Справа № 1340/6180/18
Суддя: Лунь Зоряна Іванівна
Дата ухвалення: 2019-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

справа №1340/6180/18

17 травня 2019 року

зал судових засідань № 10

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Лунь З.І.,

секретар судового засідання Магиревич Ю.Д.,

за участю:

представника позивача Копцюх Н.Р.,

представника відповідача Андріїва М.В.,

розглянув у судовому засіданні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Мобіжук» до Головного управління ДФС у Львівській області про скасування податкового повідомлення-рішення.

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Мобіжук» (місцезнаходження: 79041, м.Львів, вул.Кульпарківська, 59) звернулося до суду з позовом до Головного управління ДФС у Львівській області (місцезнаходження: 79003, м. Львів, вул. Стрийська, 35), в якому просить суд скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача від 30.11.2018 №.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що висновки в акті «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки ТзОВ «Мобіжук» по взаємовідносинах із ПП «Юнісвіт» ( ) за період липень 2018року, містять відомості щодо виявлених порушень, факт існування яких не підтверджений належними засобами доказування та допустими доказами, а оскаржуване податкове повідомлення-рішення винесене всупереч законодавству, що регулює спірні правовідносини.

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Відзив обґрунтований тим, що спірне податкове повідомлення-рішення винесене з дотриманням вимог чинного законодавства України, позаяк оскаржуване податкове повідомлення - рішення прийняте за результатами перевірки, що оформлена актом в процесі проведення якої встановлено не підтвердження факту купівлі-продажу товарів ПП «Юнісвіт».

Представник позивача подав суду відповідь на відзив, в якому зазначив, що доводи контролюючого органу про нереальність операцій з придбання ТзОВ «Мобіжук» товару та завищення податкового кредиту за липень 2018року у сумі 107183,00грн. ґрунтуються на припущеннях та не підтверджені належними та допустимими доказами.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позові, просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив з підстав, викладених у письмовому відзиві на позовну заяву, просив суд в задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши вступне слово представників сторін, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити повністю, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ТзОВ «Мобіжук» зареєстроване 23.05.2011 виконавчим комітетом Львівської міської ради, свідоцтво про державну реєстрацію від 23.05.2011 №0025609, , що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.47).

Місцезнаходження платника податків: 79000 , м.Львів, вул.Кульпарківська, 59.

У період, який перевірявся, позивач був платником: податку на доходи фізичних осіб, податку по військовому зборі, податку на прибуток приватних підприємств, податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів, єдиному соціальному внеску.

Основні види діяльності за КВЕД: 46.19 Діяльність посередників у торгівлі товарами широкого асортименту; 46.51 Оптова торгівля комп`ютерами, периферійним устаткуванням і програмним забезпеченням; 77.33 Надання в оренду офісних машин і устаткування, у тому числі комп`ютери; 82.19 Фотокопіювання, підготування документів та інша спеціалізована допоміжна офісна діяльність; 82.99 Надання інших допоміжних комерційних послуг, н. в. і. у.; 95.11 Ремонт комп`ютерів і периферійного устаткування; 95.12 Ремонт обладнання зв`язку; 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля (основний); 47.19 Інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах; 47.42 Роздрібна торгівля телекомунікаційним устаткуванням у спеціалізованих магазинах; 47.79 Роздрібна торгівля уживаними товарами в магазинах; 47.91 Роздрібна торгівля, що здійснюється фірмами поштового замовлення або через мережу Інтернет; 47.99 Інші види роздрібної торгівлі поза магазинами; 52.29 Інша допоміжна діяльність у сфері транспорту; 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна; 73.20 Дослідження кон`юнктури ринку та виявлення громадської думки.

На підставі направлення, виданого ГУ ДФС у Львівській області від 01.11.2018 №10254 згідно з п.п. 16.1.5, п.п. 16.1.7 п.16.1 ст. 16; п.п 20.1.2 п. 20.1 ст.20; п.п. 73.3 ст. 73; п.п. 78.1.1. п. 78.1 ст. 78, п.82.2 ст.82 Податкового кодексу України та наказу ГУ ДФС у Львівській області від 01.11.2018 №6405, проведена позапланова виїзна документальна перевірка ТзОВ «Мобіжук» з питань проведення взаємовідносин із ПП «Юнісвіт» ( ) за період липень 2018року.

За результатами перевірки складено акт від 14.11.2018 №2680/13-01-14-14/37741113 «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки ТзОВ «Мобіжук» (а.с.14-28).

В акті перевірки зазначено про порушення позивачем п. 198.1, п. 198.2, п.198.3 ст.198, п.200.1 ст.200 Податкового кодексу України, що, в свою чергу, призвело до заниження суми податкового зобов`язання з податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету у сумі 107183,00грн. за серпень 2018року.

Таких висновків відповідач дійшов, аналізуючи господарські відносини позивача з ПП «Юнісвіт».

На підставі акта перевірки ГУ ДФС у Львівській області винесено податкове повідомлення-рішення від 30.11.2018 №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість за основним платежем у сумі 107183,00грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями у сумі 53592,00грн.(а.с.11).

Не погоджуючись із вказаним податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з такого.

Згідно з підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно з підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно з пунктом 198.1 статті 198 Податкового кодексу України, до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України передбачено, що датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

За правилами пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У відповідності до пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку, що податковий кредит для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість має бути фактично здійснений та підтверджений належним чином оформленими первинними документами, що відображають реальність здійснення господарської операції.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Так, в розумінні статті 1 Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Аналіз вказаної норми дає підстави вважати, що первинний документ згідно з визначенням містить дві обов`язкові ознаки: він має містити відомості про господарську операцію і підтверджувати її реальне (фактичне) здійснення.

Господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства (ст. 1 Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»).

За змістом статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» податкова звітність ґрунтується на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до абз. 2 п. 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 №168/704, господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

Так, господарські операції для визначення податкового кредиту мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Отже, проведення будь-якої господарської операції підприємства фіксується та підтверджується первинними документами, на підставі яких ведеться бухгалтерський облік.

З врахуванням вказаної позиції суд досліджує обставини щодо реальності господарських операцій позивача з контрагентом - взаємовідносин із ПП «Юнісвіт».

Суд встановив, що між ПП «Юнісвіт» (постачальник) та ТзОВ «Мобіжук» (покупець) укладено договір поставки №27.06/18 від 27.06.2018, відповідно до якого постачальник зобов`язується передати (поставити) у замовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товару, а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар і сплатити за нього певну суму(а.с.29-32).

Договір підписаний сторонами та скріплений печатками, відповідно до вимог ст.ст.203, 204, 207, 208, 655, 656 Цивільного кодексу України з дотриманням усіх істотних умов.

Відповідно до п.2.1 Договору поставка товару здійснюється на склад покупця (позивача), який розташований за адресою: м.Київ, вул. Електотехнічна, 45.

Відповідно до п.2.2 Договору сторони вправі на протязі дії цього договору змінювати базис поставки конкретної партії товару, що постачається постачальником за цим договором. В залежності від визначення місця та умов поставки-склад покупця, або інше місце, визначене сторонами, постачальник має право відповідно зменшувати або збільшувати вартість товару на суму вартості доставки до пункту поставки.

На виконання договору поставки від 27.06.2018 № 27.06/18 ПП «Юнісвіт» (Постачальник) передало ТзОВ «Мобіжук» (Покупець) товари - мобільні телефони у кількості 200 шт. товари, придбані на підставі видаткової накладної №1 від 09.07.2018.

Постачальником по факту поставки виписано податкову накладну №3 від 09.07.2018, яку зареєстровано 19.07.2018 в ЄРПН за №. Суми ПДВ по вказаній податковій накладній ПП «Юнісвіт» включено до складу податкового кредиту за період серпень 2018р., що відповідає даним додатку 5 до податкової декларації з податку на додану вартість з період серпень 2018р.

Транспортування товарів від ПП «Юнісвіт» до ТзОВ «Мобіжук» здійснювалося транспортним засобом, орендованим продавцем у ОСОБА_1 за договором оренди автомобіля від 28.12.2016 та відповідно до посадової інструкції від 16.06.2016 ОСОБА_1 (а.с.36-43)

На підтвердження виконання вказаного договору позивач надав усі первинні документи, а саме:

-рахунок на оплату товару №1 від 09.07.2018 на суму 643099,20грн(а.с.33);

- платіжне доручення №8554 від 11.07.2018 про оплату товару на суму 643099,20грн(а.с.34);

- видаткову накладну №1 від 09.07.2018 (а.с.35);

-податкову накладну від 09.07.2018 №3(а.с.44);

-квитанцію про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних від 19.07.2018 в ЄРПН зареєстровано за № (а.с.45);

-товарно транспортну-накладну №Р1 від 09.07.2018(а.с.36-37);

- оборотно -сальдові відомості картки рахунку 6851 за ІІІ квартал 2018року(а.с.38-39);

- договір оренди автомобіля зареєстрований у реєстрі за №1547 від 28.12.2016, укладеного між ОСОБА_1(Орендавець) та ТзОВ «Мобіжук»(Орендар) щодо передачі в тимчасове платне користування автомобіля марки NISSAN NOTE, тип загальний легковий універсал-В, 2006року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 ( а.с.40-41);

-витяг з наказу №257к про прийняття на роботу у ТзОВ «Мобіжук» ОСОБА_1 на посаду менеджера з питань регіонального розвитку у м.Біла Церква(а.с.73);

-чеки ТзОВ «Мобіжук» продажу реалізації (а.с.77-261);

- акт прийому передачі автомобіля до договору оренди автомобіля (а.с.42).

Вказана податкова накладна не мають жодних недоліків та порядок їх заповнення відповідає діючому законодавству.

Оплата за проданий товар підтверджується оборотно-сальдовими відомостями та визнається сторонами.

Крім того, позивачем надано товарно-транспортну накладну, що свідчать про перевезення товару від продавця до покупця.

Вказана товарно - транспортна накладна надавалися податковому органу під час проведення перевірки, однак відповідач зазначає, що даний документ є «дефектним», а відповідні операції по ньому не здійснювались, оскільки ОСОБА_1 є працівником позивача і згідно з поданим податковим розрахунком сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платника податків, і сум утриманого з них податку (форма №1-ДФ) ТзОВ «Мобіжук» нараховано на її користь сума доходу з ознакою « 101» (заробітна плата) та ознакою « 106» (надання майна в лізинг, оренду або суборенду). Виплата доходів із іншими ознаками відсутня.

Проте, суд зазначає, що відповідно до посадової інструкції менеджера з питань регіонального розвитку ОСОБА_1 від 16.06.2016 №257к (а.с.73-76), в її обов`язки входило за виробничої необхідності та за вказівкою безпосереднього керівника чи директора підприємства здійснювати доставку товару оптовим покупцям та доставку товару від Постачальників власним транспортним засобом. Тому інших доходів даній особі не нараховувалось і не виплачувалось.

Товар отриманий працівником ТзОВ «Мобіжук» ОСОБА_1 та відповідно до товарно-транспортної накладної доставлений на склад, орендований позивачем за адресою: м. Київ, вул. Електротехнічна, 45, де був прийнятий старшим комірником ОСОБА_2 .

Оплата за придбаний товар відбувалася шляхом перерахування коштів на рахунок постачальника, що підтверджується платіжним дорученням № 8584 від 11.07.2018.

Придбаний ТзОВ Мобіжук» товар в подальшому був реалізований іншим покупцям - споживачам у власній мережі магазинів ТМ ЖЖУК (а.с77-261).

Як вже встановлено судом, позивачем, на виконання укладеного договору із вказаним контрагентом, була виписана видаткова накладна, здійснена оплата за поставлений товар, позивачем надані належні докази, що підтверджують оприбуткування цього товару на підприємстві позивача та його подальшого використання позивачем в межах здійснення його господарської діяльності з метою отримання прибутку.

Таким чином, позивач надав усі первинні бухгалтерські документи, складання яких передбачено умовами відповідних договорів на підтвердження фактичного виконання сторонами їх умов. У висновках акта перевірки не міститься будь-яких застережень щодо невідповідності документів вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Суд також зазначає, що перевіркою не встановлено, що здійснені позивачем господарські операції з контрагентом суперечать (є нетиповими) видам діяльності позивача або є збитковими.

При цьому, суд не бере до уваги покликання ГУ ДФС у Львівській області на окремі неточності в наданих позивачем документах, оскільки такі неточності не є суттєвими у сукупності, не тягнуть за собою недійсність таких документів, а тому не можуть свідчити про безтоварність господарських операцій, які ними підтверджуються. Натомість оцінка здійсненим господарським операціям повинна даватись на підставі комплексного всебічного аналізу матеріалів справи та фактичних обставин.

Оцінюючи доводи сторін, суд робить висновки, що документи та інші дані, що спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції - умов перевезення, зберігання товарів, змісту послуг, що надаються тощо. При цьому сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце.

Жодного належного доказу того, що договори були укладені без мети їх здійснення перевіряючими не зазначено в акті перевірки, а також не зазначено представником ДПІ як суб`єктом владних повноважень, який відповідно до ст.77 КАС України повинен довести правомірність своїх рішень в запереченнях на позов.

Враховуючи, що спірні господарські операції здійснені позивачем з метою подальшого їх використання в оподаткованих операціях у межах своєї господарської діяльності, спричинили реальну зміну його майнового стану, а також наявні в матеріалах справи документи бухгалтерського та податкового обліку є достатніми, належними та допустимими доказами для підтвердження реальності здійснення господарських операції з вищезазначеним контрагентом позивача, суд погоджується з доводами позивача про протиправність прийняття відповідачем оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Таким чином, суд дійшов висновку, що податкове повідомлення-рішення № від 30.11.2018, прийняте відповідачем, є протиправним та підлягає скасуванню.

Судові витрати відповідно до ст. 139 КАС України підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління ДФС у Львівській області .

Керуючись ст.ст. 242-246, 250, 257-262 КАС України, суд, -

в и р і ш и в :

адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Львівській області № від 30.11.2018.

Стягнути з Головного управління ДФС у Львівській області (місцезнаходження: 79003, м. Львів, вул. Стрийська, 35, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Мобіжук» (місцезнаходження: 79041, м.Львів, вул.Кульпарківська, 59, ) судовий збір в сумі 2411 (дві тисячі чотириста одинадцять)грн.64коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду із урахуванням п.п 15.5 п.5 розділу VII Перехідних положень КАС України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 22.05.2019.

Суддя Лунь З.І.