Справа № 1.380.2019.000668
Суддя: Гулик Андрій Григорович
Дата ухвалення: 2019-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 1.380.2019.000668
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2019 року зал судових засідань № 11

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Гулика А.Г.,

за участю:

секретаря судового засідання Тронки О.В.,

представника позивача Коцана М.В.,

представника відповідача Пилип`юка А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові в порядку загального позовного провадження справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Аутстафінгова компанія «Трудові ресурси» до Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

в с т а н о в и в:

11.02.2019 до Львівського окружного адміністративного суду надійшов позов товариства з обмеженою відповідальністю «Аутстафінгова компанія «Трудові ресурси» (далі позивач, ТзОВ «АК«Трудові ресурси») до Головного управління ДФС у Львівській області (далі відповідач, ГУ ДФС у Львівській області), в якому позивач просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 19.10.2018 № та № .

Ухвалою від 18.02.2019 суддя відкрив провадження у справі та призначив справу до розгляду в загальному позовному провадженні.

Ухвалою від 15.04.2019 суд закрив підготовче провадження у справі та призначив справу до судового розгляду по суті.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що висновки акта перевірки відповідача не відповідають фактичним обставинам фінансово-господарської діяльності позивача. Позивач зазначає, що реальність його правовідносин з контрагентомтовариством з обмеженою відповідальністю «Центрбудпростач» (далі - ТзОВ «Центрбудпростач») підтверджується договором, укладеним належним чином та у відповідній формі; наявністю первинної документації за господарськими операціями з контрагентом; рухом активів в процесі здійснення господарських операцій. Також вказує, що в акті перевірки податковий орган не навів будь-яких фактів щодо визнання первинних документів, поданих позивачем під час перевірки, недійсними. Крім того, позивач зазначає, що на момент вчинення дій, визначених у договорі, сторони були зареєстровані у визначеному законом порядку. Вважає, що податкове повідомлення-рішення відповідач прийняв безпідставно, тому просить суд його скасувати.

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечує, просить суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог. Відзив обґрунтований тим, що позивач не зміг підтвердити факт проведення ним операцій з контрагентом, а саме з ТзОВ «Центрбудпростач». Встановлені за результатами перевірки обставини свідчать про нереальність здійснення операцій з надання послуг ТзОВ «Центрбудпростач», які не дають права ТзОВ «АК «Трудові ресурси» на формування податкового кредиту з ПДВ на підставі податкових накладних від наведеного контрагента. Відтак, оскаржені податкові повідомлення-рішення винесені правомірно і підстав для їх скасування немає.

Представник позивача подав відповідь на відзив, у якому зазначає, що в контролюючого органу відсутні правові підстави для встановлення завищення позивачем сум податкового кредиту згідно з зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних, виписаних на TзOB «АК «Трудові ресурси» - ТзОВ «Центрбудпостач» за період грудень 2017 року, оскільки єдиною підставою для віднесення сум до податкового кредиту є реєстрація податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних органом ДФС після проведення перевірки на відповідність критеріям ризику.

Представник відповідача 29.03.2019 подав заперечення на відповідь на відзив, у якому зазначає, що первинні документи надані представником позивача суперечать законодавству і не підтверджують здійснення операції.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, наведених в позовній заяві та відповіді на відзив. Просив суд позов задовольнити повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву та запереченні на відповідь на відзив. Просив суд в задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити повністю, виходячи з наступних підстав.

Позивач ТзОВ «АК «Трудові ресурси» зареєстроване як юридична особа, , місцезнаходження: 82100, Львівська область, м. Дрогобич, вул.Бориславська, 8.

На підставі направлення від 06.09.2018 № 8146, виданого ГУ ДФС у Львівській області, відповідно до п.п. 16.1.5, 16.1.7 п. 16.1 п. 16, п.п. 20.1.2 п. 20.1 ст. 20, п. 73.3 ст. 73, п.78.1 ст.78 Податкового кодексу України, наказу ГУ ДФС у Львівській області від 06.09.2018 №5078 відповідач провів позапланову виїзну документальну перевірку ТзОВ «АК «Трудові ресурси» з питань дотримання податкового законодавства по взаєморозрахунках із ТзОВ «Центрбудпростач» () за період грудень 2017 року.

Перевіркою встановлено порушення позивачем:

- п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187 Податкового кодексу України (далі - ПК України) в результаті чого завищено податкове зобов`язання з податку на додану вартість за грудень 2017 року на суму 1317973 грн;

- п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3 ст .198 ПК України в результаті чого завищено податковий кредит з податку на додану вартість за грудень 2017 року на суму 1317973 грн;

- п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3 ст .198 ПК України в результаті чого занижено податок на додану вартість за грудень 2017 року на суму 974189,12 грн.

За результатами проведеної перевірки складено акт від 19.09.2018 № 2320/13-01-14-12/38992487 (далі акт перевірки).

На підставі акта перевірки відповідач прийняв податкові повідомлення-рішення:

- від 19.10.2018 № , яким збільшено суму грошового зобов`язання позивача з податку на додану вартість на суму 1217736,40 грн, в тому числі 974189,12 грн за основним зобов`язанням та 243547,28 грн за штрафними санкціями;

- від 19.10.2018 № , яким зменшено суму податкового зобов`язання для цілей розділуV ПК України на суму 1317973,17 грн та зменшено суму податкового кредиту з податку на додану вартість на суму 1317973,17 грн.

Не погоджуючись з вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Суд при вирішенні спору по суті виходить з такого.

Згідно з п. 198.1 ст.198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Відповідно до п. 198.2 ст. 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з п. 198 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 вказаного Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п.193.1ст.193вказаного Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до п. 198.6ст.198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 вказаного Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201.11ст. 201вказаного Кодексу.

Згідно з п. 201.7ст. 201 ПК України податкова накладна виписується на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

У разі якщо частка товарів/послуг, не містить відокремленої вартості, перелік (номенклатура) частково поставлених товарів/послуг зазначається в додатку до податкової накладної у порядку, встановленому центральним органом державної податкової служби, та враховується при визначенні загальних податкових зобов`язань.

Згідно з п. 201.10ст. 201 ПК України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Відповідно до п. 1.2. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995, господарські операції відображаються у бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування. Записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів, створених відповідно до вимог вказаного Положення.

Пункт 2 вказаного Положення передбачає, що первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.

Первинні документи повинні бути складені у момент проведення кожної господарської операції або, якщо це неможливо, безпосередньо після її завершення.

За змістом наведених правових норм витрати для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника.

Щодо фінансово- господарських взаємовідносин позивача з ТзОВ «Центрбудпростач» суд встановив наступне.

Між позивачем та ТзОВ «Центрбудпростач» 03.11.2017 укладено договір купівлі-продажу № 03/11/17 відповідно до умов якого продавець (ТзОВ «Центрбудпростач») зобов`язується передати належний йому товар (будівельні матеріали) у власність покупцеві (ТзОВ «АК «Трудові ресурси») на складі покупця або на об`єктах вказаних покупцем, а покупець зобов`язаний прийняти товар та сплатити за нього на умовах договору. Місце поставки товару покупець обумовлює в момент його відвантаження.

На виконання договору ТзОВ «Центрбудпростач» передало, а ТзОВ «АК «Трудові ресурси» прийняло товар згідно з видатковими накладними (т. 1, а.с. 136-162, 187-250, т. 2 а.с. 1-29).

На зазначену продукцію ТзОВ «Центрбудпростач» виписало позивачу податкові накладні (т. 1, а.с. 86-113, т. 2 а.с. 30-132).

Станом на 01.12.2017 за даними обліку ТзОВ «АК «Трудові ресурси» відсутня заборгованість перед ТзОВ «Центрбудпростач».

Оплата за отримані ТзОВ «АК «Трудові ресурси» за період з 01.12.2017 по 31.12.2017 не проводилась.

Станом на 31.12 2017 за даними обліку ТзОВ «АК «Трудові ресурси» (дані по рах 631) рахується кредиторська заборгованість перед ТзОВ «Центрбудпростач» в сумі 13643875,86 грн.

Також суд встановив, що між ТзОВ «АК «Трудові ресурси» (поклажодавець) та ТзОВ «Центрбудпростач» (зберігач) 01.12.2017 укладено договір відповідального зберігання, відповідно до якого поклажодавець передає, а зберігач приймає на тимчасове відповідальне зберігання майно, відповідно до переліку, викладеному в акті приймання-передачі об`єкту на зберігання, без права їх використання у господарському обороті зберігача протягом строку зберігання, з подальшим поверненням об`єкту зберігання поклажодавцю без зміни його якісних або кількісних характеристик.

На виконання умов договору відповідального зберігання від 01.12.2017 до матеріалів справи долучено акти передачі-приймання цінностей на відповідальне зберігання від 01.12.2017, від 05.12.2017, від 06.12.2017, від 07.12.2017, від 08.12.2017, від 12.12.2017, від 13.12.2017, від 14.12.2017, від 15.12.2017, від 29.12.2017 та накладні на відповідальне зберігання від 01.12.2017 № 1, від 05.12.2017 № 2, від 06.12.2017 № 3, від 07.12.2017 № 4, від 08.12.2017 № 5, від 12.12.2017 № 6, від 13.12.2017 № 7, від 14.12.2017 № 8, від 15.12.2017 №9, від 29.12.2017 № 10

Суд відхиляє аргументи відповідача про те, що до перевірки не надано актів наданих послуг ТзОВ «Центрбудпостач» по зберіганню товарно-матеріальних цінностей та підтвердження оплати за отримані послуги зберігання у грудні 2017 року, виходячи з такого. Період, який охоплений перевіркою, не може відображати ні оплати, ні факту наданих послуг, що підтверджується п. 5.1, п. 5.2 Договору № 30/12 від 01.12.2017, в якому зазначено, що вартість послуг із зберігання становить у розрахунку 0,1 % вартості товару переданого на зберігання за один день зберігання при умові здійснення оплати 01.12.2018 або у день дострокового повного повернення майна. Після спливу вказаного терміну Зберігач має право змінити вартість послуг без погодження із Поклажодавцем. Оплата Поклажодавцем послуг із зберігання здійснюється одноразово за весь строк зберігання, на який укладено Договір, відповідно до п. 1.5, але не менше ніж за три місяці зберігання, при підписанні вказаного договору шляхом внесення коштів на розрахунковий рахунок Зберігача.

Суд також зазначає, що на момент проведення перевірки в «Системі автоматизованого співставлення податкових зобов`язань і податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДФС України» не встановлено розбіжностей по взаєморозрахунках між підприємствами. Боргові зобов`язання перед бюджетом у ТзОВ «Центрбудпостач» відсутні, підприємство не перебуває в процесі припинення або ліквідації.

За таких обставин, суд вважає, що первинні документи по взаємовідносинах із ТзОВ «Центрбудпостач» належним чином оформлені, підписані уповноваженими представниками.

В ході розгляду справи відповідач не довів, що документи, якими платник обґрунтовує своє право на податковий кредит, оформлені з порушенням вимог чинного законодавства, містять недостовірні відомості щодо змісту правочину або підписані не уповноваженою особою. При цьому, відповідач не заперечує, що відомості, які містяться в договорах та інших первинних документах, податкових накладних контрагентів, відповідають даним, які містяться в податковій інформації податкового органу.

Відповідач не надав суду належних і достатніх доказів того, що позивачу було відомо або повинно було бути відомо про податкові порушення, допущені контрагентом, і у зв`язку із цим ним не проявлено належної обачності при виборі контрагента. Доказів наявності фактів взаємозалежності або узгодженості дій платника і ТзОВ «Центрбудпостач», а також застосування платником схеми розрахунків, яка свідчать про повернення грошових коштів платнику або особам, які мають до нього відношення, відповідач не надав.

Таким чином, при виборі контрагента, який постачав товарно-матеріальні цінності, позивач проявив належну обачність. В свою чергу, відповідач не надав належних і достатніх доказів, які дозволяють зробити висновок про безпідставність одержаної податкової вигоди за взаємовідносинами позивача із ТзОВ «Центрбудпостач».

Суд відхиляє аргументи відповідача про те, що у ТзОВ «Центрбудпостач» не мало достатньої кількості працівників і відповідного технічного забезпечення, а відповідно, не мав і реальної можливості реалізовувати товарно-матеріальні цінності, оскільки всупереч вимогам ст. 83 ПК України не доведено використання контрагентом основних і транспортних засобів на інших підставах, зокрема на праві оренди, а також того, що ним не залучалися працівники на підставі цивільно-правових договорів.

Суд також зазначає, що у відповідача відсутні правові підстави для висновків про завищення позивачем сум податкового кредиту згідно з зареєстрованими податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, виписаних на ТзОВ «АК «Трудові ресурси» - ТзОВ «Центрбудпостач» за період грудень 2017 року, оскільки єдиною підставою для віднесення сум до податкового кредиту є реєстрація податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних органом ДФС після проведення перевірки на відповідність критеріям ризику, а тому висновок відповідача про те, що позивач порушив пункт 185.1 статті 185, пункт 187.1 статті 187, пункти 198.1, 198.2, 198,3 статті 198; ПК України в результаті чого завищено податковий кредит та податкові зобов`язання з податку на додану вартість та занижено податок на додану вартість, є необґрунтованими та безпідставними.

Таким чином, суд дійшов висновку, що надані позивачем докази в повній мірі підтверджують факт реальності здійснення господарських операцій між ним та його контрагентом ТзОВ «Центрбудпростач».

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно з ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 09.01.2007 у справі Інтерсплав проти України зазначив, що якщо державні органи мають інформацію про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб`єкта, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справі БУЛВЕС АД проти Болгарії (заява № 3991/03) платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов`язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ вдруге, а також сплачувати пеню. На думку суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

Таким чином, суд дійшов висновку, що податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Львівській області від 19.10.2018 № та № є протиправними, а тому підлягають скасуванню.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України та ч. 3 ст. 2 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами ст.78 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що адміністративний позов необхідно задовольнити повністю.

Відповідно до ст. 139 КАС України на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір у сумі 19210,00 грн, сплачений відповідно до платіжного доручення від 08.02.2019 № 432.

Керуючись ст.ст. 6, 9, 73-76, 242, 244, 245 КАС України суд, -

в и р і ш и в:

позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними і скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Львівській області від 19.10.2018 № та № .

Стягнути з Головного управління ДФС у Львівській області , місцезнаходження: 79003, м. Львів, вул. Стрийська, 35, за рахунок бюджетних асигнувань на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Трудові ресурси» , місцезнаходження: 82100, Львівська область, м. Дрогобич, вул. Бориславська, 8, судовий збір в сумі 19210,00 грн.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення суду складене і підписане 24.05.2019.

Суддя А.Г.Гулик