Справа № 1340/6246/18
Суддя: Шевчук Світлана Михайлівна
Дата ухвалення: 2019-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2019 рокуЛьвів№ 857/3071/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Шевчук С.М.,

суддів Кухтея Р.В., Хобор Р.Б.,

за участі секретаря судового засідання Ігнатищ Л.М.,

представника позивача Сивоуса С.С.,

представника відповідача Хрящевського Р.Й.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Інвест" на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28 січня 2019 року у справі № 1340/6246/18 (ухвалене у м. Львові, під головуванням судді Сподарик Н.І., дата складання повного тексту рішення не зазначена) за адміністративним позовом Головного управління Держпраці у Львівській області до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Інвест" про вжиття заходів реагування, суд-

В С Т А Н О В И В :

І. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Головне управління Держпраці у Львівській області звернулося з адміністративним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Агро-Інвест про застосування до відповідача заходів реагування, шляхом заборони експлуатації трансформаторної підстанції ТП-472, 6/0,4 кВ до усунення порушень, виявлених під час проведення перевірки.

В обґрунтування позовних вимог ГУ Держпраці зазначило, що внаслідок допущених відповідачем порушень створено загрозу життю та здоров`ю працівників підприємства, що є підставою для застосування заходів реагування у сфері державного нагляду.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 28 січня 2019 року у справі № 1340/6246/18 позов Головного управління Держпраці у Львівській області до Товариства з обмеженою відповідальністю Агро-Інвест про вжиття заходів реагування задоволено повністю.

Застосовано заходи реагування у сфері державного нагляду до Товариства з обмеженою відповідальністю Агро-Інвест (80100, Львівська обл., м.Червоноград, вул.Львівська, 19; ), шляхом заборони експлуатації трансформаторної підстанції ТП-472, 6/0,4 кВ до усунення порушень, виявлених під час проведення перевірки.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення яким відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування апеляційної скарги відповідач вказує, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, судове рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

На підтвердження доводів апеляційної скарги відповідач зазначив, що відсутність дозволу на експлуатацію електричного устаткування не носить прямої загрози життю та здоров`ю працівників відповідача, оскільки обладнання є справим та працює без збоїв у роботі, відповідач не здійснює безпосереднє обслуговування електричного обладнання напругою 1000В, оскільки обслуговування таких електроустановок здійснюється ліцензованими організаціями. Таке обладнання опломбоване енергопостачальною організацією. Окрім того, відповідач зазначив, що позивач не навів жодної підстави для вжиття заходів реагування, визначених ст. 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарскої діяльності.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, зазначивши про відсутність правових підстав для її задоволення. Мотиви відзиву на апеляційну скаргу за своєю суттю співпадають з рішенням суду першої інстанції.

ІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи і не заперечується сторонами, що уповноваженими посадовими особами Головного управління Держпраці у Львівській області проведено планову перевірку ТзОВ Агро-Інвест щодо дотримання вимог нормативно-правових актів з охорони праці та промислової безпеки.

За результатами такої перевірки складено акт перевірки №13/09/197/1062 від 26.10.2018 року, в якому відображено факти порушення вимог чинних нормативно-правових актів з охорони праці та промислової безпеки, які створюють загрозу життю та здоров`ю працівників ТзОВ Агро-Інвест, а саме:

- не проведено профілактичних випробувань електрообладнання трансформаторної підстанції ТП-472, 6/0,4 кВ, що є порушенням п.1.3.1 Правил безпечної експлуатації електроустановок споживачів НПАОП 40.1-1.21-98, який містить вимогу, що керівник підприємства зобов`язаний забезпечити утримання, експлуатацію і обслуговування електроустановок, відповідно до вимог чинних нормативних документів, а саме забезпечити проведення протиаварійних, приймально-здавальних і профілактичних випробувань та вимірювань електроустановок, згідно з правилами і нормами (ПТЕ);

- не отримано дозвіл Держпраці на експлуатацію устаткування напругою понад 1000 В (електричне устаткування електричних станцій та мереж; технологічне електрообладнання), а саме трансформаторної підстанції ТП-472, 6/0,4 кВ, що є порушення додатку 3 п.8 постанови КМ України №1107 від 26.10.2011 року, який містить вимогу, що дозвіл є необхідним на устаткування напругою понад 1000 В (електричне устаткування електричних станцій та мереж; технологічне електрообладнання).

ІІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЙ

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки під час проведеної перевірки відповідача виявлено порушення вимог законодавства з охорони праці та промислової безпеки, що створюють загрозу життю і здоров`ю працівників, які не усунуті, то суд дійшов висновку, що позовні вимоги ГУ Держпраці є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.

В силу приписів ст. 4 Закону України "Про охорону праці" (далі по тексу постанови іменовано - Закон № 2694-XII), державна політика в галузі охорони праці визначається відповідно до Конституції України Верховною Радою України і спрямована на створення належних, безпечних і здорових умов праці, запобігання нещасним випадкам та професійним захворюванням. Державна політика в галузі охорони праці базується на принципах: пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці.

У відповідності до частини 1 статті 6 Закону № 2694-XII, умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 13 Закону № 2694-XI роботодавець зобов`язаний забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону України № 2694-XII виробничі будівлі, споруди, машини, механізми, устаткування, транспортні засоби, що вводяться в дію після будівництва (виготовлення) або реконструкції, капітального ремонту тощо, та технологічні процеси повинні відповідати вимогам нормативно-правових актів з охорони праці.

Частиною 3 статті 21 Закону України № 2694-ХІІ встановлено, що роботодавець повинен одержати дозвіл на виконання робіт підвищеної небезпеки та на експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки (далі - дозвіл).

Відповідно до пункту 2.6 додатку 2 та пункту 1 додатку № 3 Порядку видачі дозволів на виконання робіт підвищеної небезпеки та експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки, що затверджений постановою КМУ від 26.10.2011 р. № 1107 суб`єкт господарювання зобов`язаний отримати дозвіл на право експлуатації (застосування) машин, механізмів, устатковання підвищеної небезпеки.

Пунктом 8 Переліку машин, механізмів, устатковання підвищеної небезпеки, затвердженого названою Постановою Кабінету Міністрів №1107 передбачено, що суб`єкт господарювання зобов`язаний отримати дозвіл на право експлуатації, а зокрема - устаткування напругою понад 1000 В (електричне устаткування електричних станцій та мереж; технологічне електрообладнання).

Згідно п.1.3.1 Правил безпечної експлуатації електроустановок споживачів, затверджений наказом Держнаглядохоронпраці України 09.01.98 N 4, зареєстрований в Міністерстві юстиції України за N 93/2533 від 10 лютого 1998 р., керівник підприємства зобов`язаний забезпечити утримання, експлуатацію і обслуговування електроустановок, відповідно до вимог чинних нормативних документів, а саме забезпечити проведення протиаварійних, приймально-здавальних і профілактичних випробувань та вимірювань електроустановок, згідно з правилами і нормами (ПТЕ);

Натомість, як слідує з матеріалів справи та пояснень сторін відповідач вказаних положень (на час проведення перевірки та розгляду справи в суді першої інстанції) не дотримавсь, дозвіл на право виконання робіт підвищеної небезпеки при експлуатації складу паливо - мастильних матеріалів не отримав та не забезпечив проведення протиаварійних, приймально-здавальних і профілактичних випробувань та вимірювань електроустановок, згідно з правилами і нормами (ПТЕ).

Відповідно до ст. 38 Закону України № 2694-XII державний нагляд за додержанням законів та інших нормативно -правових актів про охорону праці здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони праці.

Згідно з ч. 4, 5 статті 2 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності", заходи контролю здійснюються зокрема органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року № 96 затверджено Положення про Державну службу України з питань праці (надалі по тексту постанови іменовано - Положення №96).

Пунктом 1 вказаного Положення № 96 передбачено, що Державна служба України з питань праці є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю.

Відповідно до п. 7 вказаного Положення №96 Державна служба України з питань праці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Пунктом 3 Положення про Головне управління (Управління) Державної служби України з питань праці в області, затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України 27 березня 2015 року № 340 передбачено, що основними завданнями Державної служби України з питань праці в області, зокрема, є реалізація державної політики у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість.

Пунктом 7 статті 7 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" передбачено, що на підставі акта, складеного за результатами здійснення заходу, в ході якого виявлено порушення вимог законодавства, орган державного нагляду (контролю) за наявності підстав для повного або часткового зупинення виробництва (виготовлення), реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг звертається у порядку та строки, встановлені законом, з відповідним позовом до адміністративного суду.

З аналізу наведених положень законодавства слідує, що позивач є органом до сфері повноважень якого віднесено здійснення державного нагляду за додержанням законів та інших нормативно -правових актів про охорону праці та промислову безпеку.

При цьому, положеннями вказаних нормативних актів визначено право позивача, як органу державного нагляду (контролю) на вжиття заходів реагування (припис, розпорядження) щодо усунення порушень, виявлених під час перевірки, право на звернення до суду щодо підтвердження обґрунтованості вжиття заходів реагування та право на звернення до суду щодо застосування заходів реагування у випадку необхідності зупинення, у тому числі, експлуатації машин, механізмів. При цьому, вказані положення нормативно -правових актів не обмежують право органу державного нагляду (контролю) на внесення припису із одночасним зверненням до суду щодо підтвердження обґрунтованості вжиття заходів реагування.

Право заборони виконання робіт, виробництва виникає у разі виявлення під час перевірки, зокрема, порушень вимог законодавства з охорони праці та промислової безпеки, що створюють загрозу життю працівників (п. 2.26 Положення про організацію та здійснення державного гірничого нагляду, державного нагляду (контролю) у сфері промислової безпеки та охорони праці в системі Держгірпромнагляду України, затвердженого наказом Міністерства надзвичайних ситуацій України від 11.08.2011 N 826, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Загроза життю та здоров`ю працівників, згідно зі п. 1.4 цього Положення, - виникнення умов, за яких подальше продовження виконання робіт або експлуатація об`єкта, машин і механізмів несе ризик спричинення внаслідок цих умов фізичної шкоди працівникові, в тому числі такої, яка може призвести до смертельних наслідків.

Судом першої інстанції в ході дослідження матеріалів справи встановлений факт порушення відповідачем вимог чинних нормативно-правових актів з охорони праці та промислової безпеки при проведенні робіт, що можуть спричинити ризик для життя і здоров`я працівників.

Ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність доказів усунення відповідачем виявлених порушень, зазначених у названому акті перевірки.

Вказана обставина також не виправлена відповідачем і в ході апеляційного перегляду даної справи.

Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 1 ст. 6 КАС України).

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Водночас, колегією суддів враховано, що статтею 4 Закону України "Про охорону праці" передбачено, що державна політика в галузі охорони праці спрямована на створення належних, безпечних і здорових умов праці, запобігання нещасним випадкам та професійним захворюванням та базується на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці.

Частиною 5 ст. 4 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" передбачене повне або часткове зупинення виробництва (виготовлення) або реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг допускається за постановою адміністративного суду, ухваленою за результатами розгляду позову органу державного нагляду (контролю) щодо застосування заходів реагування.

Частиною 1 ст. 39 Закону України "Про охорону праці" передбачено право на зупинення, припинення, обмеження експлуатації підприємств, окремих виробництв, будівель, споруд, приміщень, експлуатація машин та механізмів, устаткування до усунення порушень, які створюють загрозу життю працюючих.

Аналізуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що виявлені у відповідача порушення у сфері охорони праці та промислової безпеки, які виразились у експлуатації відповідачем машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки без відповідного дозволу та без забезпечення проведення протиаварійних, приймально-здавальних і профілактичних випробувань та вимірювань електроустановок, згідно з правилами і нормами (ПТЕ) в сукупності можуть кваліфікуватись як такі, що створюють реальну загрозу життю та здоров`ю працівників підприємства.

Згідно із ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В даному випадку, позивачем, як суб`єктом владних повноважень, доведено правомірність своїх дій та надано обґрунтовані доводи для застосування заходів реагування до відповідача відповідно до норм чинного законодавства.

Натомість відповідачем жодних доказів на обґрунтування власних доводів та спростування висновків суду першої інстанції до матеріалів апеляційної скарги не надано і додатково до суду не надіслано.

Приведені в апеляційній скарзі доводи, спростовуються в повному обсязі встановленими у справі обставинами.

При цьому, судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає дійсним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги його висновків не спростовують, оскільки ґрунтуються на помилковому трактуванні правових норм, а тому підстав для скасування цього судового рішення колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду-без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Інвест" залишити без задоволення.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28 січня 2019 року у справі № 1340/6246/18 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення. У випадку оголошення судом апеляційної інстанції лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. М. Шевчук
судді Р. В. Кухтей
Р. Б. Хобор
Повне судове рішення складено 23 травня 2019 року.