Справа № 620/600/19
Суддя: Бєлова Людмила Василівна
Дата ухвалення: 2019-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/600/19 Суддя (судді) першої інстанції: Баргаміна Н.М.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого: Бєлової Л.В.
суддів: Ганечко О.М.,
Аліменка В.О.

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2019 року (справу розглянуто в порядку спрощеного провадження) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2019 року позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом, у якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не проведення з позивачем повного розрахунку при звільненні;
- стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 23.06.2018 по 23.11.2018 в сумі 99761,20 грн.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2019 року у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.
Не погоджуючись з таким рішенням суду, позивачем подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, а висновки, викладені в оскаржуваному рішенні, не відповідають обставинам справи.
15 травня 2019 року до Шостого апеляційного адміністративного суду надійшов відзив Військової частини НОМЕР_1 , в якому відповідач підтримує рішення суду першої інстанції.
Відповідно до ст. 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 проходив військову службу в Збройних Силах України у Військовій частині НОМЕР_1 на посаді начальника управління персоналу заступника начальника штабу управління оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Сухопутних військ Збройних Сил України.
Наказом Міністра оборони України (по особовому складу) від 07.06.2018 № 339 позивача звільнено з військової служби у запас відповідно до пункту «б» частини шостої статті 26 з урахуванням вимог частини восьмої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (а.с. 10).
Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 22.06.2018 № 164 позивача, було виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення з 22.06.2018 (а.с. 11).
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 06.11.2018 у справі № 2540/2692/18 залишено без змін рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 14.08.2018, яким у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , зокрема, зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 22.06.2018 (а.с. 13-14).
На виконання вищевказаного рішення Чернігівського окружного адміністративного суду Військовою частиною НОМЕР_1 було перераховано позивачу 5046,53 грн. індексації за 2016-2018 роки, що підтверджується розрахунково-платіжною відомістю № 11/16 та платіжним дорученням № 1340 від 22.11.2018 (а.с. 49, 51).
Позивач, вважаючи що він має право на виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, звернувся з даним адміністративним позовом до суду.
Суд першої інстанції у задоволенні адміністративного позову відмовив та зазначив, що стаття 117 Кодексу законів про працю України не розповсюджується на правовідносини, що виникають у порядку виконання судового рішення про присудження виплати заробітної плати.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Згідно зі ст.116 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України ), при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.
За приписами ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Системний аналіз вищенаведених норм вказує на те, що передбачений ч.1 ст.117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України, при цьому визначальною є така обставина, як невиплата належних працівникові на час звільнення сум саме з вини власника або уповноваженого ним органу.
Стаття 117 КЗпП України не розповсюджується на правовідносини, що виникають у порядку виконання судового рішення про присудження виплати заробітної плати.
Така позиція суду узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 27 червня 2018 року у справі № 810/1543/17, а також із судовою практикою Європейського Суду з прав людини, яка підлягає застосуванню згідно з частиною другою статті 8 КАС України. Зокрема, рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Меньшакова проти України» від 08.04.2010 року передбачено, що компенсація за затримку виплати заробітної плати відповідно до статті 117 КЗпП України може вимагатись лише за період до присудження заборгованості із заробітної плати. З прийняттям судових рішень статті 116 та 117 КЗпП України більше не застосовуються, а зобов`язання колишніх роботодавців виплатити заборгованість із заробітної плати та компенсацію замінюється на зобов`язання виконати судові рішення на користь позивача, що не регулюється матеріальними нормами трудового права. Таким чином, немає обґрунтованих підстав стверджувати, що ці положення передбачають право на отримання компенсації за затримку виплати заробітної плати, що мала місце після того, як її сума була встановлена судом.
Отже, зобов`язання нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення в судовому порядку не тягне за собою обов`язку про нарахування і виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість вимог позивача про стягнення на його користь середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 23.06.2018 по 23.11.2018 в сумі 99761,20 грн. в розумінні статті 117 Кодексу законів про працю України.
Колегія суддів відхиляє посилання апелянта на правову позицію Верховного Суду, оскільки у відповідних постановах, наведених позивачем, мали місце інші фактичні обставини.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, викладені в рішенні Чернігівського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2019 року та не можуть бути підставою для його скасування.
Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України та судову практику, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та стягнення заборгованості.
Згідно з положеннями ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до вимог ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, обставини справи встановлено повно та досліджено всебічно.
Заслухавши доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Керуючись ст. 243, 315, 316, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2019 року залишити без задоволення.
Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2019 року залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків передбачених п. 2 ч. 5ст.328 КАС України.
Повний текст виготовлено 21.05.2019.

Головуючий суддя Л.В. Бєлова

Судді О.М. Ганечко,

В.О. Аліменко