Справа № 2040/6253/18
Суддя: Зінченко А.В.
Дата ухвалення: 2019-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

16 травня 2019 р. № 2040/6253/18

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Зінченко А.В.

при секретарі- Алавердян Е.А.

за участі сторін:

позивача - Сафронова С.О.

представника позивача - Калуцького Д.Є.

представника відповідачів - Сафронової К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Національної поліції України (вул.Богомольця, 10, м.Київ) та Головного управління Національної поліції в Харківській області (вул. Жон Мироносиць, буд. 5,м. Харків, 61002, ), з участю третьої особи Голови національної поліції України Князєва Сергія Миколайовича про скасування наказу та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому після зміни предмету позову, просив суд визнати протиправним та скасувати наказ Національної поліції України № 57 о/с від 24.01.2018 р. у частині що стосується відрядження до Головного управління Національної поліції в Харківській області полковника поліції Сафронова Сергія Олеговича (0146652); встановити відсутність компетенції (повноважень) Головного управління Національної поліції в Харківській області призначати наказом № 21 о/с від 29.01.2018 р. відповідно до п. 2 (на рівнозначну посаду за ініціативою поліцейського) ч. 1, ст. 65, ч. 9 ст. 71 Закону України «Про Національну поліцію» полковника поліції ОСОБА_1 (0146652) на посаду начальника сектора кримінальної поліції Коломацького відділення поліції Валківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області; визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Харківській області № 21 о/с від 29.01.2018 р. у частині призначення полковника поліції ОСОБА_1 (0146652) на посаду начальника сектору кримінальної поліції Коломацького відділення поліції Валківського відділу поліції в Харківській області та зобов`язати Національну поліцію України згідно з ч. 9 ст. 71 Закону України «Про Національну поліцію» призначити з 12.01.2018 року полковника поліції ОСОБА_1 на посаду заступника начальника відділу апарату Національної поліції яка є рівнозначною посаді доцента кафедри Харківського. національного університету внутрішніх справ та звільнити ОСОБА_1 з цієї посади зі служби в поліції з 11.04.2018 року на підставі його рапорту про звільнення від 02.04.2018 р. за п. 2 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію».

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 01.03.2016 року його було прийнято на службу до Національної поліції із набуттям статусу поліцейського, відрядженого до навчального закладу - згідно з абз. З п. З Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 23.12.2015 р. № 901 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про Національну поліцію».

Наказом Харківського національного університету внутрішніх справ (далі ХНУВС) № 456 о/с від 26.12.2017 року, відповідно до ч. 6 ст. 71 Закону України "Про Національну поліцію", позивач був звільнений з посади доцента кафедри оперативно-розшукової діяльності та розкриття злочинів факультету № 2 ХНУВС 12.01.2018 року з направленням у розпорядження Національної поліції України .

Позивач вважає, що згідно з ч. 9 ст. 71 Закону України «Про Національну поліцію» його повинні були призначити на рівнозначну посаду, оскільки ніякої попередньої посади в органах поліції він не займав.

Наказом Національної поліції України № 57 о/с від 24.01.2018 року ОСОБА_1 був відряджений до ГУНП в Харківській області згідно зі ст. 71 Закону України «Про Національну поліцію» .

Так стаття 71 Закону «Про Національну поліцію» регулює правові відносини з приводу відрядження поліцейських для заміщення вакантних посад, відповідно до переліку посад, який затверджується Президентом України (Див. Указ Президента України від 09.12.2015 р. № 691). Посади начальника сектору кримінальної поліції у цьому переліку не існує, відповідно Національна поліція України своїм наказом від 24.01.2018 р. № 57 о/с не мала права відряджати його до ГУ НП в Харківській області для заміщення вакантної посади начальника сектору кримінальної поліції Коломацького відділення поліції на підставі ст. 71 Закону України «Про Національну поліцію». Більш того, згідно з приписом № 83 від 12.01.2018 р. позивач повинен був прибути до Національної поліції 13.01.2018 р. Але, наявність цього припису та його зміст від позивача утаювали працівники ХНУВС, Національної поліції та ГУ НП в Харківській області. Припис на руки ніхто не видавав, про його існування ніхто не повідомляв, зміст припису до нього не доводився. Заходів з приводу виконання процедури відрядження поліцейських до державних органів, які передбачені ч. 1, 2, 4 ст. 71 Закону «Про Національну поліцію» стосовно позивача не здійснювалося.

29.01.2018 року наказом ГУНП в Харківській області № 21 о/с ОСОБА_1 було призначено на посаду начальнику сектору кримінальної поліції Коломацького відділення поліції Валківського відділу поліції ГУНП в Харківській області .

Сумнів щодо правомірності дій Національної поліції та ГУНП в Харківській області виник після того, як позивач дізнався що 28.08.2018 р. набув чинності наказ МВС України № 601 від 13.07.2018р. «Про затвердження Переліку посад поліцейських і військовослужбовців Національної гвардії України, які рівнозначні (аналогічні) посадам, що можуть бути заміщені поліцейськими і військовослужбовцями в державних органах, установах та організаціях». Відповідно до норм зазначеного Наказу посаду доцента вищого навчального закладу визнали рівнозначною (аналогічною) посаді заступника начальника відділу апарату Національної поліції України.

У зв`язку з цим 30.08.2018 р. з позивач вернувся до начальника ГУ НП в Харківській області з заявою щодо роз`яснення дій працівників ГУ НП в Харківській області з приводу призначення на посаду 12.01.2018 р. та отримав відповідь від 10.09.2018 р. № С-882/119-12/01-2018 зі змісту якої він прийшов до висновку, що під час призначення його на посаду начальника сектору кримінальної поліції працівники ГУНП в Харківській області самовільно визначали рівнозначність посади доцента кафедри посаді в штаті поліції ГУНП в Харківській області № 580-VIII.

Посади начальника сектору кримінальної поліції у переліку не існує, відповідно Національна поліція України своїм наказом від 24.01.2018 р. № 57 о/с не мала права відряджати позивача до ГУНП в Харківській області для заміщення вакантної посади начальника сектору кримінальної поліції Коломацького відділення поліції.

Більш того, згідно з приписом № 83 від 12.01.2018 р. позивач повинен був прибути до Національної поліції 13.01.2018 р., але наявність цього припису та його зміст від позивача утаювали. Припис йому на руки ніхто не видавав, про його існування ніхто не повідомляв, що призвело до системних порушень його прав. Наказ Національної поліції від 24.01.2018 № 57 о/с щодо відрядження в подальшому став підставою для незаконного рішення ГУ НП в Харківській області з приводу призначення його на посаду начальника сектору кримінальної поліції Коломацького відділення поліції, а тому позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів.

В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував та просив в задоволенні позовних вимог відмовити, обґрунтування надано у відзиві на позовну заяву.

Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши докази у їх сукупності, вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ України з 1 вересня 1991 року по 06 листопада 2015 року та був звільнений зі служби в ОВС у зв`язку з прийняттям Закону України від 02 липня 2015 року № 580-VIII «Про Національну поліцію». На момент звільнення з органів внутрішніх справ України ОСОБА_1 мав спеціальне звання полковник міліції.

Відповідно до абзацу 3 пункту 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 23 грудня 2015 року № 901-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про Національну поліцію», працівники міліції, які станом на 06 листопада 2015 року працювали у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, що належать до сфери управління Міністерства внутрішніх справ України, і виявили бажання проходити службу в Національній поліції на посадах, що заміщуються поліцейськими у таких навчальних закладах, можуть бути прийняті на службу до Національної поліції за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним Законом України «Про Національну поліцію», шляхом видання керівниками цих навчальних закладів (а стосовно керівників таких закладів - Міністром внутрішніх справ України) наказів про призначення на відповідні посади, що заміщуються поліцейськими. Зазначені особи набувають статусу поліцейських, відряджених до таких навчальних закладів із залишенням на службі в Національній поліції, і проходять службу в Національній поліції відповідно до Закону України «Про Національну поліцію».

Наказом Харківського національного університету внутрішніх справ від 04 березня 2016 року № 59 о/с відповідно до законів України «Про Національну поліцію», «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про Національну поліцію», Указу Президента України від 09 грудня 2015 року № 691/2015 «Про перелік посад, які можуть бути заміщені поліцейськими в державних органах, установах та організаціях» Сафронов С.О. на підставі його особистої заяви від 29.02.2016 року був прийнятий на службу до Національної поліції із набуттям статусу поліцейського, відрядженого до навчального закладу.

Наказом Харківського національного університету внутрішніх справ від 26 грудня 2017 року № 456 о/с, полковника поліції ОСОБА_1 з 12 січня 2018 року звільнено з посади доцента кафедри оперативно-розшукової діяльності та розкриття злочинів факультету № 2 ХНУВС і направлено у розпорядження Національної поліції України.

Як встановлено судом, зі служби в Національній поліції ОСОБА_1 вказаним наказом звільнено не було, тобто службові відносини з Національною поліцією не припинено, і позивач продовжив проходити службу відповідно до вимог Закону України «Про Національну поліцію».

Матеріалами справи підтверджено, що 12 січня 2018 року позивач на ім`я начальника ГУ НП в Харківській області подав рапорт про призначення його на посаду начальника сектору кримінальної поліції Коломацького відділення поліції Валківського відділу поліції ГУНЦ в Харківській області. Тобто, рапорт був поданий позивачем у той день, коли він прибув у розпорядження Національної поліції України.

Вказаний рапорт ОСОБА_1 , як встановлено судом, був погоджений керівництвом ГУНП в Харківській області.

Враховуючи те, що наказом Харківського національного університету внутрішніх справ від 26.12.2017 № 456 о/с ОСОБА_1 був направлений у розпорядження Національної поліції України, з урахуванням поданого ним рапорту щодо призначення на посаду начальника сектору кримінальної поліції Коломацького відділення поліції Валківського відділу ГУНП в Харківській області та положень статті 71 Закону України «Про Національну поліцію» наказом Національної поліції України від 24 січня 2018 року № 57 о/с полковника поліції ОСОБА_1 , який прибув з Харківського національного університету внутрішніх справ, з 12.01.2018 року відряджено до Головного управління Національної поліції в Харківській області.

Критично суд оцінює твердження позивача про те, що «він якимось чином опинився у розпорядженні ГУНП у Харківській області», адже позивач власноручно написав рапорт про призначення його на посаду саме у ГУНП в Харківській області.

Відповідно до статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суд, якщо вважає, ідо рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просить про їх захист.

Відтак, завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи у публічно-правових відносинах, що звернулася до суду з позовом.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини статті 55 Конституції України, у Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, чинив дію чи допустив бездіяльність має право на захист.

Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Навіть якщо є порушення вимог Закону діями суб`єкта владних повноважень, воно не є достатньою підставою для визнання їх протиправними, оскільки обов`язковою умовою визнання їх протиправними є доведеність позивачем порушених його прав та охоронюваних законом інтересів цими діями.

З огляду на зазначене, вирішуючи спір, суд пересвідчується у належності особи, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі - наявність права на позов у матеріальному розумінні), встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення), а також визначити чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Тобто, обов`язковою умовою задоволення позову є доведеність позивачем порушених саме його прав та охоронюваних законом інтересів з боку відповідача, зокрема наявність в особи, яка звернулася з позовом, об`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 31 січня 2018 року № К/9901/1141/18.

Також, позивач ОСОБА_1 ставить питання про скасування наказу НПУ у зв`язку з порушенням його прав, хоча, як встановлено судом, сам безпосередньо подав рапорт для проходження служби в ГУНП в Харківській області на посаді начальника сектору кримінальної поліції Коломацького відділення поліції Валківського відділу поліції, куди і був відряджений наказом НПУ від 24.01.2018р. № 57 о/с з 12.01.2018 р. для подальшого проходження служби.

На вказаній посаді позивач пропрацював з 12.01.2018р. по 11.04.2018 р. та у подальшому наказом ГУНП в Харківській області від 11.04.2018 р. № 87 о/с, був звільнений з органів поліції на підставі рішення ВЛК «через хворобу».

Своє бажання звільнитися згідно пункту 2 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» з зазначеної посади ОСОБА_2 підтвердив рапортом від 02.04.2018.

Наказом Головного управління Національної поліції в Харківській області від 29 січня 2018 року № 21 о/с згідно частини 9 статті 65 та статті 71 Закону України «Про Національну поліцію» ОСОБА_1 , на підставі його письмового рапорту, як прибулого з Національної поліції України було призначено на посаду начальника сектору кримінальної поліції Коломацького відділення поліції Валківського відділу поліції ГУНП в Харківській області з 12 січня 2018 року.

В подальшому, як вбачається із доданих до позовної заяви копій послужного списку і трудової книжки, наказом ГУНП в Харківській області від 11.04.2018р. № 87 о/с позивача звільнено зі служби в поліції «через хворобу» згідно з пунктом 2 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію».

У статті 242 КАС України зазначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладених в постановах Верховного Суду.

Так, у постанові Верховного Суду по справі № 826/6074/16 впровадження № К/9901/203/18) від 31 липня 2018 року вказано що гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим. З огляду на зазначене, вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у наявності у особи, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу. Встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення), а також визначити чи відповідає вбраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Тобто, обов`язковою умовою судового захисту є наявність порушених прав та охоронюваних законом інтересів безпосередньо позивача з боку відповідача , зокрема, наявність у особи, яка вернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або законного інтересу на захист якого подано позов. Відсутність порушеного права чи невідповідність драного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством. Встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів підтримує висновки суду апеляційної інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог позивача, оскільки останнім під час розгляду даної справи не зазначено, в чому саме полягає порушення його законних прав та інтересів, адже виданню спірних наказів передували обставини власного волевиявлення Особи, оформленого написанням відповідних рапортів.

Також, суд звертає увагу є на ту обставину, що позивач, як на правову підставу свого позову безпідставно посилається на наказ МВС України від 17.02.2017 року № 138 «Про затвердження Переліку посад осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України (міліції), які мають право на пенсійне забезпечення або одержують пенсію на умовах Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», що прирівнюються посадам поліцейських», який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 15 березня 2017 року за 348/30216, тобто набув чинності набагато пізніше, ніж позивача було призначено на посаду в ГУНП в Харківській області.

Крім того, безпідставним є і посилання позивача на Закон України Про державну службу», адже відповідно до пункту 17 частини 3 статті 3 цього Закону, його дія не поширюється на осіб рядового і начальницького складу правоохоронних органів та працівників інших органів, яким присвоюються спеціальні звання, якщо інше не передбачено законом.

Тобто, Закон України «Про державну службу» прямо вказує, що він не застосовується до спірних правовідносин. Необхідно зазначити, що право на звернення особи до суду та право на судовий захист не є тотожними.

Суд зазначає, що згідно з вимогами ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з ме тою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтер есів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів влад них повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень тау спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім фор мам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, протягом розумного строку.

Статтею 6 Кодексу адміністративного судочинства визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина,її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Таким чином, проаналізувавши наведене, суд вважає за необхідне вказати, що позовні вимоги є не обґрунтованими, не підтверджені нормативно та документально, а тому є такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 243, 244, 245, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Національної поліції України (вул.Богомольця, 10, м.Київ) та Головного управління Національної поліції в Харківській області (вул. Жон Мироносиць, буд. 5,м. Харків, 61002, ), з участю третьої особи Голови національної поліції України Князєва Сергія Миколайовича (вул.Богомольця, 10, м.Київ) про скасування наказу та зобов`язання вчинити певні дії - залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі безпосередньо до Харківського апеляційного адміністративного суду апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду у відповідності до ст. 295 цього Кодексу.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Рішення у повному обсязі виготовлено 22 травня 2019 року.

Суддя Зінченко А.В.