України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності (пп.266.3.2 п.266.3 ст.266 ПК України).

Відповідно до пп.266.6.1 п.266.6 ст.266 ПК України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Підпунктом 266.5.1 пункту 266.5 ст.266 ПК України встановлено, що ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Абзацом 7 пп. 266.7.1 п.266.7 ст.266 ПК України передбачено, що обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Відповідно до пп.266.7.2 п.266.7 ст.266 ПК України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Відповідно до пп.266.9.1 п.266.9 ст.266 ПК України податок сплачується за місцем розташування об`єкта/об`єктів оподаткування і зараховується до відповідного бюджету згідно з положеннями Бюджетного кодексу України.

Податкове зобов`язання за звітний рік з податку сплачується фізичними особами - протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення (пп.266.10.1 п.266.10 ст.266 ПК України).

Підпунктом 14.1.129-1 п.14.1 ст.14 ПК України встановлено, що об`єкти нежитлової нерухомості - будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду.

Підпунктом 266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України визначено, які саме об`єкти житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі, їх частки не є об`єктом оподаткування.

Пункт «ж» пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України встановлює, що не є об`єктами оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Отже, правовою підставою для застосування до особи пільги зі сплати податку на нерухоме майно у вигляді звільнення від його сплати є одночасна сукупність таких умов:

використання споруди безпосередньо у сільськогосподарській діяльності;

особа наділена статусом сільськогосподарського товаровиробника.

У ПК України поняття «сільськогосподарський товаровиробник» визначено пп.14.1.235 п.14.1 ст.14, відповідно до змісту якого, сільськогосподарський товаровиробник - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми або фізична особа - підприємець, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

Водночас, вказаною нормою передбачено, що визначення сільськогосподарський товаровиробник застосовується виключно для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу «Спрощена система оподаткування, облік та звітність».

Тобто до спірних правовідносин стосовно сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, дане визначення, не застосовується.

Відповідно до пунктів 5.2-5.3 ст.5 ПК України у разі якщо поняття, терміни, правила та положення інших актів суперечать поняттям, термінам, правилам та положенням цього Кодексу, для регулювання відносин оподаткування застосовуються поняття, терміни, правила та положення цього Кодексу. Інші терміни, що застосовуються у цьому Кодексі і не визначаються ним, використовуються у значенні, встановленому іншими законами.

Відповідно до статті 1 Закону України від 23.09.2008 № 575-VІ «Про сільськогосподарський перепис», виробники сільськогосподарської продукції - юридичні особи всіх організаційно- правових форм господарювання та їх відокремлені підрозділи, фізичні особи (фізичні особи підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин.

Поняття «сільськогосподарський товаровиробник», що міститься у Законі України «Про сільськогосподарський перепис» та у ПК України не суперечить один одному, оскільки визначення, закріплене законодавцем у підпункті 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України має чітко обмежену сферу застосування та, як наслідок, для інших випадків мають бути застосовані субсидіарно норми інших законів у відповідності до положень пункту 5.3 статті 5 ПК України.

Таким чином, сільськогосподарським виробником є фізична або юридична особа, яка здійснює виробництво і самостійну переробку власно-виробленої продукції рослинництва і тваринництва. Це визначення пов`язується лише з виробництвом і переробкою сільськогосподарської продукції незалежно від її подальшого використання чи реалізації.

Також необхідно зазначити, що товарність сільськогосподарського виробництва прямо пов`язується з виробництвом продукції як товару, тобто кінцевою метою такої діяльності є відчуження сільськогосподарської продукції власного виробництва. У цьому й полягає основна відмінність між сільськогосподарськими виробником і товаровиробником. При цьому кожен сільськогосподарський товаровиробник є одночасно й виробником продукції сільського господарства. І навпаки, сільськогосподарський виробник не завжди є товаровиробником.

Відповідно до положень Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Держстандарту України від 17.08.2000 № 507, будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства включають в себе будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності теплиці, сільськогосподарської силоси та інше.

Враховуючи вищевикладене, для цілей застосування податку на нерухоме майно, відмінного від земельної ділянки, звільняються від оподаткування цим податком споруди, які використовуються сільськогосподарським товаровиробником (особою, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власно виробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією) безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, незалежно від того, власником таких споруд є фізична чи юридична особа.

Як встановлено в судовому засіданні, та зазначалось вище позивачу на праві приватної власності належить нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_4 , загальною площею 513,6 кв.м та комплекс нежитлових будівель за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 5466,9 кв.м (а.с.18-21).

Крім того, відповідно до відомостей з Державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб та громадських формувань позивач зареєстрований в якості фізичної особи-підприємця та основним видом діяльності останнього є: пасажирський наземний транспорт міського та приміського сполучення (а.с.40 на звороті).

Вид діяльності щодо зайняття позивачем виробництвом сільськогосподарської продукції та здійснення операцій з її постачання згідно витягу з Державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відсутній. Також позивач не є засновником сільськогосподарських підприємств або фермерських господарств.

Таким чином, з урахуванням вищенаведеного суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 не відповідає вимогам, які ставляться до суб`єкта-власника нежитлової нерухомості для звільнення останнього від податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки.

Позивач не є сільськогосподарським товаровиробником, а сама лише наявність у власності останнього будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності не є підставою для застосування пункту «ж» пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України, як наслідок оскаржувані податкові повідомлення-рішення є правомірними, прийняті на підставі та у відповідності до норм чинного законодавства, а тому скасуванню не підлягають.

Згідно з частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 139, 227, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення суду. Апеляційна скарга, з урахуванням положень підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України, подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_3 ).

Відповідач: Головне управління ДФС у Чернігівській області (вул. Реміснича, 11, м. Чернігів, 14000, ).

Повне судове рішення складено 21.05.2019.

Суддя О.М. Тихоненко