Справа № 812/690/13-а
Суддя: Пасічник С.С.
Дата ухвалення: 2019-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

23 травня 2019 року

Київ

справа №812/690/13-а

адміністративне провадження №К/9901/1467/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Пасічник С.С.,

суддів: Васильєвої І.А., Шипуліної Т.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за касаційною скаргою Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м.Луганська Луганської області Державної податкової служби на постанову Луганського окружного адміністративного суду у складі головуючого судді Чиркіна С.М. від 15.02.2013 та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду у складі колегії суддів: головуючого судді Старосуда М.І., суддів: Юрченко В.П., Чебанова О.О. від 28.03.2013 у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Промсистема» до Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м.Луганська Луганської області Державної податкової служби про визнання неправомірними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «Промсистема» (далі - позивач/Товариство) звернулось до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м.Луганська Луганської області Державної податкової служби (далі - відповідач/Інспекція), в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 09.01.2013 року: - № про донарахування податку на додану вартість у сумі 90671,00 грн. з застосуванням штрафних (фінансових ) санкцій у розмірі 17070,00 грн.; - № про донарахування податку на прибуток у сумі 125839,00 грн. з застосуванням штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 31459,75 грн.

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 15.02.2013, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 28.03.2013, позов задоволено.

Задовольняючи позов, суди попередніх інстанцій дійшли висновку про те, що твердження податкового органу щодо неспрямованості правочину між позивачем та його контрагентом - ПП «Іллекс Луганськ» на реальне настання правових наслідків є безпідставним та спростовується належним чином оформленими первинними документами.

Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, відповідач звернувся до суду з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить рішення судів попередніх інстанцій скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

У касаційній скарзі зазначає про хибність позицій судів попередніх інстанцій, відповідно до якої наявність вироку у кримінальному провадженні відносно посадової особи контрагента позивача - ПП «Іллекс Луганськ», яким встановлено, що він господарською діяльністю не займався, не виключає можливість вказаного суб`єкта господарювання мати реальні правовідносини щодо поставки товару із позивачем. Крім того, скаржник наголошує, що і первинні документи, надані позивачем, містять ряд недоліків, таких як відсутність на окремих товарно-транспортних накладних підписів, зазначення в податкових накладних в умовах поставки замість форм цивільно-правового договору зовсім інших відомостей.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 24.04.2013 відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 11.11.2015 відновлено втрачене провадження у даній справі.

В подальшому справа передана до Верховного Суду як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу VІІ «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України й протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Касаційного адміністративного суду у складі Верховного суду визначено колегію суддів для розгляду касаційної скарги у складі судді-доповідача Пасічник С.С., суддів Васильєвої І.А., Шипуліної Т.М.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин справи, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення касаційної скарги з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що за результатами позапланової виїзної перевірки ПАТ «Промсистема» з питань дотримання вимог податкового законодавства, валютного законодавства за період з 01.03.2010 по 30.04.2010, з 01.07.2010 по 31.12.2010 відповідачем складено акт від 13.12.2012 №2509/22/24053113, яким встановлено порушення: - пп. 7.2.6 п. 7.2, пп.пп. 7.4.1, 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», в результаті чого занижено податок на додану вартість на суму 90671,00 грн., а саме: за березень 2010 на суму 650,00 грн., за квітень 2010 на суму 11010,00 грн., за липень 2010 на суму 16090,00 грн., за серпень 2010 на суму 11000,00 грн., за вересень 2010 на суму 3494,00 грн., за листопад 2010 на суму 20900,00 грн., за грудень 2010 на суму 5132,00 грн., за січень 2011 на суму 22395,00 грн.; - п. 5.1, пп. 5.2.1 п. 5.2, пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», в результаті чого занижено податок на прибуток на 125839,00 грн., а саме: за І квартал 2010 у сумі 813,00 грн., за ІІ квартал 2010 у сумі 13762,00 грн., за ІІІ квартал 2010 у сумі 38230,00 грн., за IV квартал 2010 у сумі 73034,00 грн.

На підставі акта перевірки Інспекцією прийнято податкові повідомлення-рішення від 09.01.2013: - №, яким позивачу донараховано податок на додану вартість у сумі 90671,00 грн. з застосуванням штрафних санкцій у розмірі 17070,00 грн.; - №, яким донараховано податок на прибуток у сумі 125839,00 грн. з застосуванням штрафних санкцій у розмірі 31459,75 грн.

Відповідно до пункту 5.1 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Згідно із підпунктом 5.2.1 пункту 5.2 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» до складу валових витрат включаються: суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв`язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Підпунктом 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» передбачено, що не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Згідно із підпунктом 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8 1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Підпунктом 7.5.1 пункту 7.5 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» передбачено, що датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається: дата здійснення першої з подій: або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків; або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Згідно з підпунктом 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 вказаного Закону не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв`язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Отже, правові наслідки у вигляді виникнення у покупця права на формування сум валових витрат, а також податкового кредиту виникають за наявності сукупності таких обставин та підстав, зокрема: фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій; документального підтвердження реального здійснення господарських операцій сукупністю юридично значимих (дійсних) первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують операції певного виду; наявності у сторін спеціальної податкової правосуб`єктності; наявності у покупця належним чином складеної податкової накладної; наявності ділової мети, розумних економічних причин для здійснення господарської операції.

Водночас наведені вище норми податкового законодавства у взаємозв`язку з приписами законодавства з питань бухгалтерського обліку та звітності визначають окремі випадки, за яких неможливе формування валових витрат та податкового кредиту, зокрема, це: не пов`язаність здійсненої операції (понесених витрат) з господарською діяльністю покупця (придбання товарів/послуг без мети їх використання у господарській діяльності); фіктивність операцій/нездійснення оподатковуваних операцій; видача податкової накладної особою, яка не є платником податку на додану вартість; відсутність у платника податків юридично значимих первинних документів.

Судами встановлено, що між ПрАТ «Промсистема» (покупець) та ПП «Іллекс Луганськ» (продавець) укладено договір купівлі-продажу від 02.02.2010 №25, відповідно до якого продавець зобов`язався поставити покупцю обладнання та комплектуючі частини до нього.

Мотивуючи оскаржувані рішення, суди вказали, що виконання вказаного вище договору підтверджується податковими накладними, видатковими накладними, товарно-транспортними накладними, рахунками-фактурами, довіреностями на отримання обладнання, платіжними дорученнями на перерахування коштів за отриманий товар, банківськими виписками з розрахункового рахунку позивача.

Разом з тим, Суд вважає висновки судів першої та апеляційної інстанцій передчасними та такими, що зроблені без повного з`ясування обставин, що мають значення для вирішення справи, а оцінка наявних у матеріалах справи доказів здійснена без дотримання положень статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на час розгляду і вирішення справи).

Так, вирішуючи спір по суті, суди попередніх інстанцій відхилили посилання податкового органу на вирок Брянківського міського суду Луганської області від 21.10.2011 у справі №1-291/2011 як на підставу визнання господарських операцій нікчемними, оскільки вказане рішення суду не свідчить про наявність порушень вимог податкового законодавства безпосередньо з боку позивача, а ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , у відношенні яких було постановлено вказаний вирок, ніколи не були ані засновниками, ані керівниками ПП «Іллекс Луганськ», ніякого відношення до створення та управління зазначеним підприємством не мали.

Водночас Верховний Суд зазначає, що наявність первинних документів, які мають обов`язкові реквізити, визначені у законі, не є безумовною підставою для визнання правомірності формування валових витрат та податкового кредиту за умови якщо такі первинні документи складені від імені суб`єкта підприємницької діяльності (юридичної особи), створеного з метою фіктивного підприємництва. Такий висновок зумовлений тим, що статус нелегального підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю. Відповідно, вчинені під час здійснення нелегальної діяльності операції не можуть бути легалізовані, а їх відображення у бухгалтерському та податковому обліках надавати передбачені законом податкові вигоди.

Верховний Суд України неодноразово висловлював висновки щодо застосування норм матеріального права, що регулюють подібні спірним правовідносини, у постановах, прийнятих за результатами розгляду справ з підстави, передбаченої у пункті 1 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України (постанови від 24.05.2016 у справі №21-5332а15, від 14.06.2016 у справі №21-1318а16, від 22.11.2016 у справі №21-2430а16).

У касаційній скарзі Інспекція зазначає, що вказаним вище вироком у справі №1-291/2011, який на час проведення перевірки набрав чинності, встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у січні 2010 за згодою з невстановленою особою, маючи намір займатись фіктивним підприємництвом, придбали у ОСОБА_3 ПП «Іллекс Луганськ». При цьому ОСОБА_3 формально залишався директором, але господарською діяльністю підприємства не займався та передав членам злочинної групи статутні документи і печатку, а також документи по відкритих ним поточних рахунках підприємства, програму «Клаєнт-Банк», логін та пароль для управління вказаними рахунками з віддаленого доступу.

Натомість, посилаючись на те, що вирок стосовно ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не встановлює факту фіктивного підприємництва контрагента позивача і його ухваленням не виключалася можливість ПП «Іллекс Луганськ» здійснювати господарські операції у 2010 році, суди попередніх інстанцій не з`ясували обставини за якою статтею Кримінального кодексу України ухвалено вирок, які обставини ним встановлені, чи саме ті особи, які вчинили кримінальне правопорушення, підписували первинні документи від імені юридичної особи, якщо підписували інші особи, то в якому статусі та які відомості щодо них містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Отже, повідомлені контролюючим органом фактичні обставини, що ставлять під сумнів реальний характер господарських операцій, із посиланням на конкретне джерело інформації щодо цих обставин мали б бути перевірені та отримати належну оцінку судами першої та апеляційної інстанцій, так як стосуються безпосередньо предмету доказування у межах спірних відносин і мають істотне значення для вирішення даного спору.

Однак, ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суди попередніх інстанцій належним чином не перевірили фактичні дані щодо підписання виданих контрагентом податкових накладних та інших первинних документів повноважною особою.

Разом з тим, судами не з`ясовано й питання чи зазначено у відповідних первинних документах відомості, які розкривають зміст господарської операції, на підтвердження якої вони надані, а також чи містять вони обов`язкові реквізити, оскільки в тексті судових рішень міститься лише посилання на первинні документи без конкретизації їх суті.

Вказані обставини та фактичні дані залишилися поза межами дослідження судами першої та апеляційної інстанцій, що, з урахуванням повноважень касаційного суду (які не дають касаційній інстанції права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні), виключає можливість перевірити Верховним Судом правильність висновків судів попередніх інстанцій в цілому по суті спору.

За правилами пункту 1 частини другої статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Отже, наведені порушення судами норм матеріального і процесуального права, що виявилися у неповному встановленні обставин, які входять до предмета доказування у справі, є підставою для скасування оскаржуваних судових рішень та направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції для усунення вказаних недоліків.

Під час нового розгляду справи необхідно врахувати викладене, всебічно і повно з`ясувати всі фактичні обставини справи з перевіркою їх належними та допустимими доказами та прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355, 359 КАС України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м.Луганська Луганської області Державної податкової служби задовольнити частково.

Постанову Луганського окружного адміністративного суду від 15.02.2013 та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду скасувати, а справу направити до суду першої інстанції на новий розгляд.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

С.С. Пасічник

І.А. Васильєва

Т.М. Шипуліна,

Судді Верховного Суду