Справа № 9901/265/19
Суддя: Коваленко Н.В.
Дата ухвалення: 2019-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

23 травня 2019 року

Київ

справа №9901/265/19

провадження №П/9901/265/19

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Коваленко Н.В., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Верховної Ради України (01008, м.Київ, вул. Грушевського, 5), треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, - Президент України, Голова Верховної Ради України Парубій Андрій Володимирович, Апарат Верховної Ради України, про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

До Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, як суду першої інстанції, 17 травня 2019 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Верховної Ради України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, - Президент України, Голова Верховної Ради України Парубій Андрій Володимирович , Апарат Верховної Ради України, в якій позивач просить:

1. Визнати протиправною бездіяльність Верховної Ради України щодо ненадання по суті у встановлені законом строки відповіді на звернення народного депутата України ОСОБА_1 №03/04-19 від 11.04.2019;

2. Визнати протиправною бездіяльність Верховної Ради України щодо нездійснення належного парламентського контролю стосовно питань, викладених у зверненні народного депутата України ОСОБА_1 №03/04-19 від 11.04.2019;

3. Зобов`язати Верховну Раду України усунути порушення вимог ч. 1 ст.139 Закону України «Про Регламент Верховної Ради України» шляхом повідомлення в газеті «Голос України» та в черговому номері Відомостей Верховної Ради України про неправомірне опублікування тексту, пойменованого як «Закон України «Про відновлення дії окремих положень Конституції України» від 21 лютого 2014 року № 742-VІІ», як такого, що не було прийнято Верховною Радою України та не було підписано Президентом України, та здійснити відповідні виправлення у базі даних «Законодавство України» на офіційному веб-сайті Верховної Ради України.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що позивач не згоден з процедурою прийняття та опублікування Закону України «Про відновлення дії окремих положень Конституції України» від 21 лютого 2014 року № 742-VII та ставить під сумнів його законність (конституційність) у цілому.

Так, позивач зазначив, що вказаний закон було підписано 01.03.2014 Головою Верховної Ради України О.Турчиновим, який безпідставно вважав себе в.о. Президента України, позаяк таким ніколи не був. О.Турчинов ніколи не обирався на виборах Президента України на цей пост. Постановою Верховної Ради України №764-VII від 23.02.2014 О.Турчинов проголосив себе в.о. Президента України згідно зі статтею 112 Конституції України, що суперечило вимогам законодавства. Відповідно до норми статті 112 Конституції України, яка була чинною станом на 01 березня 2014 року, виконання обов`язків Президента України на період до обрання і вступу на пост нового Президента України покладалося на Прем`єр-міністра України. 27 лютого 2014 року ОСОБА_3 було обрано на посаду Прем`єр-міністра України, тому станом на 01 березня 2014 року закони України повинні були підписувати або попередній президент, або у разі його усунення з поста президента - Яценюк А.П. Такі дії з підписання Головою Верховної Ради України Закону України «Про відновлення дії окремих положень Конституції України» від 21 лютого 2014 року №742-VII, на думку позивача, є нікчемними і не створюють юридичних наслідків.

Крім того, позивачем зазначено, що Верховна Рада України ніколи не схвалювала редакцію Конституції України зі змінами, внесеними законами України від 8 грудня 2004 року № 2222-IV, від 1 лютого 2011 року № 2952-VI, від 19 вересня 2013 року № 586-VII як цілісний правовий акт парламенту. Така редакція Конституції України ніколи не ухвалювалась парламентом, ніколи офіційно до 01 січня 2014 року не оприлюднювалась, не існує як правовий акт, не існує оригіналу такого правового акта, до неї неможливо «повернутись».

Отже, позивач вважає, що вказаний Закон України «Про відновлення дії окремих положень Конституції України» від 21 лютого 2014 року № 742-VІІ був всупереч вимогам ч.1 ст. 139 Регламенту Верховної Ради України надрукований в наступних виданнях: «Голос України» офіційне видання, від 01.03.2014 - № 39, (Спецвипуск); «Офіційний вісник України» офіційне видання, від 11.03.2014 - 2014р., № 19, стор. 9, стаття 583, код акта ; «Відомості Верховної Ради України» офіційне видання, від 14.03.2014 - 2014 р., № 11, стор. 730, стаття 143.

У зв`язку з викладеними обставинами, позивач, народний депутат України ОСОБА_1 звернувся до Верховної Ради України в особі Голови Верховної Ради України Парубія А.В. з депутатським зверненням №03/04-19 від 11.04.2019, зареєстрованим в автоматизованій системі документообігу Верховної Ради України 12.04.2019 за №73633, та просив зробити повідомлення в газеті «Голос України» та в черговому номері Відомостей Верховної Ради України про помилкове надрукування Закону України «Про відновлення дії окремих положень Конституції України» від 21 лютого 2014 року № 742-VII як такого, що не було підписано легітимним Президентом України і не було прийнято в розумінні статті 155 Конституції України, та здійснити відповідні виправлення у базі даних «Законодавство України» на офіційному веб-сайті Верховної Ради України. Своє депутатське звернення позивач обґрунтовував необхідністю вчинити дії парламентського контролю на виконання приписів статті 139 Закону України «Про Регламент Верховної Ради України», якими прямо передбачено вчинення відповідних дій у разі виявлення невідповідності надрукованого закону України в офіційних друкованих виданнях.

14.05.2019 через Апарат Верховної Ради України позивачу надійшов лист №07/05-151(91013) від Першого заступника керівника Апарату Верховної Ради України П. Боднара, який повідомив, що обсяг повноважень Голови Верховної Ради України не передбачає вчинення викладених у зверненні дій. Якщо ОСОБА_1 . вважає Закон України «Про відновлення дії окремих положень Конституції України» від 21 лютого 2014 року № 742-VII неконституційним, то розгляд питання щодо неконституційності закону відноситься до повноважень Конституційного Суду України.

У зв`язку з бездіяльністю відповідача щодо надання відповіді по суті депутатського звернення та нездійснення належного парламентського контролю стосовно питань, викладених у депутатському зверненні №03/04-19 від 11.04.2019, ОСОБА_1 звернувся із зазначеним позовом до суду.

Вирішуючи питання щодо відкриття провадження у цій адміністративній справі, суд виходить з наступного.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

Частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи в публічно-правових спорах, зокрема: у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Згідно частини четвертої статті 22 Кодексу адміністративного судочинства України Верховному Суду як суду першої інстанції підсудні справи щодо встановлення Центральною виборчою комісією результатів виборів або всеукраїнського референдуму, справи за позовом про дострокове припинення повноважень народного депутата України, а також справи щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів.

Особливості провадження у справах щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів передбачені статтею 266 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини першої статті 266 Кодексу адміністративного судочинства України правила цієї статті поширюються на розгляд адміністративних справ щодо: 1) законності (крім конституційності) постанов Верховної Ради України; 2) законності дій чи бездіяльності, зокрема, Верховної Ради України.

Вказані норми визначають вичерпний перелік спорів, вирішення яких належить до повноважень Верховного Суду як суду першої інстанції.

Враховуючи наведене, адміністративні суди захищають фактично порушене право особи у публічно-правових відносинах з суб`єктом владних повноважень і саме при здійсненні ним визначених чинним законодавством владних управлінських функцій.

Згідно зі статті 75 Конституції України єдиним органом законодавчої влади в Україні є парламент - Верховна Рада України.

Відповідно до пункту третього статті 85 Конституції України до повноважень Верховної Ради України належить прийняття законів.

Частиною другою статті 1 Регламенту Верховної Ради України, затвердженого Законом України «Про Регламент Верховної Ради України» від 10 лютого 2010 року №1861-VI, визначено законодавчу процедуру, процедуру розгляду інших питань, віднесених до повноважень Верховної Ради України, та порядок здійснення контрольних функцій Верховної Ради України.

Згідно норм цього Регламенту, створені Верховною Радою України із народних депутатів України комітети Верховної Ради України, обрані нею Голова Верховної Ради України та його заступники, народні депутати України в порядку і строки, визначені цим Регламентом, реалізують дії з розгляду законопроектів, які за змістом, способами, прийомами, завданнями та юридичною природою є проявами (вираженням, властивостями) функції законотворення.

Такі дії Верховної Ради України не є управлінськими, а тому не можуть підпадати під контроль суду адміністративної юрисдикції. До них мають застосовуватися положення, що дозволяють застосовувати інші юрисдикційні форми захисту від порушень прав чи інтересів.

За правилами частини першої статті 147 Конституції України Конституційний Суд України вирішує питання про відповідність Конституції України законів України та у передбачених цією Конституцією випадках інших актів, здійснює офіційне тлумачення Конституції України, а також інші повноваження відповідно до цієї Конституції.

Статтею 150 Конституції України визначено повноваження Конституційного Суду України, до яких, зокрема, належить вирішення питань про відповідність Конституції України (конституційність) законів та інших правових актів Верховної Ради України.

Згідно частини першої статті 152 Конституції України закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 7 Закону України від 13 липня 2017 року №2136-VIII «Про Конституційний Суд України» до повноважень Конституційного Суду України належить, зокрема, вирішення питань про відповідність Конституції України (конституційність) законів України та інших правових актів Верховної Ради України, актів Президента України, актів Кабінету Міністрів України, правових актів Верховної Ради Автономної Республіки Крим.

Конституційний Суд України у Рішенні від 14 грудня 2011 року у справі №19-рп/2011 зазначив, що відносини, які виникають між фізичною чи юридичною особою і представниками органів влади під час здійснення ними владних повноважень, є публічно-правовими й поділяються, зокрема, на правовідносини у сфері управлінської діяльності та правовідносини у сфері охорони прав і свобод людини та громадянина, а також суспільства від злочинних посягань. Кодекс адміністративного судочинства України регламентує порядок розгляду не всіх публічно-правових спорів, а лише тих, які виникають у результаті здійснення суб`єктом владних повноважень управлінських функцій і розгляд яких безпосередньо не віднесено до підсудності інших судів.

У Рішенні від 27 березня 2002 року у справі №7-рп/2002 Конституційний Суд України указав, що за змістом положень статей 85, 91 Конституції України Верховна Рада України приймає закони, постанови та інші правові акти. Вони є юридичною формою реалізації повноважень єдиного органу законодавчої влади в Україні та відповідно до частини другої статті 147, частини першої статті 150 Конституції України є об`єктом судового конституційного контролю.

Таким чином, питання відповідності законодавчого акта Конституції України, дотримання процедури розгляду, ухвалення та набрання ним чинності, встановлені Основним Законом та віднесені до юрисдикції Конституційного Суду України.

Пунктом 1 частини другої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи, віднесені до юрисдикції Конституційного Суду України.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

З огляду на викладені обставини справи, судом встановлено, що позивач звернувся з цим позовом у зв`язку з бездіяльністю Верховної Ради України стосовно депутатського звернення позивача, в якому він оскаржує зміст, процедуру прийняття та опублікування Закону України «Про відновлення дії окремих положень Конституції України» від 21 лютого 2014 року №742-VII.

Отже, позовні вимоги ОСОБА_1 нерозривно пов`язані з вирішенням питання щодо конституційності Закону України від 21 лютого 2014 року № 742-VІІ, що в свою чергу має розглядатися Конституційним Судом України, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про відмову у відкритті провадження у справі в частині позовних вимог про зобов`язання Верховної Ради України усунути порушення вимог ч. 1 ст.139 Закону України «Про Регламент Верховної Ради України» шляхом повідомлення в газеті «Голос України» та в черговому номері Відомостей Верховної Ради України про неправомірне опублікування тексту, пойменованого як «Закон України «Про відновлення дії окремих положень Конституції України від 21 лютого 2014 року № 742-VІІ», як такого, що не було прийнято Верховною Радою України та не було підписано Президентом України, та здійснити відповідні виправлення у базі даних «Законодавство України» на офіційному веб-сайті Верховної Ради України, та про визнання протиправною бездіяльності Верховної Ради України щодо нездійснення належного парламентського контролю стосовно питань, викладених у зверненні народного депутата України ОСОБА_1 №03/04-19 від 11.04.2019.

Водночас, суд вважає за необхідне відкрити провадження у справі в частині позовних вимог щодо визнання протиправною бездіяльності Верховної Ради України щодо ненадання по суті у встановлені законом строки відповіді на звернення народного депутата України ОСОБА_1 №03/04-19 від 11.04.2019.

У цій частині позовна заява відповідає вимогам, встановленим статтями 160 та 161 Кодексу адміністративного судочинства України, підстави для повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження у справі відсутні.

Відповідно до частин першої та другої статті 266 Кодексу адміністративного судочинства України правила цієї статті поширюються на розгляд адміністративних справ щодо:1) законності (крім конституційності) постанов Верховної Ради України, указів і розпоряджень Президента України; 2) законності дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів; 3) законності актів Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів; 4) законності рішень Вищої ради правосуддя, ухвалених за результатами розгляду скарг на рішення її Дисциплінарних палат.

Частиною другою статті 266 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що адміністративні справи, зазначені у пунктах 1 - 3 частини першої цієї статті, розглядаються у порядку спрощеного позовного провадження Верховним Судом у складі колегії Касаційного адміністративного суду не менше ніж з п`яти суддів.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про необхідність розгляду справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Керуючись статтями 170, 171, 261, 262, 266 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Верховної Ради України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, - Президент України, Голова Верховної Ради України Парубій Андрій Володимирович, Апарат Верховної Ради України, про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії в частині позовних вимог про:

- зобов`язання Верховної Ради України усунути порушення вимог ч. 1 ст.139 Закону України «Про Регламент Верховної Ради України» шляхом повідомлення в газеті «Голос України» та в черговому номері Відомостей Верховної Ради України про неправомірне опублікування тексту, пойменованого як «Закон України «Про відновлення дії окремих положень Конституції України від 21 лютого 2014 року № 742-VІІ», як такого, що не було прийнято Верховною Радою України та не було підписано Президентом України, та здійснити відповідні виправлення у базі даних «Законодавство України» на офіційному веб-сайті Верховної Ради України,

- визнання протиправною бездіяльності Верховної Ради України щодо нездійснення належного парламентського контролю стосовно питань, викладених у зверненні народного депутата України Корнацького Аркадія Олексійовича №03/04-19 від 11.04.2019.

2. Відкрити провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Верховної Ради України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, - Президент України, Голова Верховної Ради України Парубій Андрій Володимирович, Апарат Верховної Ради України, про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії в частині позовних вимог щодо ненадання по суті у встановлені законом строки відповіді на звернення народного депутата України ОСОБА_1 №03/04-19 від 11.04.2019.

3. Справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

4. Призначити справу в судове засідання на 06.06.2019 о 12 год. 00 хв. в приміщенні суду за адресою: м. Київ, вул. Московська, 8, корп.5.

5. Встановити відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії цієї ухвали для подання відзиву на позовну заяву та доказів, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, а також документів, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів позивачу та третій особі.

6. Встановити третім особам п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії цієї ухвали для подання до суду пояснень щодо позову та документів, що підтверджують надіслання (надання) пояснень і доданих до них доказів відповідачу та позивачу.

7. Встановити позивачу триденний строк з дня отримання відзиву на позовну заяву для подання до суду відповіді на відзив та документів, що підтверджують надіслання (надання) відповіді на відзив і доданих до нього доказів відповідачу та третім особам.

8. Встановити третім особам десятиденний строк з дня отримання відзиву на позовну заяву для подання до суду пояснень щодо відзиву та документів, що підтверджують надіслання (надання) пояснень і доданих до них доказів відповідачу та позивачу.

9. Встановити відповідачу триденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання до суду заперечень проти відповіді на відзив і документів, що підтверджують надіслання (надання) заперечень і доданих до нього доказів позивачу та третім особам.

10. Встановити позивачу триденний строк з дня отримання пояснень третіх осіб для подання до суду відповіді на пояснення і документів, що підтверджують надіслання (надання) відповіді і доданих до неї доказів відповідачу та третім особам.

11. Встановити відповідачу триденний строк з дня отримання пояснень третіх осіб для подання до суду відповіді на пояснення і документів, що підтверджують надіслання (надання) відповіді і доданих до неї доказів позивачу та третім особам.

12. Повідомити сторін, що відзив на позовну заяву (відзив), відповідь на відзив, заперечення та пояснення повинні відповідати вимогам частин другої-четвертої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України.

13. Повідомити сторін, що інформацію у справі, яка розглядається, учасники справи можуть отримати за адресою на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: supreme.court.gov.ua.

Ухвала в частині відмови у відкритті провадження у справі може бути оскаржена до Великої Палати Верховного Суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її прийняття та набирає законної сили після її перегляду в апеляційному порядку або після закінчення строку на апеляційне оскарження.

Ухвала в частині відкриття провадження у справі набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає, за винятком оскарження відкриття провадження у справі з порушенням правил підсудності. Ухвала про відкриття провадження у справі з порушенням правил підсудності може бути оскаржена до Великої Палати Верховного Суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її постановлення та набирає законної сили після її перегляду в апеляційному порядку або після закінчення строку на апеляційне оскарження.

Суддя-доповідач Н.В.Коваленко