Справа № 826/9924/18
Суддя: Бєлова Людмила Василівна
Дата ухвалення: 2019-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/9924/18 Суддя (судді) першої інстанції: Мазур А.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.

суддів: Безименної Н.В., Кучми А.Ю.

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Києві апеляційну скаргу Комунального підприємства по утриманню зелених насаджень Шевченківського району м. Києва на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 грудня 2018 року (справу розглянуто в порядку письмового провадження) у справі за адміністративним позовом Комунального підприємства по утриманню зелених насаджень Шевченківського району м. Києва до Північного офісу Держаудитслужби Державної аудиторської служби України визнання протиправними та скасування вимог,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2018 позивач, Комунальне підприємство по утриманню зелених насаджень Шевченківського району м. Києва, звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом у якому просив визнати протиправними та скасувати вимоги, що викладені в листі Північного офісу Державної аудиторської служби України від 30.03.2018 №26-10-14-14/3078 "Щодо усунення порушень законодавства", та повторені у листі Північного офісу Державної аудиторської служби України 22.05.2018 № 26-10-14-14/4768 "Про надання інформації".

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 грудня 2018 року відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Не погоджуючись з судовим рішенням, позивачем, Комунальним підприємством по утриманню зелених насаджень Шевченківського району м. Києва подано апеляційну скаргу у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції неповно з`ясовані обставини справи рішення суду першої інстанції ухвалено за недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, а також порушення і неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, апелянт в обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що апелян оскаржував не акт ревізії та викладені у ньому думки перевіряючи, а предметом позову були незаконні вимоги відповідача. Також, апелянт вказує, що фактично відповідачем з перевищенням повноважень застосовано позовну давність, а тому кваліфікуються надумані порушення п.5 ст.9 Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні», ст..257 Цивільного кодексу України, п.2 ст.193, 222 Господарського кодексу України, наявність порушення ст..105 КЗпП України, а суд першої інстанції не здійснив мотивованої оцінки вищевикладеним аргументам позивача.

15.05.2019 до Шостого апеляційного адміністративного суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, яким підтримав позицію суду першої інстанції, та заявив клопотання про розгляд справи за участі представника відповідача.

Так, ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 17.04.2019 дану справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.

Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, не вбачає підстав для задоволення клопотання про вихід із письмового провадження та проведення розгляду апеляційної скарги за участю учасників справи у відкритому судовому засіданні.

У відповідності до ст. 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що у відповідності до п. 1.2.5.3 Плану проведення заходів державного фінансового контролю Північного офісу Держаудитслужби на І квартал 2018 року, проведено ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності КП УЗН за період 01.07.2014 по 01.01.2018 року, за результатами якої складено акт ревізії з окремих питань фінансово-господарської діяльності КП УЗН від 21.03.2018 № 10-30/196, що підписаний без заперечень.

За результатами ревізії встановлено фінансових порушень на загальну суму 117,75 тис. грн., в тому числі фінансових порушень, що призвели до втрат на загальну суму 915,06 тис. грн. та фінансових порушень, що не призвели до втрат - 202,69 тис. грн..

На підставі вищезазначеного акту ревізії позивачу було направлено вимогу від 30.03.2018 № 26-10-14-14/3078 "Щодо усунення порушень законодавства", в якій викладено суть та суми порушень та надано час на їх усунення. Також, додатково роз`яснено наслідки їхнього невиконання.

Вжитими під час ревізії заходами, Підприємством забезпечено відшкодування фінансових порушень на загальну суму 84,27 тис. грн в межах визначених законодавством.

15.05.2018 позивач звернувся до відповідача із листом №236-788 в якому просив конкретизувати обставини, викладені у листі від 30.03.2018 № 26-10-14-14/3078

22.05.2018 листом №26-10-14-14/4768 Північним офісом Держаудитслужби було надано відповідь на вказаний запит, в якому вказано, що всі порушення, викладені з посиланням на норми чинного законодавства.

Суд першої інстанції відмовив у задоволенні позовних вимог та зазначив, що органи державного фінансового контролю мають право заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов`язкова до виконання саме в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки. Законність та правильність обчислення розміру визначення збитків, зазначених у цій частині може в свою чергу, бути предметом перевірки у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю до винних осіб, а не у справі за позовом підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною.

Даючи правову оцінку фактичним обставинам справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до Положення про Державну аудиторську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.02.2016 № 43 (далі - Положення), Державна аудиторська служба України (Держаудитслужба) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України та який забезпечує формування і реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю.

Згідно з пунктом 3 Положення, основними завданнями Держаудитслужби є, зокрема, забезпечення формування і реалізація державної політики у сфері державного фінансового контролю; здійснення державного фінансового контролю, спрямованого на оцінку ефективного, законного, цільового, результативного використання та збереження державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, досягнення економії бюджетних коштів.

Пунктом 4 Положення передбачено, що Держаудитслужба відповідно до покладених на неї завдань здійснює контроль у міністерствах, інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов`язкового державного соціального страхування, бюджетних установах, суб`єктах господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи); реалізує державний фінансовий контроль через здійснення державного фінансового аудиту, інспектування (ревізії); здійснює контроль за цільовим, ефективним використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, досягненням економії бюджетних коштів і результативності в діяльності розпорядників бюджетних коштів, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності, станом внутрішнього контролю та внутрішнього аудиту у розпорядників бюджетних коштів, станом внутрішнього контролю в інших підконтрольних установах, усуненням виявлених недоліків і порушень; вживає в межах повноважень, передбачених законом, заходів до усунення виявлених недоліків та запобігання їм у подальшому, а саме: проводить аналіз стану дотримання фінансової та бюджетної дисципліни, виявляє причини та умови, що призвели до недоліків і порушень, готує рекомендації та пропозиції щодо їх усунення і запобігання їм у подальшому; вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, а саме: вимагає від керівників та інших осіб підприємств, установ та організацій, що контролюються, усунення виявлених порушень законодавства; здійснює контроль за виконанням таких вимог; звертається до суду в інтересах держави у разі незабезпечення виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Держаудитслужба для виконання покладених на неї завдань має право пред`являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства; порушувати перед керівниками відповідних органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій питання про притягнення до відповідальності осіб, винних у допущених порушеннях (пункт 6 Положення).

Пункт 7 статті 10 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" закріплює право пред`являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджетів та у разі виявлення порушень законодавства пред`являти обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи об`єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов`язковою до виконання.

Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об`єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем пред`явлено Комунальному підприємству по утриманню зелених насаджень Шевченківського району м. Києва вимогу щодо усунення виявлених порушень законодавства. Орган фінансового контролю вимагав від позивача опрацювати матеріали ревізії, усунути виявлені порушення законодавства у встановленому законодавством порядку та розглянути питання про притягнення працівників, винних у зазначених порушеннях до відповідальності.

Таким чином, вимога органу державного фінансового контролю про усунення порушень, виявлених у ході перевірки (ревізії), в тому числі щодо притягнення до відповідальності винних осіб є вимогою, спрямованою на коригування роботи підконтрольної організації, а відтак є обов`язковою до виконання.

Що стосується вимоги відповідача "опрацювати матеріали ревізії та усунути виявлені порушення законодавства в установленому законом порядку",відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об`єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом винесення такої вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом

Щодо доводів апелянта про негзоду із розміром збитків, зокрема висновків про завищення вартості будівельних робіт, що були визначені відповідачем, то обґрунтованість і правомірність виявлених збитків може бути предметом позовом органу державного фінансового контролю про їх стягнення, а не позову підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною.

Відповідач не пред`являв вимогу про стягнення з винних осіб збитків, а лише запропонував спосіб усунення порушень, що не є обов`язковою частиною вимоги.

При цьому, дії відповідача щодо включення до оскаржуваної вимоги певних відомостей самі по собі не створюють та не припиняють права чи обов`язки особи, а лише фіксують певні обставини.

Наявність/відсутність складу фінансових правопорушень також мають бути встановлені та оцінені під час розгляду позову про стягнення збитків.

За таких підстав, колегія суддів вважає вимогу Північного офісу Державної аудиторської служби України від 30.03.2018 №26-10-14-14/3078 "Щодо усунення порушень законодавства" обґрунтованою та прийнятою на підставі та в межах чинного законодавства, а тому позовні вимоги про визнання протиправною та скасування вимоги задоволенню не підлягають.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Щодо інших доводів апелянта в частині невмотивованості рішення суду першої інстанції, то колегія суддів зауважує, що пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи викладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог Комунального підприємства по утриманню зелених насаджень Шевченківського району м. Києва до Північного офісу Держаудитслужби Державної аудиторської служби України визнання протиправними та скасування вимог.

Згідно з положеннями ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до вимог ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а обставини справи повністю відповідають висновкам суду.

Заслухавши доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 243, 315, 316, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства по утриманню зелених насаджень Шевченківського району м. Києва на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 грудня 2018 року - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 грудня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту підписання та може бути оскаржена протягом 30 днів, з урахуванням положень ст. 329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст підписано 21.05.19.

Головуючий суддя Л.В.Бєлова

Судді Н.В. Безименна,

А.Ю. Кучма