Справа № 2а-2357/09/0870
Суддя: Пасічник С.С.
Дата ухвалення: 2019-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

20 травня 2019 року

Київ

справа №2а-2357/09/0870

адміністративне провадження №К/9901/548/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Пасічник С.С.,

суддів: Васильєвої І.А., Юрченко В.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за касаційною скаргою Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у місті Запоріжжі Державної податкової служби на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі колегії суддів: головуючого судді Юхименка О.В., суддів: Руденко М.А., Нагорної Л.М. від 01.03.2012 у справі за позовом Комунального підприємства «Експлуатаційне лінійне управління автомобільних шляхів» до Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у місті Запоріжжі про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2006 року Комунальне підприємство «Експлуатаційне лінійне управління автомобільних шляхів» (далі - позивач/Підприємство) звернулось до суду з адміністративним позовом до Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у місті Запоріжжі (далі - відповідач/Інспекція), в якому просило визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення від 13.03.2006 №/2 про застосування до нього на підставі підпункту 17.1.8 пункту 17.1 статті 17 Закону України від 21.12.2000 №2181-ІІІ «Про порядок погашення зобов`язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» штрафних санкцій у розмірі 665191,07 грн. за самостійне відчуження активів, які перебували у податковій заставі і на відчуження яких була потрібна згода податкового органу.

На обґрунтування позовних вимог Підприємство, з урахуванням уточнення до адміністративного позову, зазначило про помилковість висновків податкового органу щодо застосування штрафних санкцій до позивача, оскільки на дату відчуження автомобіля ГАЗ-4301 (28.09.2004) активи Підприємства не перебували в податковій заставі, яка виникла лише 30.09.2004, а залік однорідних вимог не підпадає під обмеження, встановлені підпунктом 8.6.1 пункту 8.6 статті 8 Закону України «Про порядок погашення зобов`язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» від 21.12.2000 №2181-III.

Постановою Господарського суду Запорізької області від 07.07.2006 у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Запорізького апеляційного адміністративного господарського суду від 19.09.2006 року рішення суду першої інстанції скасовано та позов задоволено.

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 20.08.2008 постанову апеляційної інстанції скасував та залишив в силі рішення суду першої інстанції.

За наслідками перегляду справи за винятковими обставинами постановою Верховного Суду України від 17.02.2009 вказані вище судові рішення скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 12.06.2009 у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскільки автомобіль є основним засобом Підприємства, то, за наявності податкової застави на все рухоме, нерухоме майно та майнові права, в силу абзацу «а» підпункту 8.6.1 пункту 8.6 статті 8 Закону України від 21.12.2000 №2181-ІІІ «Про порядок погашення зобов`язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» його реалізація 28.09.2004 була неможлива без попереднього письмового узгодження з Державною податковою інспекцією. Крім того, суд дійшов висновків про те, що операції з реалізації дизельного палива, запасних частин для автотранспорту, будівельних матеріалів (пісок, цегла, плитка тротуарна тощо) підлягають також письмовому узгодженню з податковим органом, оскільки такі матеріальні цінності не є готовою продукцією, товарами і товарними запасами, роботами та послугами платника податків, на відчуження яких згоди відповідно до абзацу «а» підпункту 8.6.1 пункту 8.6 статті 8 Закону України від 21.12.2000 №2181-ІІІ «Про порядок погашення зобов`язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» податкового органу не потрібно.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного господарського суду від 01.03.2012 постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 12.06.2009 скасовано, позов Комунального підприємства «Експлуатаційне лінійне управління автомобільних шляхів» задоволено.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що поширення податкової застави на всі активи позивача не дає підстави для визначення суми штрафу за самостійне відчуження активів, які перебували у податковій заставі і на відчуження яких була потрібна згода податкового органу, оскільки розмір податкової застави не може перевищувати розміру податкового боргу. Крім того, суд вказав, що на дату відчуження автомобіля активи Підприємства не перебували в податковій заставі, а податкове повідомлення-рішення як форма акта ненормативного характеру застосовується лише щодо обов`язків щодо сплати податків і зборів, визначених Законом України «Про систему оподаткування» від 25.06.1991 №1251-XII, вичерпний перелік яких не може бути розширено за ініціативи податкового органу.

Не погоджуючись із рішенням суду апеляційної інстанції, відповідач звернувся до суду з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення цим судом норм матеріального та процесуального права, просить оскаржуване судове рішення скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

У касаційній скарзі Інспекція посилається на те, що судом апеляційної інстанції неправильно надано юридичну оцінку обставинам справи, оскільки на момент реалізації Підприємством автомобіля його активи перебували у податкові заставі з 06.07.2004, а відчуження товарів шляхом взаємозаліку, в тому числі і за рахунок векселя, та отримання позивачем не коштів, а іншої продукції є порушенням абзацу «а» підпункту 8.6.1 пункту 8.6 статті 8 Закону України від 21.12.2000 №2181-ІІІ «Про порядок погашення зобов`язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» (далі - Закон №2181-ІІІ).

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 05.07.2012 відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.

В подальшому справа передана до Верховного Суду як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу VІІ «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Переглянувши судове рішення в межах доводів і вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіривши правильність застосування першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у задоволенні касаційної скарги.

Так, судом встановлено, що за результатами планової комплексної документальної перевірки Комунального підприємства «Експлуатаційне лінійне управління автомобільних шляхів» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2002 по 30.06.2005 відповідачем складено акт від 19.10.2005 №32/08-08/225/03345018, яким встановлено здійснення операцій з активами (без узгодження з Інспекцією), які перебували у податковій заставі та потребували узгодження з органом державної податкової служби (пункт 8.6 статті 8 Закону №2181-ІІІ) на загальну суму 2675263,09 грн., зокрема на суму 665191,04 грн.: - 28.09.2007 згідно із протоколом аукціону №13-1/1892/2 здійснено відчуження автомобіля ГАЗ-4301 д.н. №2868 ЗПТ на суму 6000,00 грн.; - відчужено дизельне паливо, запасні частини для автотранспорту, будівельні матеріали (пісок, цегла, плитка тротуарна тощо) не за кошти, а шляхом взаємозаліку на суму 659191,04 грн.

На підставі акта перевірки, з урахуванням результатів апеляційного узгодження податкового зобов`язання в порядку, визначеному пунктом 5.2 статті 5 Закону №2181-ІІІ, контролюючим органом 13.03.2006 прийнято податкове повідомлення-рішення №/2, яким позивача зобов`язано сплатити штраф у розмірі 665191,04 грн.

У статті 8 Закону №2181-ІІІ (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) викладено загальні положення про податкову заставу, зокрема, про її зміст, час виникнення відповідного права і межі її застосування.

Відповідно до пункту 8.1 статті 8 Закону №2181-ІІІ з метою захисту інтересів бюджетних споживачів активи платника податків, що має податковий борг, передаються у податкову заставу. Право податкової застави виникає згідно із законом та не потребує письмового оформлення.

За правилами підпункту 8.2.1 пункту 8.2 статті 8 Закону №2181-ІІІ право податкової застави виникає у разі: неподання або несвоєчасного подання платником податків податкової декларації - з першого робочого дня, наступного за останнім днем строку, встановленого законом про відповідний податок, збір (обов`язковий платіж) для подання такої податкової декларації; несплати у строки, встановлені цим Законом, суми податкового зобов`язання, самостійно визначеної платником податків у податковій декларації, - з дня, наступного за останнім днем зазначеного строку; несплати у строки, встановлені цим Законом, суми податкового зобов`язання, визначеної контролюючим органом, - з дня, наступного за останнім днем граничного строку такого погашення, визначеного у податковому повідомленні.

Згідно із підпунктом 8.2.2 пункту 8.2 статті 8 Закону №2181-ІІІ з урахуванням положень цієї статті право податкової застави поширюється на будь-які види активів платника податків, які перебували в його власності (повному господарському віданні) у день виникнення такого права, а також на будь-які інші активи, на які платник податків набуде прав власності у майбутньому, до моменту погашення його податкових зобов`язань або податкового боргу.

Відповідно до абзацу «а» підпункту 8.6.1 пункту 8.6 статті 8 Закону №2181-ІІІ платник податків, активи якого перебувають у податковій заставі, здійснює вільне розпорядження ними, за винятком операцій, що підлягають письмовому узгодженню з податковим органом: купівлі чи продажу, інших видів відчуження або оренди (лізингу) нерухомого та рухомого майна, майнових чи немайнових прав, за винятком майна, майнових та немайнових прав, що використовується у підприємницькій діяльності платника податків (інших видах діяльності, які за умовами оподаткування прирівнюються до підприємницької), а саме готової продукції, товарів і товарних запасів, робіт та послуг за кошти за цінами, що не є меншими за звичайні.

У разі коли платник податків, активи якого перебувають у податковій заставі, відчужив такі активи без попередньої згоди податкового органу, якщо отримання такої згоди є обов`язковим згідно з цим Законом, платник податків додатково сплачує штраф у розмірі суми такого відчуження, визначеної за звичайними цінами (підпункт 17.1.8 пункту 17.1 статті 17 Закону №2181-ІІІ).

В той же час, 24.03.2005 рішенням Конституційного Суду України №2-рп/2005 було визнано неконституційним підпункт 8.2.2 пункту 8.2 статті 8 Закону №2181-ІІІ в частині поширення права податкової застави на будь-які види активів платника податків без урахування суми його податкового боргу.

Верховний Суд України, переглядаючи рішення судів у цій справі, у постанові від 17.02.2009 вказав, що з огляду на загальні принципи права та конституційні вимоги розмірності і справедливості розмір податкової застави не може суттєво перевищувати розмір податкового боргу, враховуючи загальні принципи права та конституційні вимоги розмірності і справедливості.

Саме з таких засад виходив Конституційний Суд України, постановляючи згадане вище рішення. При цьому він зазначив, що поширення на будь-які види активів платника податків права податкової застави, яка перевищує суму податкового зобов`язання чи податкового боргу, може призвести до позбавлення такого платника не тільки прибутків, а й інших активів, ставлячи під загрозу його подальшу підприємницьку діяльність аж до її припинення.

Судами встановлено, що згідно із витягом Державного реєстру застав рухомого майна від 07.07.2004 №2304-2140 зареєстровано тип обтяження: податкова застава із датою виникнення - 06.07.2004, об`єкт обтяження: невизначене майно, все рухоме майно, нерухоме майно та майнові права. Право податкової застави виникло за несплату у строки, встановлені законом, суми податкового зобов`язання з податку на додану вартість у сумі 62293,66 грн. Відповідно до витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна №0153763 від 04.10.2004 виправлено дату виникнення застави на 30.09.2004.

28.09.2004 Підприємством здійснено відчуження автомобіля ГАЗ-4301, державний номер 2868 ЗПТ на суму 6000,00 грн., що підтверджується видатковою накладною від 28.09.2004 №486 та податковою накладною від 28.09.2004 №4325, а також здійснено відчуження товару (дизельне паливо, запасні частини для автотранспорту, будівельні матеріали (пісок, цегла, плитка тротуарна тощо) на суму 659191,04 грн., що підтверджується актами проведення взаємозаліків заборгованостей, актом прийому-передачі векселя.

За наведеного, враховуючи, що спірне податкове повідомлення-рішення прийнято 13.03.2006, Верховний Суд погоджується із висновками суду апеляційної інстанції про відсутність підстав для поширення податкової застави на всі активи позивача і, як наслідок, про помилкове визначення контролюючим органом суми штрафу у розмірі 665191,04 грн. за відчуження таких активів на суму, що перевищує суму податкового боргу.

За наведеного, доводи касаційної скарги є необґрунтованими.

Отже, підстави вважати, що суд апеляційної інстанції допустив неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права при ухваленні судового рішення, а тому підстави для його скасування та задоволення касаційної скарги відсутні.

За правилами частини першої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Згідно з частиною 1 статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у місті Запоріжжі Державної податкової служби залишити без задоволення, а постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 01.03.2012 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

С.С. Пасічник

І.А. Васильєва

В.П. Юрченко,

Судді Верховного Суду