Справа № 520/11637/18
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2019-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції: Сагайдак В.В.

22 травня 2019 р. Справа № 520/11637/18

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді - Мельнікової Л.В.,

суддів - Калиновського В.А. , Кононенко З.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду у місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2019 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною відмови, скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

В с т а н о в и л а:
19.12.2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, яким, з урахуванням заяви від 05.01.2019 року, просить:

- визнати протиправною відмову відповідача Міністерства оборони України (подалі відповідач-1, МО України) в призначенні йому одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону України 20.12.1991 року № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей» (подалі Закон № 2011-XII, в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин);

- скасувати рішення Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум - про відмову в призначенні йому одноразової грошової допомоги, яке оформлене пунктом 63 протоколу Комісії № 111 від 09.11.2018 року;

- зобов`язати МО України призначити та виплатити йому одноразову грошову допомогу, передбачену ст. 16 Закону № 2011-XII у відповідності з Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженим Постановою Кабінету міністрів України № 975 від 25.12.2013 року (подалі Постанова № 975, в редакції що була чинною на час виникнення спірних правовідносин), у зв`язку з встановленням йому другої групи інвалідності в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності другої групи, та надіслати вказане рішення ІНФОРМАЦІЯ_2 для видання наказу про виплату такої допомоги;

- зобов`язати відповідача ІНФОРМАЦІЯ_3 (подалі відповідач-2, ІНФОРМАЦІЯ_4 ) повторно направити його документи щодо призначення одноразової грошової допомоги розпоряднику бюджетних коштів - МО України.

Крім цього, позивач просить зобов`язати МО України подати звіт про виконання судового рішення протягом 45 днів з дня набрання ним чинності.

Позивач зазначає, що оскаржувані дії відповідача стосовно відмови йому в призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги, є протиправними та такими, що суперечать нормам законодавства, які регулюють спірні правовідносини.

Заперечуючи проти вимог ОСОБА_1 , у відзивах на адміністративний позов відповідач-1 та відповідач-2 зазначали, що їх дії та рішення є правомірними та такими що відповідають вимогам діючого законодавства.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 06.02.2019 року в задоволені вимог адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Судове рішення вмотивовано тим, що законодавство допускає можливість виплати грошової допомоги у разі встановлення військовослужбовцю вищої групи інвалідності чи вищого ступеня втрати працездатності, однак право на отримання такої допомоги обмежено дворічним строком з моменту первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності. Як установлено судом позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності у 2011 році, ІІ групу встановлено у 2015 р. та у 2017 р. підтверджено ІІ групу (а.с.15), тобто понад 2-річний термін. У справі, що розглядається дана умова не дотримана, оскільки між встановленням позивачу ІІІ групи інвалідності та встановленням ІІ групи інвалідності минуло більше 2-х років.

Не погоджуючись з судовим рішенням, в апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права просить його скасувати та прийняти нове про задоволення вимог адміністративного позову в повному обсязі.

Посилаючись на правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду, позивач зазначає, що оскільки йому інвалідність ІІ групи вперше встановлена з 01.01.2015 року він має право на отримання одноразової грошової допомоги, виплата якої гарантована ст. 16 Закону № 2011-XII.

Також позивач зазначає про помилкове застосування до спірних правовідносин приписів п. 6 ст. 16 означеного Закону.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Колегія суддів визнала за можливе розглянути справу з урахуванням положень ч. 4 ст. 229 та ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом установлено, що у період з 11.11.1984 року по 28.12.1986 року позивач проходив військову службу у Збройних Силах СРСР, а у період з 21.02.1985 року по 20.06.1985 року, з 21.07.1985 року по 15.10.1986 року приймав участь у бойових діях а території Республіки Афганістан (а.с. 11-12).

19.04.2011 року під час первинного огляду позивача висновком МСЕК останньому встановлена ІІІ група інвалідності внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велись бойові дії (довідка МСЕК серії 10 ААА № 608431 від 27.04.2011 року), а під час повторного огляду позивача 01.05.2015 року ІІ група інвалідності внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велись бойові дії (довідка МСЕК серії 12 ААА № 104203 від 20.04.2015 року).

Згідно витягу з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв № 1156 від 23.11.2010 року під час проходження служби позивач отримав закриту ЧМТ, контузію, які пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країні, де велись бойові дії.

Означені обставини послугували підставою для звернення позивача із заявою про призначення та виплату йому одноразової грошової допомоги згідно із положеннями ст.16 Закону № 2011-XII та Постанови № 975.

Рішенням Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум оформлене протоколом від 09.11.2018 року № 111 (а.с.10) позивачу відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги.

У якості підстав для прийняття рішення про відмову в призначені позивачу одноразової грошової допомоги Комісією визначене: - витрати, пов`язані з виплатою одноразової грошової допомоги особам, які проходили службу в Прикордонних військах мають здійснюватися Державною прикордонною службою України; положення ст. 16 Закону № 2011-XII, які були чинними на час первинного встановлення позивачу інвалідності (19.04.2011 року) не передбачали право позивача на отримання такої допомоги, оскільки позивач звернувся за її отриманням після спливу тримісячного строку звільнення з військової служби; вимоги п. 4 ст. 16-3 Закону № 2011-XII передбачають право позивача на отримання такої допомоги лише у тому випадку, якщо зміна групи інвалідності відбулась на протязі двох років від дати первинного встановлення інвалідності.

Погоджуючись з висновком суду першої інстанції щодо необґрунтованості вимог позивача ОСОБА_1 , колегія суддів зазначає, що у відповідності до ч. 5 ст. 17 Конституції України, держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Статтею 41 Закону України від 25.03.1992 року № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції на час звернення позивача за отриманням допомоги - квітень 2018 року) встановлено, що виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Відповідно до ч. 9 ст. 16-3 Закону № 2011-XII (в редакції, що діяла на час звернення позивача до ХОВК) порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року № 975, прийнятою відповідно до п. 2 ст. 16-2 та п. 9 ст. 16-3 Закону № 2011-XII, затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.

Пунктом 2 Постанови № 975 установлено, що особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги:

допомога, що була призначена, виплачується відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 року № 499 (подалі - Постанова № 499), Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, що сталися у 2006 році, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2007 року № 284, і Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності співробітників кадрового складу розвідувальних органів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.11.2007 року № 1331;

допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.

Відповідно до пункту 3 Постанови № 975, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є:

у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть;

у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Отже, моментом виникнення права позивача на отримання одноразової грошової допомоги є дата встановлення йому інвалідності, тобто 19.04.2011 року, а тому застосуванню до спірних правовідносин підлягає законодавство, яке діяло на момент первинного встановлення позивачу III інвалідності, а саме Закон № 2011-XII, в редакції, що була чинною до 01.01.2014 року, та Постанова № 499.

Колегія суддів зазначає, що МСЕК при встановленні інвалідності керується Інструкцією про встановлення груп інвалідності, затвердженою наказом Міністерства охорони здоров`я України від 07.04.2004 року № 183, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22.04.2004 року за № 516/9115.

Відповідно до означеної Інструкції датою встановлення інвалідності вважається день надходження до МСЕК документів, необхідних для огляду хворого. Інвалідність встановлюється до першого числа місяця, наступного за місяцем, на який призначено черговий переогляд хворого.

Переогляд інвалідів з нестійкими, оборотними морфологічними змінами та порушеннями функцій органів і систем організму з метою визначення ефективності відновного лікування та реабілітаційних заходів, стану здоров`я і ступеня соціальної адаптації проводиться через 1 - 3 роки.

Переогляд інвалідів раніше вказаних строків, а також громадян, інвалідність яких встановлено без зазначення строку переогляду, проводиться при зміні стану здоров`я і працездатності або при виявленні фактів зловживань чи помилок, допущених у встановленні групи інвалідності.

Законом України від 04.05.2012 року № 5040-VI «Про внесення змін до деяких законів України з питань соціального захисту військовослужбовців» внесено зміни до Закону № 2011-XII та зобов`язано Кабінет Міністрів України прийняти нормативно-правові акти, необхідні для реалізації цього Закону, привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом.

Пунктами 1, 2 Прикінцевих положень наведеного Закону встановлено, що цей Закон набирає чинності з 01.01.2014 року. Дія цього Закону не поширюється на осіб, стосовно яких до набрання чинності цим Законом прийнято рішення про виплату їм одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, або які отримали замість зазначеної допомоги інші компенсаційні виплати відповідно до законодавства.

Таким чином вказаними положеннями Закону встановлено дату, з якого він набирає чинності та визначено коло осіб, стосовно яких дія цього Закону не поширюється.

Разом з тим, Законом не визначено випадки застосування його положень шляхом зворотної дії в часі при врегулюванні відносин, які виникли до набрання ним чинності, а саме до 01.01.2014 року.

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Це означає, що вони поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності.

Частинами 2, 6 ст. 16 Закону № 2011-XII, в редакції чинній з 01.01.2007 року до 01.01.2014 року, було передбачено:

2) у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов`язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України;

6) у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової військової служби під час проходження військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі, що визначається у відсотках від загальної суми допомоги на випадок загибелі (смерті), встановленої пунктом 5 цієї статті.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України від 25.03.1992 року № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України.

Відповідно до ч. 4 ст. 2 цього ж Закону (в редакції до 1 січня 2014 року) існують такі види військової служби:

строкова військова служба;

військова служба за контрактом осіб рядового, сержантського і старшинського складу;

військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів);

військова служба за контрактом осіб офіцерського складу;

військова служба за призовом осіб офіцерського складу.

Частина 6 ст. 16 Закону № 2011-XII є спеціальною правовою нормою, що містить особливі критерії для встановлення умов виплати одноразової грошової допомоги особам, які проходять строкову військову службу, зокрема:

- особливі суб`єкти отримання допомоги - військовослужбовці строкової військової служби;

- визначений час настання інвалідності - період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби;

- відсутність умови про настання інвалідності після закінчення тримісячного строку після звільнення зі служби.

Аналогічне правило закріплено Постановою № 499.

Так, п.п. 4 п. 2 цієї Постанови визначено, що військовослужбовцям строкової служби у разі поранення (контузії, травми або каліцтва) без встановлення групи інвалідності, заподіяного їм під час проходження військової служби, чи в разі настання інвалідності під час проходження військової служби та особам, звільненим із строкової військової служби, у разі настання інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення з такої служби внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період її проходження, залежно від ступеня втрати працездатності - у розмірі, що визначається у відсотках десятирічного грошового забезпечення.

Матеріали справи посвідчують ті обставини, що позивач ОСОБА_1 означеним критеріям не відповідає, оскільки позивач звільнився зі строкової військової служби у грудні 1986 року, а первинно інвалідність у зв`язку з пораненням та захворюваннями, що пов`язані з виконанням обов`язків військової служби, позивачу встановлена 19.04.2011 року, тобто пізніше ніж через три місяці після звільнення його з військової служби.

За приписами ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Вищеозначені правові висновки викладені Верховним Судом в постанові від 26.06.2018 року у справі № 750/5074/17.

Відповідно до ч. 4 ст. 16-3 Закону № 2011-XII якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми (абз 1 ч. 4 ст. 16-3).

У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється (абз 2 ч. 4 ст. 16-3).

Судом установлено, що інвалідність ІІ групи позивачу ОСОБА_1 установлена понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності (первинно 19.04.2011 року, - повторно 01.05.2015 року).

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що право на отримання одноразової грошової допомоги за ст. 16 Закону № 2011-XII у позивача відсутнє.

Колегія суддів відхиляє доводи позивача щодо необхідності застосування правових висновків, викладених в постановах Верховного Суду, перелік яких наведений в апеляційної скарги, оскільки фактичні обставини справи, що розглядається, та справ, що переглядались судом касаційної інстанції, не є тотожними.

Враховуючи наведене, колегія суддів не встановила неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні рішення судом першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ч. 1 ст. 316 КАС України).

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 292, 293, 308, 310, 311, 313, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2019 року, - без змін.

Постанова Другого апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)Л.В. Мельнікова
Судді(підпис) (підпис) В.А. Калиновський З.О. Кононенко