Справа № 357/1274/19
Суддя: Аліменко Володимир Олександрович
Дата ухвалення: 2019-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 357/1274/19 Суддя (судді) першої інстанції: Ярмола О.Я.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Аліменка В.О.,

суддів Безименної Н.В., Кучми А.Ю.,

за участю секретаря Лебедєвої Ю.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні,без фіксування технічними засобами, в порядку ч. 4 ст. 229 КАС України, апеляційну скаргу Інспектора взводу №2 роти №1 батальйону патрульної поліції в м. Біла Церква УПП у Київській області ДПП старшого лейтенанта Вежичаніна Миколи Михайловича на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 березня 2019 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Поліцейського інспектор поліції Вежичаніна Миколи Михайловича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом до Поліцейського інспектор поліції Вежичаніна Миколи Михайловича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 березня 2019 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити в задоволені позову. На думку апелянта, оскаржуване рішення винесено судом першої інстанції з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, у судове засідання не з`явилися. Про причини своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що у матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов`язкова, колегія суддів на місці ухвалила проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін.

Згідно ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, зміст апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, зміст апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом апеляційної інстанції, 28.01.2019 року інспектором УПП у Київській області Вежичаніним М.М. було зупинено автомобіль «Хонда СР» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 Поліцейським було винесено постанову серії ЕАБ № 878346 у справі про адміністративне правопорушення та визнано ОСОБА_1 винним у порушенні пункту 31.4.3 (а) розділу 31 Правил дорожнього руху і притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 340 грн.

Позивач, вважаючи дану постанову неправомірною, зазначає, що на момент початку руху всі зовнішні освітлювальні прилади його автомобіля були у справному стані, а в дорозі сталася поломка. Не заперечує, що на момент зупинки ліва фара не працювала, але відразу йому вдалося полагодити її, тобто проблема була усунута. Заперечує законність винесення постанови про накладення адміністративного стягнення, вказую на ряд порушень, що допустив поліцейський при складанні оскаржуваної постанови.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що в порушення вимог ст. 280 КУпАП інспектор поліції не повно з`ясував обставини справи, чи винний позивач у вчиненні правопорушення, чи підлягає він адміністративній відповідальності, та чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність. Дійсно, в силу п. 31.5 ПДР України у разі виникнення в дорозі несправностей, зазначених у пункті 31.4 цих Правил, водій повинен вжити заходів для їх усунення. Позивач зазначив, що вчинив саме , як передбачено вказаним пунктом ПДР, і відповідач не заперечив даного факту. Крім того, не можна залишити поза увагою, що постанова про накладення адміністративного стягнення по справі не містить необхідних реквізитів, не можливо повно ідентифікувати особу, що притягла позивача до відповідальності.

Однак, колегія суддів не може погодитись із таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Статтею 14 Закону України "Про дорожній рух" від 30.06.1993 № 3353-XII вказано, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Пунктом 1.3 Правил дорожнього руху затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі - ПДР) зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Згідно з ч.1 ст.121 КУпАП - Керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

В постанові про притягнення позивача до адмінвідповідальності вказується на порушення ним п.31.4.3 (в) ПДР України.

Згідно п.31.4.3 (в) ПДР - Зовнішні світлові прилади: а) кількість, тип, колір, розміщення і режим роботи зовнішніх світлових приладів не відповідають вимогам конструкції транспортного засобу; б) порушено регулювання фар; в) не горить лампа лівої фари в режимі ближнього світла; г) на світлових приладах немає розсіювачів або використовуються розсіювачі і лампи, що не відповідають типу даного світлового приладу; ґ) на розсіювачах світлових приладів нанесено тонування або покриття, що зменшує їх прозорість чи світло пропускання; згідно з пунктом п.31.4.3 (в) розділу 31 цих Правил.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно оскаржуваної постанови, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності у зв`язку з порушенням ПДР, а саме, за керування автомобілем без ввімкненої лівою фарою.

На підтвердження порушення позивачем пункту 9.8 ПДР відповідачем, відповідно до статті 251 КУпАП, надано, зокрема, відеозапис з нагрудного відеореєстратора поліцейського, із зафіксованим фактом вчинення адміністративного правопорушення.

Зокрема, вказаним відеозаписом зафіксовано, що не горіла ліва фара в режимі світла в темну пору доби.

Як вже було зазначено вище, згідно з ч.1 ст.121 КУпАП - Керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів, - тягне за собою накладення штрафу.

Таким чином, на переконання колегії суддів, позивачем порушено ч.1 ст.121 КУпАП, оскілки позивачем порушено правила руху, а саме рухався з вимкнутою лівою фарою в режимі світла в темну пору доби.

В позовній заяві позивач визнав, що ним дійсно порушено правила дорожнього руху, оскільки він рухався без ввімкнутої лівої фари, однак зазначив, що інспектором невірно застосовано норму КУпАП, оскілки на його переконання за вказане правопорушення необхідно застосувати попередження, яке передбачено ст. 125 КУпАП.

Європейський суд з прав людини в справі «Пономарьов проти України» (Заява № 3236/03) від 3 квітня 2008 року вказав, що сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для сумніву, що відповідач діяв неправомірно. Навпаки, відповідно до пункту 2 статті 86 КАС України ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Пояснення позивача вказують лише на його намагання уникнути несприятливих для нього наслідків у зв`язку із притягненням до адміністративної відповідальності, але не вказують на неправомірність дій відповідача. Однак суд не є засобом для сторін та не толерує зловживання ними правами.

При цьому, твердження Позивача щодо неправильної кваліфікації вчиненого ним правопорушення не мають жодного об`єктивного обґрунтування, оскільки саме частиною 1 статті 121 КУпАП передбачена відповідальність за порушення правил руху, в той час як суд першої інстанції безпідставно прийняв необґрунтовані та не підкріплені доказами твердження Позивача.

Зазначене також узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 17 травня 2018 року у справі №726/786/17 та від 07.02.2018 року у справі № 285/1619/17, а також в постанові Восьмого апеляційного адміністративного суду від 30 жовтня 2018 року у справі № 345/1088/18.

Крім того, посилання позивача на окремі недоліки оформлення оскаржуваної постанови, колегія суддів не бере до уваги та зазначає, що окремі дефекти рішення контролюючого органу не повинні сприйматися як безумовні підстави для висновку щодо протиправності спірного рішення і, як наслідок, про його скасування.

Якщо спірне рішення прийнято контролюючим органом у межах своєї компетенції та з його змісту можна чітко встановити зміст цього рішення (зокрема, порушення законодавства, за які застосовуються відповідні санкції, та розмір останніх), таке рішення може бути визнане правомірним навіть у разі, коли не дотримано окремих елементів форми спірного рішення.

Вказані позивачем недоліки оформлення оскаржуваної постанови не можуть бути самостійною підставою для визнання протиправним такого рішення за умови, якщо позивачем вчинено порушення вимог Правил дорожнього руху, оскільки при розгляді спорів перевага надається змісту документа порівняно з його зовнішньою формою.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 11 вересня 2018 року по справі №826/11623/16 (провадження №К/9901/50453/18) та в постанові Верховного Суду від 14 серпня 2018 року по справі справа №826/15341/15 (провадження №К/9901/19896/18).

За таких обставин та враховуючи наявні у справі докази, суд апеляційної інстанції вважає, що відповідач під час винесення оскаржуваної постанови діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, а тому відсутні підстави для скасування оскаржуваної постанови, а відтак позиція суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог є помилковою.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Керуючись ч.4 ст.229, ст.ст. 242, 250, 286, 272, 308, 310, 315, 317, 321, 322 КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Інспектора взводу №2 роти №1 батальйону патрульної поліції в м. Біла Церква УПП у Київській області ДПП старшого лейтенанта Вежичаніна Миколи Михайловича - задовольнити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 березня 2019 - скасувати, та прийняти нове, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 - відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття і не може бути оскаржена у касаційному порядку.

Суддя-доповідач В.О. Аліменко

Судді Н.В. Безименна

А.Ю. Кучма