Справа № 753/14108/17
Суддя: Ісаєнко Юлія Анатоліївна
Дата ухвалення: 2019-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Ісаєнко Ю.А.,

суддів: Лічевецького І.О., Земляної Г.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.11.2018 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України про зобов`язання вчинити дії по стягненню компенсації у зв`язку з інвалідністю працівника міліції,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства внутрішніх справ України про зобов`язання виплатити компенсацію у зв`язку з отриманою інвалідністю згідно ст. 23 Закону України «Про міліцію».

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.11.2018 в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, апелянтом подано апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позов.

Доводи апелянта, зокрема, обґрунтовані тим, що суд першої інстанції протиправно відмовив у виплаті одноразової грошової допомоги, вийшовши за межі позову, замість того, щоб винести обґрунтоване рішення стосовно компенсаційних виплат.

Справа розглянута у порядку письмового провадження відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Згідно з ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ України з квітня 1993 року по грудень 2005 року та був звільнений із посади провідного інженера військового представництва 2-ї категорії у м. Донецьку при Департаменті ресурсного забезпечення Міністерства внутрішніх справ України. ОСОБА_1 звільнено з органів внутрішніх справ у відставку через хворобу, на підставі п. 65 «б» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

На підставі свідоцтва про хворобу, 23.03.2006 МСЕК встановлено позивачу тимчасово III групу інвалідності, а з квітня 2007 року III групу інвалідності було встановлено довічно.

13.12.2010 ОСОБА_1 встановлено II групу інвалідності довічно.

Відповідно до наказу Міністерства внутрішніх справ України № 334 о/с від 25.06.2004 позивач був відряджений до Спеціального миротворчого центру НАВСУ з посади головного спеціаліста групи медичного та продовольчого забезпечення відділу речового забезпечення Департаменту ресурсного забезпечення МВС. Після закінчення терміну проходження служби в Місії ООН, на підставі наказу МВС від 05.08.2005 № 603 о/с з 24.06.2005 ОСОБА_1 продовжив службу в зазначеному Департаменті.

У період з 24.06.2004 по 24.06.2005 позивач проходив службу у складі Спеціального миротворчого підрозділу МВС України в Косово, Спеціального миротворчого центру - відповідно до Закону України «Про участь України в міжнародних миротворчих операціях» № 163-XIV.

Відповідно до свідоцтва про хворобу № 13 від 26.01.2006 військово-лікарською комісією встановлено діагнози захворювань ОСОБА_1 та визначено причинний зв`язок цих захворювань, а саме, що вказані у цьому свідоцтві захворювання, пов`язані з участю в бойових діях при виконанні обов`язків військової служби.

На підставі свідоцтва про хворобу № 13 від 26.01.2006 МСЕК 23.03.2006 встановила ОСОБА_1 . III групу інвалідності.

08.08.2006 ОСОБА_1 отримав страхову виплату в HACK «Оранта» за державним обов`язковим особистим страхуванням працівників органів внутрішніх справ, у розмірі 4250,00 грн.

За результатами повторного огляду МСЕК, 13.12.2010 ОСОБА_1 встановлено II групу інвалідності довічно.

Так, 11.11.2015 позивач звертався до відповідача із заявами про виплату одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, податкової міліції, затвердженого відповідною Постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.2007 № 707, за результатами розгляду яких, листом №15/5-К-627 від 30.11.2015 відповідач повідомив, що оскільки йому 13.12.2010 встановлено другу групу інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з участю в бойових діях при виконанні обов`язків військової служби, підстави для виплати одноразової грошової допомоги відповідно до вищезазначеної постанови відсутні, тому як працівник міліції може пред`являти до МВС вимоги щодо виплати грошової допомоги протягом трьох років з дня настання події, що дає право на отримання такої допомоги.

Не погоджуючись з даним рішенням відповідача, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом. Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 29.08.2017 у справі № 753/967/16-а у задоволенні позову відмовлено. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.08.2017 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а постанову Дарницького районного суду м. Києва від 29.08.2017 без змін.

Судом апеляційної інстанції у мотивувальній частині постанови зазначено, що позивачем заявлено позовну вимогу про стягнення з Міністерства внутрішніх справ України суми одноразової грошової допомоги, проте Міністерство внутрішніх справ України є лише розпорядником грошових коштів в межах відповідних бюджетних асигнувань, позивачем вимог щодо визнання зазначеного рішення про відмову у виплаті одноразової грошової допомоги протиправним та зобов`язання здійснити її виплату не заявлялось, у зв`язку з чим колегія суддів дійшла висновку, що ним невірно обрано спосіб порушеного права.

Також, позивач у грудні 2016 року звернувся до відповідача із заявою про виплату йому компенсації згідно постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Положення про порядок виплати компенсаційних сум військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, які стали інвалідами, членам сімей військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, які загинули під час виконання обов`язків військової служби чи служби в органах внутрішніх справ у складі національного контингенту чи національного персоналу, а також в інших окремих випадках» від 05.05.1994 № 290.

Листом від 26.12.2016 № 15/5-К-2208 позивачу відмовлено у виплаті компенсації з тих підстав, що вказаною постановою не передбачено виплату компенсаційної суми у випадку установлення інвалідності від захворювання.

Не погоджуючись з даним рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з позовом про зобов`язання відповідача підготувати та надати до Пенсійного органу всі необхідні документи для виплати компенсації відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Положення про порядок виплати компенсаційних сум військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, які стали інвалідами, членам сімей військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, які загинули під час виконання обов`язків військової служби чи служби в органах внутрішніх справ у складі національного контингенту чи національного персоналу, а також в інших окремих випадках» від 05.05.1994 № 290, у зв`язку з отриманою інвалідністю.

Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 19.04.2017 у справі № 753/645/17 у задоволенні адміністративного позову відмовлено. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 06.04.2017 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дарницького районного суду м. Києва від 19.04.2017 у справі №753/645/17 задоволено частково, постанову Дарницького районного суду м. Києва від 19.04.2017 скасовано та прийнято нову постанову про часткове задоволення позову, а саме зобов`язано Міністерство внутрішніх справ України розглянути питання щодо призначення та виплати ОСОБА_1 компенсаційних сум відповідно до Положення про порядок виплати компенсаційних сум військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, які стали інвалідами, членам сімей військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, які загинули під час виконання обов`язків військової служби чи служби в органах внутрішніх справ у складі національного контингенту чи національного персоналу, а також в інших окремих випадках, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 05.05.1994 № 290, в разі встановлення інвалідності під час виконання обов`язків військової служби чи служби в органах внутрішніх справ у складі національного контингенту чи національного персоналу. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Надалі, на виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 06.06.2017 у справі № 753/645/17 Міністерством внутрішніх справ України складено висновок від 26.04.2018, яким прийнято рішення відмовити ОСОБА_1 в призначенні та виплаті компенсаційних сум відповідно до Положення про порядок виплати компенсаційних сум військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, які стали інвалідами, членам сімей військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, які загинули під час виконання обов`язків військової служби чи служби в органах внутрішніх справ у складі національного контингенту чи національного персоналу, а також в інших окремих випадках, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.05.1994 № 290 за рахунок бюджетних коштів, передбачених на утримання МВС України.

Позивач звернувся до суду з даним позовом про зобов`язання Міністерство внутрішніх справ України виплатити компенсацію у зв`язку з отриманою інвалідністю згідно ст. 23 Закону України «Про міліцію».

Суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позовних вимог, виходив з того, що Положенням про порядок виплати компенсаційних сум військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, які стали інвалідами, членам сімей військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, які загинули під час виконання обов`язків військової служби чи служби в органах внутрішніх справ у складі національного контингенту чи національного персоналу, а також в інших окремих випадках, виплату компенсаційної суми у випадку встановлення інвалідності від захворювання не передбачено.

Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ч. 6 ст. 23 Закону України «Про міліцію» № 565-XII від 20.12.1990 (Закон № 565-XII), в чинній на час встановлення позивачу інвалідності редакції, у разі каліцтва, заподіяного працівникові міліції при виконанні службових обов`язків, а також інвалідності, що настала у період проходження служби або не пізніш як через 3 місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце у період проходження служби, йому виплачується одноразова допомога в розмірі від трирічного до п`ятирічного грошового утримання (залежно від ступеня втрати працездатності) і призначається пенсія по інвалідності.

З 07.11.2015 набрав чинності Закон України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII (надалі - Закон № 580-VIII), згідно з пунктом 5 Прикінцевих та перехідних положень якого, визнано таким, що втратив чинність Закон України «Про міліцію».

Відповідно до пункту 15 Розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VIII, право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України «Про міліцію», зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію».

Постановою Кабінету Міністрів України № 290 від 05.05.1994 затверджено Положення про порядок виплати компенсаційних сум військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, які стали інвалідами, членам сімей військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, які загинули під час виконання обов`язків військової служби чи служби в органах внутрішніх справ у складі національного контингенту чи національного персоналу, а також в інших окремих випадках.

Приписами п. 5 Положення передбачено, що компенсаційні суми виплачуються в разі: встановлення інвалідності в межах трьох років з дня поранення, контузії, травми або каліцтва, одержаних під час виконання обов`язків військової служби чи служби в органах внутрішніх справ у складі національного контингенту чи національного персоналу; загибелі військовослужбовця, особи рядового і начальницького складу в період виконання обов`язків військової служби чи служби в органах внутрішніх справ у складі національного контингенту чи національного персоналу або його смерті протягом трьох років внаслідок одержаних в період цієї служби поранення, контузії, травми або каліцтва; надходження від Секретаріату ООН коштів для забезпечення виплати компенсаційних сум в інших окремих випадках, які визначаються Організацією Об`єднаних Націй відповідно до резолюцій Генеральної Асамблеї ООН.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на п. 8 Положення, яким передбачено, що пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, які стали інвалідами, а також членів сімей військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, які загинули під час виконання обов`язків військової служби чи служби в органах внутрішніх справ у складі національного контингенту чи національного персоналу, і надання їм пільг здійснюється в порядку, визначеному Законами України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» і «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». При цьому будь-яка виплата страхових сум за державним обов`язковим особистим страхуванням, допомог та компенсацій у зв`язку з втратою працездатності, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я не провадиться.

Отже, оскільки згідно свідоцтва про хворобу № 13 від 26.01.2006, захворювання позивача пов`язане з участю в бойових діях при виконанні обов`язків військової служби, а доказів іншого позивачем не надано, то суд першої інстанції вірно вказав, що зазначеним Положенням виплату компенсаційної суми у випадку встановлення інвалідності від захворювання не передбачено.

В частині доводів апелянта про вихід судом першої інстанції за межі позовних вимог та дослідження питання виплати одноразової грошової допомоги, що не є тотожним з компенсаційними виплатами, колегія суддів вказує на необґрунтованість таких аргументів апелянта, з огляду на таке.

Суд першої інстанції вказав, що в контексті даного спору, слід врахувати, що порядок виплати одноразової грошової допомоги працівникам міліції, відповідно до ст. 23 Закону України «Про міліцію» визначено постановою Кабінету Міністрів України № 707 від 12.05.2007 «Про затвердження Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, податкової міліції», проте абз. 2 п. 2 постанови Кабінету Міністрів України № 707 від 12.05.2007 передбачено, що дія затвердженого цією постановою Порядку не поширюється на осіб, які брали участь у міжнародних операціях з підтримання миру і безпеки, що також свідчить про безпідставність позовних вимог.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що з урахуванням п. 8 Положення, яким зокрема передбачено, що будь-яка виплата страхових сум за державним обов`язковим особистим страхуванням, допомог та компенсацій у зв`язку з втратою працездатності, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я не провадиться, підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Жодних інших мотивованих доводів з посиланням на положення нормативно-правових актів, які б свідчили про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, апеляційна скарга не містить.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 242, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.11.2018 - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Головуючий суддя Ю.А. Ісаєнко

Суддя І.О. Лічевецький

Суддя Г.В. Земляна