Справа № 160/2349/19
Суддя: Прудник Сергій Володимирович
Дата ухвалення: 2019-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УХВАЛА
23 травня 2019 р.Справа №160/2349/19
Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Прудник Сергій Володимирович, перевіривши заяву про забезпечення позову Первинної профспілкової організації Всеукраїнської профспілки працівників науки, виробництва та фінансів публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг", подану адвокатом Балюрою Андрієм Станіславовичем у справі за позовною заявою Первинної профспілкової організації Всеукраїнської профспілки працівників науки, виробництва та фінансів публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг" до Головного управління Дежпраці у Дніпропетровській області про визнання незаконними та скасування постанов, припису, -
У березні 2019 року Первинна профспілкова організація Всеукраїнської профспілки працівників науки, виробництва та фінансів ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" звернулася до суду із позовною заявою до Головного управління Дежпраці у Дніпропетровській області, в якій просила суд:
визнати протиправними та скасувати:
- постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ДН2216/263/АВ/ІП-ФС/16 від 03.01.2019р., згідно з якою на позивача накладено штрафу сумі 3723,00 грн.;
- припис про усунення виявлених порушень №ДН2216/236/АВ/П від 13.12.2018року, винесений головним державним інспектором Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області Харченко Маргаритою Броніславівною.
В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що акт інспекційного відвідування №ДН2216/263/АВ від 11.12.2018р., на підставі якого винесено оскаржувані постанови та припис є таким, що не відповідає дійсним обставинам справи. Отже, позивач вважає, що оскаржувані постанови та припис є протиправними та такими, що підлягають скасуванню.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.04.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду, та відкрито провадження в адміністративній справі. Розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.04.2019 року у задоволенні заяви про забезпечення позову виконуючого обов`язки голови профкому Первинної профспілкової організації Всеукраїнської профспілки працівників науки, виробництва та фінансів публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг" Струкова С.М. про забезпечення позову у справі № 160/2349/19 відмовлено повністю.
Відповідно до частини 1 статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України, заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.
Суд вважає за можливе розглянути клопотання позивача про забезпечення позову без повідомлення учасників справи.
Дослідивши матеріали справи, суд робить висновок про необхідність вжиття заходів забезпечення позову з огляду на таке.
Суд зауважує, що забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання судового рішення в разі задоволення позовних вимог. При цьому, інститут забезпечення позову в адміністративному судочинстві є елементом права на судовий захист і спрямований на те, щоб не допустити незворотності певних наслідків відповідних дій щодо відновлення порушеного права. Забезпечення позову є складовою комплексу заходів, спрямованих на охорону публічно-правового та матеріально-правового інтересу в адміністративному судочинстві, а також однією з гарантій реального виконання можливого позитивного для особи рішення.
Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 151 КАС України позов може бути забезпечено: 1)зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; 4)забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.
Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.
В свою чергу, суд зауважує, що зупинення дії рішення суб`єкта владних повноважень як один із способів забезпечення адміністративного позову полягає в тому, що на час дії цього способу забезпечення позову положення зупиненого акта не застосовуються (не реалізуються).
Суд, при розгляді клопотання про забезпечення позову повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з передбачених ст.150 КАС України обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти; врахувати пов`язаність заходів щодо забезпечення позову з його предметом, співмірність таких заходів заявленим позовним вимогам і відповідності виду забезпечення позову позовним вимогам.
Згідно з абз.2 п. 17 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 06.03.2008р. N 2 «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ», в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також вказати ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.
Таким чином інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів позивача в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі. При цьому заходи забезпечення позову можуть вживатися виключно у випадку наявності очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або у випадку, коли захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також якщо очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.
З матеріалів справи встановлено, що підставою звернення із позовом до суду стало винесення Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області на підставі акта інспекційного відвідування № ДН2216/263/АВ від 11.12.2018 року постанов про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ДН2216/263/АВ-ФС/15 від 03.01.2019 року у сумі 11 169 грн. та №ДН2216/263/АВ/ІП-ФС/16 від 03.01.2019 року у сумі 3723 грн.
Оскаржувані постанови прийняті відповідачем відповідно до Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 №509, (далі - Порядок №509) відповідно до п.9 якого штраф сплачується протягом одного місяця з дня прийняття постанови про його накладення, про що суб`єкт господарювання або роботодавець повідомляють уповноваженій посадовій особі, яка склала постанову про накладення штрафу.
Згідно з п.10 Порядку №509 постанова про накладення штрафу може бути оскаржена у судовому порядку.
Водночас, пунктом 11 Порядку №509 встановлено, що не сплачені у добровільному порядку штрафи стягуються органами державної виконавчої служби (щодо штрафів, передбачених частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України).
Постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ДН2216/263/АВ-ФС/15 від 03.01.2019 року у сумі 11 169 грн. та №ДН2216/263/АВ/ІП-ФС/16 від 03.01.2019 року у сумі 3723 грн. прийняті на підставі абзаців 3 та 8 частини 2 статті 265 Кодексу законів про працю України відповідно, якими встановлено, що юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі: порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівникам, інших виплат, передбачених законодавством про працю, більш як за один місяць, виплата їх не в повному обсязі - у трикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення (абз. 3), порушення інших вимог трудового законодавства, крім передбачених абзацами другим - сьомим цієї частини, - у розмірі мінімальної заробітної плати (абз. 8).
Пунктом 6 частини 1 статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII встановлено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів - постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом.
Згідно з ч.1 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.
Таким чином оскаржувані постанови є самостійними виконавчими документами і можуть бути пред`явленні до виконання органам державної виконавчої служби в будь-який час в порядку встановленому Законом України «Про виконавче провадження».
Разом з тим, ані Порядок №509, ані Закон України «Про виконавче провадження» не передбачають зупинення дії та виконання постанов органів Держпраці про накладення штрафів у разі оскарження таких у судовому порядку.
В свою чергу, як це зазначено в оскаржуваних постановах про накладення штрафу, такі є виконавчими документами та пред`являються до виконання протягом трьох місяців: до 03.04.2019 року.
Відповідно до ч.4 ст.150 КАС України подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову.
Враховуючи вказані законодавчі положення, оскільки позивач не погоджується з постановами Головного управління Держпраці у Дніпропетровські області про накладення штрафу від 03.01.2019 року та не має наміру сплачувати у добровільному порядку накладені на нього оскаржуваними постановами штрафи, суд приходить до переконання, що на час судового розгляду справи існує реальна можливість початку примусового виконання постанов відповідача, оскарження яких, згідно з чинним законодавством, не зупиняє виконання таких.
Водночас, оскільки правомірність (неправомірність) прийняття оскаржуваних постанов Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області буде встановлена лише після набрання законної сили судовим рішенням, прийнятим за результатами розгляду цієї справи, стверджувати на час розгляду заяви про забезпечення позову про це неможливо, тому у разі встановлення протиправності оскаржуваних постанов і задоволення позовних вимог про її скасування, позивачу, зважаючи на суми штрафів, доведеться докласти значних зусиль і витрат, щоб відновити свої права та повернути своє майно (кошти), на яке може бути звернено стягнення у разі примусового виконання цих постанов.
При цьому, суд зауважує, право власності має фундаментальний характер, захищається згідно з нормами національного законодавства з урахуванням принципів ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка згідно з ч.2 ст.6 КАС України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» застосовується судами разом з практикою ЄСПЛ як джерело права.
Держави-учасниці Конвенції зобов`язані поважати право кожного на мирне володіння своїм майном та гарантувати його захист передусім на національному рівні.
Складовою захисту права особи на мирне володіння своїм майном, гарантованого ст.1 Першого протоколу, є превентивні способи захисту права власності. Превентивний захист права власності допускається в разі існування загрози порушення права, яка має носити реальний характер і бути доведена в кожному конкретному випадку.
Підсумовуючи вказане, оскільки забезпечення позову є складовою комплексу заходів, спрямованих на охорону публічно-правового та матеріально-правового інтересу позивача, суд доходить висновку, що без вжиття заходів забезпечення позову не можливо захистити права, свободи та інтереси позивача, так як примусове виконання оскаржуваних постанов про накладення штрафу може призвести до значної шкоди інтересам позивача та негативних наслідків у вигляді звернення стягнення на кошти, майно тощо, накладення заборони розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або обмеження у користуванні таким майном.
З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявленого клопотання та необхідності забезпечення позову до набрання законної сили судовим рішенням у справі, що розглядається, шляхом зупинення дії постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ДН2216/263/АВ-ФС/15 від 03.01.2019 року у сумі 11 169 грн. та постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ДН2216/263/АВ/ІП-ФС/16 від 03.01.2019 року у сумі 3723 грн.
Відповідно до ч. 1ст. 156 Кодексу адміністративного судочинства України, ухвала суду про забезпечення позову має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.
Частиною 8 ст. 154 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.
Керуючись ст. ст. 150-154, 156, 241-243, 248, 256, 294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
Заяву про забезпечення позову Первинної профспілкової організації Всеукраїнської профспілки працівників науки, виробництва та фінансів публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг", подану адвокатом Балюрою Андрієм Станіславовичем у справі за позовною заявою Первинної профспілкової організації Всеукраїнської профспілки працівників науки, виробництва та фінансів публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг" до Головного управління Дежпраці у Дніпропетровській області про визнання незаконними та скасування постанов, припису - задовольнити.
Зупинити дію постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ДН2216/263/АВ-ФС/15 Головного управління Держпраці у Дніпопетровськіій області від 03.01.2019 року у сумі 11 169 грн. та постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ДН2216/263/АВ/ІП-ФС/16 Головного управління Держпраці у Дніпопетровській області від 03.01.2019 року у сумі 3723 грн.
Копію ухвали направити сторонам.
Виконання ухвали підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.
Ухвала суду набирає законної сили відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтями 295 та 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи ухвала суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С. В. Прудник