Справа № 120/594/19-а
Суддя: Крапівницька Н. Л.
Дата ухвалення: 2019-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Вінниця

14 травня 2019 р. Справа № 120/594/19-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Крапівницької Н.Л.,

розглянувши у письмовому провадженні в м. Вінниці в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом:

ОСОБА_1

до Шаргородського об`єднаного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області

про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання зарахувати стаж роботи, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Вінницького окружного адміністративного суду знаходиться адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Шаргородського об`єднаного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області у якому позивач просить суд:

- визнати бездіяльність Шаргородського управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо розгляду письмової заяви ОСОБА_1 від 19.11.2018 року про зарахування на підставі ч. 2 ст. 137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», в редакції Закону №2509-VIII, до стажу роботи на посаді судді стажу роботи на посаді стажиста народного судді Могилів-Подільського районного народного суду Вінницької області УРСР в період з 01.08.1989 року по 21.04.1991 року, включно, що становить стаж роботи 1 (один) рік 7 (сім) місяців 21 день, що було визначено ч. 2 ст. 8 та ч. 2 ст. 9 Закону СРСР «Про статус суддів в СРСР» від 04.08.1989 року, та Інструкцією «Про стажування молодих спеціалістів, які закінчили вищі навчальні заклади , органах юстиції та судах», затвердженою наказом Міністерства юстиції СРСР від 19.06.1978 року №10 і надавало право ОСОБА_1 для призначення на посаду судді Ямпільського районного народного суду Вінницької області УРСР, - неправомірною;

- зобов`язати Шаргородське управління Пенсійного фонду України Вінницької області на підставі ч. 2 ст. 137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції Закону №2509-VIII - зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді стаж роботи на посаді стажиста народного судді Могилів-Подільського районного народного суду Вінницької області УРСР в період з 01.08.1989 року по 21.04.1991 року, включно, що становить стаж роботи 1 (один) рік 7 (сім) місяців 21 день, що було визначено ч. 2 ст. 8 та ч. 2 ст. 9 Закону СРСР «Про статус суддів в СРСР» від 04.08.1989 року, та Інструкцією «Про стажування молодих спеціалістів, які закінчили вищі навчальні заклади , органах юстиції та судах», затвердженою наказом Міністерства юстиції СРСР від 19.06.1978 року №10 і надавало право ОСОБА_1 для призначення на посаду судді Ямпільського районного народного суду Вінницької області УРСР.

Ухвалою суду від 25.02.2019 позовну заяву залишено без руху.

07.03.2019 недоліки позовної заяви позивачем усунуто.

Підставою звернення до суду з даним позовом стало те, що позивач вважає, що відповідачем неправомірно не зараховано до стажу роботи на посаді судді стаж роботи на посаді стажиста народного судді Могилів-Подільського міського районного народного суду Вінницької області УРСР в період з 01.08.1989 року по 21.04.1991 року включно, що становить стаж роботи 1 (один) рік, 7 (сім) місяців та 21 (двадцять один день) день. З огляду на вказані обставини, позивач просить суд визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо розгляду заяви від 19.11.2018 року про зарахування стажу роботи та зобов`язання вчинити дії шляхом зарахувати стажу роботи вчинити дії.

Суд також зазначає, що одним із додатків до позовної заяви позивачем надано клопотання про залучення третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області. В обґрунтування вказаного клопотання позивачем зазначено, що розгляд вимог заявлених до відповідача пов`язаний з отриманням роз`яснень з Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області. Також позивачем зазначено, що Шаргородське об`єднане управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області перебуває в стадії ліквідації.

Ухвалою суду від 14.03.2019 відкрито провадження у даній справі та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Вказаною ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання про залучення в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області відмовити.

ОСОБА_1 , обґрунтовуючи позовні вимоги, зазначив, що відповідачем відмовлено в зарахуванні періоду проходження професійної підготовки до роботи на посаді судді в якості стажиста народного судді в період з 01.08.1989 року по 21.04.1991 року, включно, що становить стаж роботи в 1 (один) рік 7 (сім) місяців 21 день, відповідач обґрунтовуючи свою відмову тим, що ст. 43 Закону України «Про статус суддів» від 15.12.1992 року №2862-ХІІ, та ст. 131 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року №2453-VI не було передбачено зарахування стажу професійної підготовки до роботи на посаді судді роботу на посаді стажиста народного судді. Аналогічну позицію зайняли адміністративні суди, які з тих же підстав відмовили у задоволені позовних вимог позивача.

Позивач зауважує, що з прийняттям Закону України від 12.07.2018 № 2509-УШ "Про внесення змін до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та у зв`язку із прийняттям Закону України "Про Вищий антикорупційний суд" (далі - Закон №2509-VIII) статтю 137 Закону України від 02.06.2016 № 1402-VІІІ "Про судоустрій і статус суддів" (далі - Закон №1402 VIII) було доповнено частиною другою наступного змісту: «До стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.» Отже, дане питання знайшло своє вирішення на законодавчому рівні, а тому підстави, які слугували відмові у зарахуванні періоду професійної підготовки до роботі на посаді судді в період з 01.08.1989 року по 21.04.1991 року, включно, відпали.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує та просить суд відмовити у їх задоволенні у повному обсязі. Вказана позиція відображена у відзиві на позовну заяву. В обґрунтування відзиву представником відповідача зазначено, що відповідно до пункту 1.1 розділу 1 «Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22 грудня 2014 року №28-2, (далі - Положення), управління Пенсійного фонду України у районах, містах, районах у містах, а також у містах та районах, а також об`єднані управління є органами фонду, підпорядкованими відповідно головним управлінням Фонду в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, що разом з цими управліннями утворюють систему територіальних органів Фонду.

Відповідно до ч.1.2 розділу 1 Положення управління в своїй діяльності керується Конституцією та Законами України, актами та Дорученнями Президента України, актами Кабінету Міністрів України, дорученнями Прем`єр-міністра України, наказами Міністерства соціальної політики України, дорученнями Міністра соціальної політики України, його першого заступника і заступника, наказами Фонду та постановами правління Фонду, дорученнями Голови правління Фонду, актами Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування та наказами регіональних управлінь.

Позивач звернувся до управління з позовом про бездіяльність по зарахуванню періоду роботи до стажу та перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судці у відставці. ОСОБА_1 перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду з 27.05.2011 року. На час виходу позивача у відставку правовідносини щодо призначення щомісячного довічного грошового утримання регулювалися Законом України "Про статус суддів" від 15.12.1992 року №2862-ХІІ.

30.07.2010 року набрав чинності Закон України "Про судоустрій і статус судців" від 07.07.2010 року №2453-VI. Відповідно до п.11 Перехідних положень новоприйнятого закону, судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом. Так, відповідно до абз.2 ч.4 ст.43 ЗУ «Про статус суддів» до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суд дів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суд дів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Так, даною статтею Закону України «Про статус суддів» чітко визначено що зараховується до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного грошового утримання. В зазначені нормі робота на посаді стажиста, виконання обов`язків народного засідателя не передбачено. Як і не передбачено у с.131 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року.

02.06.2016 року прийнято Закон України "Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя) №1401-VIІІ та новий Закон України "Про судоустрій і статус судців" №1402- VIІІ, які набрали чинності 30.09.2016 року. Відповідач зазначає, що позивач вийшов у відставку ще до прийняття Закону України "Про судоустрій і статус суддів" №1402- VIІІ, тому на нього не розповсюджуються норми цього закону та відповідно норми, якими внесено зміни до нього. А саме, Закон України "Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №2509-VIІІ від 12.07.2018 року», яким ст.137 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" № 1402- VIІІ доповнено ч.2 такого змісту: «До стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді».

Шаргородське об`єднане управління Пенсійного фонду України Вінницької області здійснює свої повноваження по ефективному використанню коштів Пенсійного фонду України, при цьому згідно з п.10 Положення, кошти Пенсійного фонду України використовуються виключно за призначенням.

Крім того відповідач вказує, що зазначений спір було вирішено, про що було винесено рішення Вінницьким окружним адміністративним судом 31.12.2010 року у справі №2а-4848/10/0270 та Вищим адміністративним судом 18.06.2014 року К/9991/23306/12. Отже, між ОСОБА_1 та управлінням з даного приводу було вирішено цей спір та винесено вищезазначене рішення.

Відповідно до ч.4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, Шаргородське об`єднане управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 - безпідставні, так як зарахування періоду стажування на посаді стажиста народного судді Могилів-Подільського міського районного народного суду в період з 01.08.1989 року по 21.04.1991 року включно до стажу на посаді судді не передбачено законодавством яке діяло в період призначення утримання ОСОБА_1 , та зазначений спір було вирішено у судовому порядку.

Досліджуючи матеріали справи, судом встановлено.

ОСОБА_1 , 1961 року народження, згідно Постанови Верховної Ради України від 02.12.2010 року № 2766-УІ «Про звільнення з посад суддів» (далі Постанови ВР № 2766-VІ) та наказу голови Шаргородського районного суду Вінницької області № 28о-с від 21.12.2010 року «Про виключення зі штату суддів Шаргородського районного суду Вінницької області ОСОБА_1 .» (далі наказ № 28о-с) позивача звільнено з роботи на посаді судді та виключено із штату суддів Шаргородського районного суду.

Згідно протоколу №398 від 27 травня 2011 року (далі Протокол №398) управління Пенсійного фонду України у Шаргородському районі Вінницької області (далі УПФУ у Шаргородському районі або УПФ), УПФУ у Шаргородському районі, починаючи з 22 грудня 2011 року призначило та виплачує позивачу щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці та його підвищення, як ветерану війни/учаснику бойових дій.

Як, зазначено позивачем та не заперечується відповідачем, протоколом №398 - УПФ зараховано до стажу роботи, який дає право на відставку судді - 27 років 1 місяць 10 днів. З яких, на підставі довідки ТУ ДСА від 25.10.2010 року, окрім стажу роботи на посаді суддів Ямпільського районного суду Вінницької області в період з 05.10.1991 року по 11.03.2002 року та Шаргородського районного суду Вінницької області в період з 12.03.2002 року по 21.12.2010 року, було зараховано іншу діяльність, зокрема, на посаді виконуючого обов`язки судді Шаргородського районного суду Вінницької області в період з 22.04.1991 року по 22.05.1991 року; згідно Указу Президента України від 1995 року «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» - строкова військова служба в Збройних Силах СРСР в період з 16.10.1979 року по 23.11.1981 року та половина строку навчання на стаціонарній формі у вищому спеціалізованому закладі - Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е. Дзержинського в період з 01.09.1985 року по 27.06.1989 року.

Окрім того, відповідачем згідно рішення Вінницького апеляційного адміністративного суду від 13.02.2011 року в адміністративній справі №2-а-936/11/0228 та підставі ч. 1 ст.2 Закону України від 25.03.1992 року № 2232-ХІІ, ст. 57 Закону України від 5.11.1991 року №1788-ХІІ, п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 року №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їх сімей» зарахував ОСОБА_1 період дійсної військової строкової служби в Демократичній Республіці Афганістан з 01.03.1980 року по 16.11.1981 року на пільгових умовах-один місяць служби за три місяці - участь в бойових діях у воєнний час.

Проте, відповідачем відмовлено в зарахуванні періоду проходження професійної підготовки до роботи на посаді судді в якості стажиста народного судді в період з 01.08.1989 року по 21.04.1991 року, включно, що становить стаж роботи в 1 (один) рік 7 (сім) місяців 21 день, обґрунтовуючи свою відмову тим, що ст. 43 Закону України «Про статус суддів» від 15.12.1992 року № 2862-ХІІ, та ст. 131 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453- VI не було передбачено зарахування стажу професійної підготовки до роботи на посаді судді роботу на посаді стажиста народного судді. Вказані обставини стали підставою для звернення до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин і розгляду справи в судах першої й апеляційної інстанцій, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

За правилами частини третьої статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 6 вказаного КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач проходив стажування на посаді стажиста народного судді Могилів-Подільського районного народного суду Вінницької області УРСР в період з 01.08.1989 року по 21.04.1991 року.

Відповідно до вимог статті 8 Закону СРСР «Про статус суддів в СРСР» від 04.08.1989 року визначено вимоги, які ставляться до кандидатів у судді і народні засідателі. Зокрема, народним суддею може бути обраний громадянин СРСР, який досяг на день виборів 25 років, має вищу юридичну освіту, стаж роботи за юридичною спеціальністю не менше двох років і склав кваліфікаційний екзамен. Суддями вищестоящих судів можуть бути обрані громадяни СРСР, які мають вищу юридичну освіту і стаж роботи за юридичною спеціальністю не менше п`яти років, у тому числі, як правило, не менше двох років як суддя. Суддею військового трибуналу може бути обраний громадянин СРСР, який досяг на день виборів 25 років, перебуває на дійсній військовій службі, має вищу юридичну освіту і військове звання офіцерського складу. Особа, яку вперше обирають суддею військового трибуналу, повинна здати кваліфікаційний екзамен. Народним засідателем може бути обраний громадянин СРСР, який досяг на день виборів 25 років, а народним засідателем військового трибуналу-громадянин СРСР, який перебуває на дійсній військовій службі.

Стаття 9 Закону СРСР «Про статус суддів в СРСР» від 04.08.1989 року визначає, що підбір кандидатів у судді здійснюють органи юстиції відповідно до вимог цього Закону на основі рекомендації і врахування думки трудових колективів, в яких працюють кандидати, що їх висувають, і висновку кваліфікаційної колегії суддів. Особи, яких вперше рекомендують кандидатами в судді, проходять професійну підготовку у випадках і порядку, що визначаються Міністерством юстиції СРСР. Представлення кандидатів у народні судді районних (міських) народних судів, судді крайових, обласних, міських судів, судів автономних областей, судів автономних округів, Верховних Судів автономних республік провадиться спільно Міністерством юстиції і Верховним Судом союзної республіки. Кандидати в судді Верховних Судів союзних республік представляються в порядку, встановленому законодавством союзних республік, з урахуванням думки Верховного Суду СРСР і Міністерства юстиції СРСР.

02.06.2016 року прийнято Закон України "Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя) №1401-VIІІ та новий Закон України "Про судоустрій і статус судців", які набрали чинності 30.09.2016 року

Правові засади організації судової влади та здійснення правосуддя в Україні, на момент виникнення спірних правовідносин, врегульовано Законом України "Про судоустрій і статус суддів" від 07 липня 2010 року № 2453-VI (далі - Закон № 2453-VI).

Позивач вийшов у відставку ще до прийняття Закону України "Про судоустрій і статус суддів" №1402-VIІІ, тому на нього не розповсюджуються норми цього закону та відповідно норми, якими внесено зміни до нього. А саме, Закон України "Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №2509-VIІІ від 12.07.2018 року», яким ст.137 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" №1402- VIІІ доповнено ч.2 такого змісту: «До стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді».

Як зазначено у статті 137 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" № 1402-VIII, до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; 2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України;3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу. До стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді (ч. 2 ст.137 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

Передбачені ч.2 ст.137 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" № 1402- VIII положення щодо зарахування (перерахунку) стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності) на посаді судді здійснюються з дати набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 12.07.2018 року №2509-VIII, тобто, з 05.08.2018 року. Враховуючи зазначене, суди видають накази про зарахування (перерахунок) стажу роботи на посаді судді з 05.08.2018 року. З даного приводу з роз`ясненням судам місцевим та апеляційним судам листами 05.11.2018 року №41783/0/9-18, №2664/0/2-18, №01-6757/18, №9рс-1112/18, №1-22433/18, №02/3878 Вища рада правосуддя, Верховний суд, Вища кваліфікаційна комісія суддів України, Рада судців України, Національна школа суддів України "Про зарахування (перерахунок) стажу роботи на посаді судді". Звернуто увагу, на те що при призначенні (обранні) суддів на посади вперше до кандидатів на посади суддів застосовувалися різні вимоги, які діяли на момент такого призначення.

Згідно із ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Роз`яснення вказаної норми наведено в рішенні Конституційного Суду України №1-рп/99 від 09.02.1999 року, зі змісту якого слідує, що ч. 1 ст. 58 Конституції України щодо дії нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Неприпустимість зворотної дії нормативно-правового акта полягає в тому, що запроваджені ним нові норми не можуть застосовуватись до правовідносин, які існували раніше.

Аналогічна позиція закріплена у постанові Верховного Суду від 14.11.2018 у справі №819/1550/16 ( провадження №К/9901/4564/17)

Крім того, відповідачем вказувалось у відзиві на позовну заяву про те, що зазначений спір було вирішено через судову систему, про що було винесено рішення Вінницьким окружним адміністративним судом 31.12.2010 року у справі №2а-4848/10/0270 та Вищим адміністративним судом 18.06.2014 року К/9991/23306/12. Отже, між ОСОБА_1 та управлінням з даного приводу було вирішено цей спір та винесено вищезазначене рішення.

Проте, суд зауважує, що підстави для звернення до суду з даним позовом відмінні від підстав зазначених у справі №2а-4848/10/0270 та Вищим адміністративним судом 18.06.2014 року К/9991/23306/12.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із статтею 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень та докази, надані позивачем, суд доходить висновку про те, що в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити повністю.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_1 )

відповідач - Шаргородське об`єднане управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Героїв Панфіловців, 222, м. Шаргород, 23500, )

Суддя підпис Крапівницька Н. Л.

Згідно з оригіналом Суддя

Секретар