Справа № 520/2653/19
Суддя: Єгупенко В.В.
Дата ухвалення: 2019-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.05.2019 р. № 520/2653/19

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Єгупенка В.В.,

розглянувши у письмовому провадженні у приміщенні Харківського окружного адміністративного суду адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Московського районного у місті Харкові відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області (м. Харків, вул. Валентинівська, 34), Харківського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області (, 61022, Харківська обл., місто Харків, вул. Сумська, будинок 61) про зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з вищевказаним адміністративним позовом, в якому просив зобов`язати Московський районний у місті Харкові відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного

територіального управління юстиції у Харківській області внести виправлення до актового запису про народження № 2670 від 13.08.2003, складеного Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області на ОСОБА_2 а саме: змінити власне ім`я народженого «ОСОБА_2» на «ОСОБА_2».

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 15.04.2019 до участі у справі було залучено Харківський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, як другого відповідача.

В судове засідання позивач та представники відповідача не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Позивачем 21.05.2019 до канцелярії суду подано клопотання про розгляд справи без його участі.

Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області подано клопотання про розгляд справи за відсутності його уповноваженого представника у зв`язку з великою завантаженістю.

Відповідно до ч.9 ст.205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про розгляд справи у письмовому провадженні.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи адміністративного позову, суд дійшов наступного.

Судовим розглядом встановлено, що 26 січня 2018 року Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області було видано свідоцтво про народження ОСОБА_2 , серії НОМЕР_1 , актовий запис № 2670 від 13.08.2003 (а.с.13).

17 січня 2019 року позивач звернувся до Московського районного у місті Харкові відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області із заявою про внесення змін до актового запису про народження неповнолітнього сина № 2670 від 13.08.2003, складеного Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області з «ОСОБА_2» на «ОСОБА_3», а саме6 змінити власне ім`я народженого з «ОСОБА_2» на « ОСОБА_3 ».

Згідно висновку Московського районного у місті Харкові відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області № 12/05-48 від 06.03.2019 позивачу відмовлено у внесенні змін до актового запису цивільного стану (а.с.12).

Вказані обставини стали підставою для звернення позивача до суду з даним адміністративним позовом.

Частиною 1 статті 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно частини 1 статті 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір. Публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Статтею 19 КАС України визначено перелік справ, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів. Так, згідно із пунктом 1 частини 1 вказаної статті, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» визначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 вказаного Кодексу).

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, зазвичай майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

Таким чином, участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий.

Як слідує з матеріалів справи, спірні правовідносини пов`язані з відмовою відповідача внести зміни до актового запису про народження дитини позивача через суперечність відповідних первинних документів та бажанням зафіксувати власне ім`я дитини ОСОБА_3, замість ОСОБА_2, що вказане в актовому записі.

Згідно з положеннями частини першої статті 49 Цивільного кодексу України актами цивільного стану є події та дії, які нерозривно пов`язані з фізичною особою і започатковують, змінюють, доповнюють або припиняють її можливість бути суб`єктом цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частини другої 49 Цивільного кодексу України - актом цивільного стану є, зокрема, народження фізичної особи

Аналогічні за змістом приписи закріплені у статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» № 2398-VI від 01.07.2010 року (далі - Закон №2398-VI).

Частиною першою статті 9 Закону №2398-VI встановлено, що державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи й офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті.

При цьому у відповідності до частини першої статті 22 Закону №2398-VI внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав. За наслідками перевірки зібраних документів орган державної реєстрації актів цивільного стану складає обґрунтований висновок про внесення змін до актового запису цивільного стану або про відмову в цьому. У разі відмови у внесенні змін до актового запису цивільного стану у висновку вказуються причини відмови та зазначається про можливість її оскарження в судовому порядку.

Порядок внесення змін до актових записів цивільного стану також регулюють Правила внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджені Наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 року № 96/5 (далі - Правила).

Згідно з пунктом 1.1 розділу І Правил - внесення змін до актових записів цивільного стану, які складено органами державної реєстрації актів цивільного стану України, проводиться районними, районними у містах, міськими (міст обласного значення), міськрайонними, міжрайонними відділами державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у випадках, передбачених чинним законодавством. У разі відмови у внесенні змін до актових записів цивільного стану у висновку відділу державної реєстрації актів цивільного стану вказуються причини відмови та зазначається про можливість оскарження його у судовому порядку.

Цей перелік не є вичерпним, оскільки суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом, у визначених законом випадках.

Відповідно до підпункту 2.13.1 пункту 2.13 Правил підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є, зокрема, рішення суду про встановлення неправильності в актовому записі цивільного стану.

У позовній заяві позивач, фактично, просить змінити власне ім`я дитини в акті цивільного стану (народження фізичної особи) та зобов`язати відповідача внести до нього зміни з огляду на наявність на це у нього права.

Суд зазначає, що у справах про оскарження відмови внести за заявою особи зміни до актового запису цивільного стану суд за правилами адміністративного судочинства вивчає наявність чи відсутність достатніх підстав для прийняття відповідного рішення, зокрема, перевіряє чи відповідні рішення прийняті на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також, чи прийняті вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення. Завдання адміністративного суду у таких справах полягає, насамперед, у перевірці додержання процедури розгляду та прийняття органом реєстрації актів цивільного стану відповідного рішення.

Адміністративний суд, розглядаючи такі справи, не вправі вийти за межі їх публічно-правових аспектів і встановлювати юридичні факти, що мають значення для внесення змін до актових записів цивільного стану.

Наведений у частині другій статті 16 Цивільного кодексу України перелік способів захисту цивільних прав та інтересів - не є вичерпним, так само, як у відповідності до частини третьої статті 270 Цивільного кодексу України - не є вичерпним і перелік особистих немайнових прав, які встановлені Конституцією України, Цивільним Кодексом України та іншим законом.

Позивач звернувся до суду для захисту права на забезпечення органом державної влади особистого немайнового права (частина перша статті 273 Цивільного кодексу України) на відображення достовірної інформації в актовому записі про народження, а не для оскарження відмови органу державної реєстрації актів цивільного стану щодо внесення змін до актового запису цивільного стану.

Відповідно до частини першої статті 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Позивачем не оскаржується висновок про внесення змін до актового запису цивільного стану від 06.03.2019, яким відмовлено в задоволенні заяви у зв`язку із розбіжностями в документах.

Вказана правова позиція узгоджується із постановами Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року по справі №425/2737/17 та від 23 січня 2019 року у справі №807/45/17, які в силу приписів частини 5 статті 242 КАС України та частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» враховуються судом під час вирішення наведеного спору.

У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, у пункті 23 рішення Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. Доводи скаржника зазначені в апеляційній скарзі та обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального та процесуального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді та не стосуються меж перегляду ухвали суду першої інстанції та стосуються порушень по суті заявленого позову до відповідача, який на думку апеляційного суду має бути розглянутий в межах цивільних правовідносин.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви №№29458/04, 29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики Суду термін «встановленим законом» у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, «що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом» (рішення у справі «Занд проти Австрії», заява №7360/76). У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. <…> фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом, «встановленим законом», національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Враховуючи викладене, з огляду на характер спірних правовідносин, які не належать до сфери публічно-правових відносин, оскільки регулюються нормами цивільного законодавства, заявлені позовні вимоги підлягають розгляду в порядку цивільного процесуального судочинства, а вирішення заявленого спору із відповідними позовними вимогами не належить до компетенції адміністративних судів, яка встановлена статтею 19 КАС України.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету. Ухвала суду про закриття провадження у справі може бути оскаржена (ч.2 ст.238 КАС України).

За правилами ч.1 ст.239 КАС України суд роз`яснює позивачеві, що даний спір належить розглядати за правилами цивільного судочинства.

Керуючись ст.ст. 5-10, 19, 238, 248, 256 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Московського районного у місті Харкові відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області (м. Харків, вул. Валентинівська, 34), Харківського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області (, 61022, Харківська обл., місто Харків, вул. Сумська, будинок 61) про зобов`язання вчинити певні дії - закрити.

Роз`яснити позивачу, що розгляд заявлених позовних вимог належить до юрисдикції місцевого загального суду в порядку цивільного судочинства.

Роз`яснити позивачу, що у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Зобов`язати Управління державної казначейської служби України в Основ?янському районі м. Харкова повернути ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім гривень 40 копійок), сплачений за квитанцією № 0.0..1 від 19.03.2019; р/р отримувача 4012; код отримувача: 37999628; МФО отримувача: 899998.

Оригінал квитанції № 0.0..1 від 19.03.2019 повернути позивачу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.В. Єгупенко