Справа № 826/12163/18
Суддя: Кузьменко А.І.
Дата ухвалення: 2019-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

23 травня 2019 року № 826/12163/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючої судді Кузьменко А.І., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу

за позовомФізичної особи-підприємця ОСОБА_1
доГоловного управління Державної фіскальної служби у Київській області
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області (далі - відповідач), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області від 29 березня 2017 року №;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області від 29 березня 2017 року №;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області від 29 березня 2017 року №;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області від 29 березня 2017 року №;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області від 29 березня 2017 року №;

- визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області від 16 травня 2017 року форми Ф №;

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області від 16 травня 2017 року № про застосування штрафних санкцій.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що включення позивачем у перевіряємому періоді до складу валових витрат вартості придбаних електричної енергії та послуг по обслуговуванню мереж Інтернет відповідає вимогам податкового законодавства, чинного у відповідному періоді. Позивач стверджував, що висновок податкового органу про завищення платником витрат спростовується матеріалами перевірки та даними податкової звітності, а також первинними документи та документи бухгалтерського і податкового обліку, як наслідок, не відповідає дійсності і висновок про заниження податкових зобов`язань з податку на додану вартість за період з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2016 року на загальну суму 193 144,00 грн., в тому числі за 2014 рік в сумі 55 836,00 грн., за 2016 рік в сумі 60 942,00 грн., за 2016 рік в сумі 76 366,00 грн.

Також, на думку позивача, не відповідає дійсності і висновок податкового органу в частині невірного відображення доходу на суму 2 400,00 грн., отриманого від здійснення господарської операції щодо надання в оренду фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 майна, неоприбуткування вказаного доходу в Книзі обліку доходів та витрат, а також проведення розрахункових операцій без застосування РРО на вказану суму, оскільки відповідна господарська операція платником не проводилась з огляду на відсутність взаємовідносин між позивачем та вказаним суб`єктом господарювання.

Додатково позивач стверджує, що зміст акта перевірки не відповідає вимогам, встановленим наказом Міністерства фінансів України від 14 березня 2013 року №395, оскільки він ґрунтується на суб`єктивних припущеннях посадових осіб податкового органу, які здійснювали перевірку та не містить доказів порушення фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 вимог податкового законодавства.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 07 серпня 2018 року відкрито провадження у справі та вирішено здійснити її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

У відзиві на адміністративний позов представник Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області зазначив, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення та рішення про застосування штрафних санкцій прийняті обґрунтовано, що підтверджується матеріалами перевірки позивача.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

У період з 13 лютого 2017 року по 24 лютого 2017 року Головним управління Державної фіскальної служби у Київській області на підставі статті 77 Податкового кодексу України, відповідно до направлень від 10 лютого 2017 року №275 та №276, виданих Головним управлінням Державної фіскальної служби у Київській області згідно плану графіка проведення планових виїзних перевірок суб`єктів господарювання на 1 квартал 2017 року проведена документальна планова виїзна перевірка фінансово-господарської діяльності з питань дотримання фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи та з питань нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період діяльності з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2016 року, за результатами якої складено відповідний акт перевірки від 13 березня 2017 року №125/10-36-13/.

Плановою документальною виїзною перевіркою встановлені порушення фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 вимог:

- підпунктів 2, 8, 9 пункту 6 Порядку ведення Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи-підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 16 вересня 2013 року №481 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 01 жовтня 2013 року за №1686/24218 та підпункту «а» пункту 176.1 статті 176 Податкового кодексу України в частині невірного відображення отриманого від здійснення господарської із сумарним підсумком за місяць, квартал, рік, зокрема кошти, що надійшли на поточний рахунок, касу платника податків та/або отримано готівкою, суми фактично понесених інших витрат, безпосередньо пов`язаних з одержанням доходу, які не зазначені в графах 6 та 7, та суми чистого оподатковуваного доходу, яка розраховується як різниця між сумою доходу за звітний період (графа 4) та сумою понесених витрат від провадження господарської або незалежної професійної діяльності (графи 6, 7, 8);

- пункту 167.1 статті 167, пункту 177.2 статті 177 Податкового кодексу України в частині заниження суми чистого доходу за період з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2016 року на загальну суму 1 271 265,31 грн. без ПДВ, в тому числі: за 2014 рік в сумі 282 616,05 грн. без ПДВ, за 2015 рік в сумі 643 617,40 грн. без ПДВ, за 2016 рік в сумі 345 031,86 грн. без ПДВ, що призвело до заниження податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності на суму 230 461,52 грн., в тому числі: за 2014 рік в сумі 45 496,53 грн., за 2015 рік в сумі 122 859,26 грн., за 2016 рік в сумі 62 105,73 грн.;

- пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX Перехідних положень Податкового кодексу України в частині заниження чистого оподатковуваного доходу від здійснення підприємницької діяльності за період з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2016 року в сумі 988 649,26 грн. без ПДВ, в тому числі: за 2015 рік в сумі 643 617,40 грн. без ПДВ, за 2016 рік в сумі 34 503,1,86 грн. без ПДВ призвело до заниження військового збору від здійснення підприємницької діяльності в сумі 14 829,74 грн. в тому числі: за 2015 рік в сумі 9 654,26 грн., за 2016 рік в сумі 5 175,48 грн.;

- пункту 2 частини 1 статті 7, статті 8, частини 2 статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» в частині заниження чистого доходу, з якого відраховується єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2016 року на загальну суму 1 271 265,31 грн. без ПДВ, в тому числі: за 2014 рік в сумі 282 616,05 грн. без ПДВ, за 2015 рік в сумі 643 617,40 грн. без ПДВ, за 2016 рік в сумі 345 031,86 грн. без ПДВ з урахуванням максимальної величини бази нарахування єдиного внеску в сумі 83 279,84 грн., в тому числі: за 2014 рік в сумі 229 722,00 грн., за 2015 рік в сумі 228 375,98 грн., за 2016 рік в сумі 374 381,86 грн., що призвело до заниження єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування з сум доходу від здійснення підприємницької діяльності, на який нараховується єдиний внесок в сумі 234 867,04 грн., в тому числі: за 2014 рік в сумі 79 713,51 грн., за 2015 рік в сумі 79 246,50 грн., за 2016 рік в сумі 75 907,03 грн.;

- пункту 187.1 статті 187, пункту 198.1 статті 198, пунктів 200.1, 200.2 статті 200 Податкового кодексу України в частині заниження податкових зобов`язань з податку на додану вартість за період з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2016 року на загальну суму 193 144,00 грн., в тому числі: за 2014 рік в сумі 55 836,00 грн., за 2016 рік в сумі 60 942,00 грн., за 2016 рік в сумі 76 366,00 грн.;

- статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» в частині проведення розрахункових операцій без застосування РРО всього на суму 2 400,00 грн.;

- пункту 1.2, пункту 2.6 Положення про веденім касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15 грудня 2004 року №637 в частині неоприбуткування готівки в Книзі обліку доходів та витрат, яку ведуть фізичні особи-підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, затвердженої наказом Міністерства доходів і зборів України від 16 вересня 2013 року №481 в сумі 2 400,00 грн.

На підставі виявлених порушень податковим органом 29 березня 2017 року прийнято:

- податкове повідомлення-рішення №, яким до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 застосовано суму штрафних санкцій, у тому числі за порушення строку розрахунку у сфері зовнішньоекономічної діяльності у розмірі 1 гривня;

- податкове повідомлення-рішення №, яким до позивача застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та/або пені, у тому числі за порушення строку розрахунку у сфері зовнішньоекономічної діяльності у розмірі 12 000,00 грн.;

- податкове повідомлення-рішення №, яким фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у розмірі 57 615,38 грн.;

- податкове повідомлення-рішення №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору у розмірі 18 537,18 грн., у т.ч. за податковими зобов`язаннями у розмірі 14 829,74 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 3 707,44 грн.;

- податкове повідомлення-рішення №, яким фізичній особі-підприємцю збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 241 430,00 грн., в т.ч. за податковими зобов`язаннями у розмірі 193 144,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 48 286,00 грн.;

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-, на підставі якої встановлено, що станом на 13 березня 2017 року заборгованість зі сплати єдиного внеску, штрафів та пені становить 234 867,04 грн.;

- рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, яким до позивача застосовано штрафні санкції у розмірі 35 397,03 грн.

За результатами адміністративного оскарження Державна фіскальна служба України прийняла рішення про результати розгляду скарги від 28 квітня 2017 року №5975/П/99-99-11-02-02-25, яким вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 29 березня 2017 року №Ф-, рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 29 березня 2017 року № скасовано та вирішено вважати відкликаними з дня прийняття такого рішення.

В подальшому, 16 травня 2017 року Головним управлінням Державної фіскальної служби у Київській області прийнято вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-, відповідно до якої станом на 13 березня 2017 року заборгованість позивача зі сплати єдиного внеску становить 234 867,04 грн.

Крім того, 16 травня 2017 року Головним управлінням Державної фіскальної служби у Київській області прийнято рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску у розмірі 35 397,03 грн.

Незгода позивача із вказаним рішенням, вимогою та податковими повідомленнями-рішеннями зумовила його звернення до суду з даним позовом, при вирішенні якого суд виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів перевірки, у перевіряємому періоді фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , перебуваючи на загальній системі оподаткування, обліку і звітності, здійснював діяльність по наданню в оренду нерухомого майна та діяльність у сфері проводового електрозв`язку.

Також, перевіркою правильності визначення загального оподатковуваного доходу, отриманого від провадження діяльності, відображеного в податкових деклараціях, на підставі документів, наданих до перевірки встановлено заниження доходу в загальній сумі 103 338,24 грн. (за 2014 рік в сумі 33 532,80 грн., 2015 рік - 33 872,64 грн., за 2016 рік - 35 932,80 грн.) в зв`язку з не включенням сум із надання в оренду частини приміщення, оскільки позивач надавав в оренду частини приміщення та отримував плату нижчу, ніж затверджено рішенням Бородянської селищної ради.

З наявних матеріалів справи вбачається, що позивачу на праві приватної власності належать:

- будівля, торгівельно-офісний комплекс з прибудовою магазину змішаної торгівлі загальною площею 2253,20 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 згідно свідоцтва про право власності від 14 березня 2013 року № НОМЕР_1 , розмір частки: 1/2;

- житлово-побутовий комплекс загальною площею 310,9 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 згідно свідоцтва про право власності від 27 травня 2004 року № 962579, розмір частки 1/1.

При цьому, матеріалами справи підтверджується, що Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 здавав в оренду належне йому нерухоме майно.

Так, 01 травня 2012 року між позивачем (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФОРА» (орендар) укладено договір оренди нерухомого майна №01/05/2018, відповідно до якого орендодавець передає, а орендар приймає за плату на певний строк у користування нерухоме майно - частину нежилого приміщення торгово-офісного комплексу, а саме - частину першого поверху площею 497 кв.м., яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Пунктом 3.1 вказаного договору передбачено, що орендна плата за один місяць складає 27 150,00 грн. без ПДВ в місяць за весь об`єкт оренди. Орендна плата сплачується орендарем щомісячно у повному обсязі шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок орендодавця, не пізніше 10 числа поточного місяця, за поточний місяць. Прострочений день оплати оплачується орендарем у розмірі подвійної облікової ставки від встановленої суми загальної суми загальної оренди усіх приміщень (пункт 3.1.1 договору).

При цьому, вимогами пункту 3.2 договору визначено, що орендар не здійснює оплату вартості спожитих ним комунальних послуг (витрати за електроенергію, холодну воду, за користування телефоном, Інтернет) орендодавцю, зазначені платежі до орендної плати.

29 серпня 2014 року між вказаними сторонами підписано договір про внесення змін до договору оренди нерухомого майна №01-05/2012 від 01 травня 2012 року, яким сторони домовились про збільшення орендної плати з 01 вересня 2014 року, в зв`язку з чим пункт 3.1 викладено у наступній редакції «орендна плата за один місяць з 01 вересня 2014 року складає 48 150 грн., включаючи ПДВ в місяць за весь об`єкт оренди».

Крім того, 01 січня 2014 року між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (орендодавець) та фізичною особою ОСОБА_4 (орендар) укладено договір оренди нерухомого майна, пунктом 1.1 якого визначено, що орендодавець передає, а орендар приймає за плату на певний строк у користування нерухоме майно - частину нежилого приміщення житлово-побутового комплексу площею 200 кв.м., яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2.

Пунктом 3.1 договору визначено, що розрахунок вартості оренди становить 33,50 грн. за один квадратний метр об`єкта оренди, а орендна плата за один місяць становить 6 700,00 грн. При цьому, нарахування та сплата орендної плати здійснюється наступним чином: оплата проводиться шляхом зарахування коштів на поточний розрахунковий рахунок орендодавця, або іншим чином (за письмовою згодою або домовленістю сторін) з 01 жовтня 2014 року. Прострочений день оплати оплачується орендарем у розмірі облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день простроченого платежу.

Також, 01 січня 2014 року між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (орендодавець) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 (орендар) укладено договір оренди нерухомого майна, пунктом 1.1 якого передбачено, що орендодавець передає, а орендар приймає за плату на певний строк у користування нерухоме майно - частину нежилого приміщення житлово-комунального комплексу, площею 36 кв.м., яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 .

Пунктами 3.1-3.2 вказаного договору визначено, що розрахунок вартості оренди становить 13,05 грн. за один квадратний метр об`єкта оренди, а орендна плата за один місяць становить 469, 80 грн. При цьому, нарахування та сплата орендної плати здійснюється наступним чином: оплата проводиться шляхом зарахування коштів на поточний розрахунковий рахунок орендодавця, або іншим чином (за письмовою згодою або домовленістю сторін). Прострочений день оплати оплачується орендарем у розмірі облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день простроченого платежу.

Орендна плата нараховується з моменту підписання акту прийому-передачі та до дня фактичного повернення орендарем об`єкту оренди, про що підписується сторонами відповідний акт прийому-передачі (пункт 3.4 договору).

Наявними матеріалами справи також підтверджується, що 01 квітня 2014 року між позивачем (орендодавець) та Приватним підприємством «Виробничо-торгівельне підприємство «МОБОС» (орендар) укладено договір оренди нерухомого майна №01/04-2014, вимогами якого передбачено, що орендодавець передає, а орендар приймає за плату на певний строк у користування нерухоме майно - частину нежилого приміщення торгово-офісного комплексу, а саме - частину третього поверху, площею 35 кв.в., яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Пунктами 3.1-3.2 вказаного договору визначено, що розрахунок вартості оренди становить 41,14 грн. за один квадратний метр об`єкта оренди, а орендна плата за один місяць становить 1 440,00 грн. При цьому, нарахування та сплата орендної плати здійснюється наступним чином: оплата проводиться шляхом зарахування коштів на поточний розрахунковий рахунок орендодавця, або іншим чином (за письмовою згодою або домовленістю сторін). Прострочений день оплати оплачується орендарем у розмірі облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день простроченого платежу.

Орендна плата нараховується з моменту підписання акту прийому-передачі та до дня фактичного повернення орендарем об`єкту оренди, про що підписується сторонами відповідний акт прийому-передачі (пункт 3.4 договору).

Крім того, 01 жовтня 2014 року між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Стонерс Україна» (орендар) укладено договір оренди нерухомого майна №01/10-2014, пунктом 1.1 якого передбачено, що відповідно до цього договору орендодавець передає, а орендар приймає за плату на певний строк у користування окреме індивідуально визначене нерухоме майно - частину нежилого приміщення на 3-му поверсі, загальною площею 8 кв.м., які позначені на плані як офіс №2, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . об`єкт передається разом з інженерним та сантехнічним обладнанням, засобами пожежегасіння, що є невід`ємним від приміщення (будівлі).

Пунктом 3.1 договору визначено, що розрахунок вартості оренди становить 7,5 умовних одиниць за один квадратний метр об`єкта оренди. Одна умовна одиниця відповідна 1 долару США. Оплата здійснюється в національній валюті за зафіксованим курсом, діючим на день укладення даного договору. Орендна плата за один місяць, за весь об`єкт оренди на дату укладення договору становить 37 умовних одиниць або 480,00 гривень, або 60 гривень за 1 кв.м. об`єкта оренди. Курс НБУ долара США відносно гривні на день укладення цього договору складає 13,00 грн. Якщо курс НБУ долара США в подальшому для нарахування оренди буде нижчим, чим на момент укладення договору, орендна плата визначається відповідно до абзацу 1 пункту 3.1 цього договору.

Відповідно до пункту 3.3 даного договору, сторони дійшли згоди, що відшкодування витрат орендодавця за оплату комунальних послуг (вода, каналізація) та електричну енергію, проводиться орендарем згідно показників лічильників-орендодавцю, за користування телефоном - постачальникам цих послуг. Відшкодування зазначених витрат проводиться в межах фактичного споживання (показників лічильників та актів проведення розрахунків, зроблених на підставі рахунків постачальників послуг, наданих орендодавцю).

Того ж дня, 01 жовтня 2014 року між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (орендодавець) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 (орендар) укладено договір нерухомого майна, пунктом 1.1 якого визначено, що відповідно до цього договору орендодавець передає, а орендар приймає за плату на певний строк у користування нерухоме майно - частину нежилого приміщення житлово-побутового комплексу, площею 200 кв.м., яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2.

Пунктом 3.1 договору визначено, що розрахунок вартості оренди становить 33,50 грн. за один квадратний метр об`єкта оренди, а орендна плата за один місяць становить 6 700,00 грн. При цьому, нарахування та сплата орендної плати здійснюється наступним чином: оплата проводиться шляхом зарахування коштів на поточний розрахунковий рахунок орендодавця, або іншим чином (за письмовою згодою або домовленістю сторін). Прострочений день оплати оплачується орендарем у розмірі облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день простроченого платежу.

Також, 01 квітня 2015 року між позивачем (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФОРА» (орендар) укладено договір оренди нерухомого майна, відповідно до якого орендодавець передає, а орендар приймає за плату на певний строк у користування нерухоме майно - частину нежилого приміщення торгово-офісного комплексу, а саме - частину першого поверху площею 497 кв.м., яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Пунктом 3.1 вказаного договору передбачено, що орендна плата за один місяць складає 48 150,00 грн. без ПДВ в місяць за весь об`єкт оренди. Орендна плата сплачується орендарем щомісячно у повному обсязі шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок орендодавця, не пізніше 05 числа поточного місяця, з обов`язковою умовою надання орендодавцем орендного рахунку на оплату орендної плати не пізніше 20 числа попереднього місяця (пункт 3.1.1 договору).

При цьому, вимогами пункту 3.2 договору визначено, що орендар не здійснює оплату вартості спожитих ним комунальних послуг (витрати за електроенергію, холодну воду, за користування телефоном, Інтернет) орендодавцю, зазначені платежі до орендної плати.

31 липня 2015 року між зазначеними сторонами підписано договір про внесення змін до договору оренди нерухомого майна від 01 квітня 2015 року, яким сторони домовились про збільшення орендної плати з 01 вересня 2015 року у розмірі 148 150,00 грн.

02 грудня 2015 року між позивачем (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Сітібокс» (орендар) укладено договір оренди нежитлового приміщення №1818-КВ, умовами якого визначено, що орендодавець за плату передає в тимчасове користування орендарю частину нежитлового приміщення площею 1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Пунктом 3.1 договору передбачено, що орендна плата за користування приміщенням у місяць складає: 700 грн. в місяць.

Наявними в матеріалах справи звітами про дебетові та кредитові операції по рахунку НОМЕР_3 з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2014 року, з 01 січня 2015 року по 31 березня 2015 року, з 01 квітня 2015 року по 30 червня 2015 року, з 01 липня 2015 року по 30 вересня 2015 року, з 01 жовтня 2015 по 31 грудня 2015 року, з 01 січня 2016 року по 31 березня 2016 року, з 01 квітня 2016 року по 30 червня 2016 року, з 01 липня 2016 року по 30 вересня 2016 року, з 01 жовтня 2016 року по 31 грудня 2016 року, банківськими виписками підтверджується внесення орендарями орендної плати.

В частині тверджень податкового органу щодо недотримання позивачем при укладенні вказаних вище договорів оренди нерухомого майна встановлених рішеннями місцевої ради мінімальних ставок орендної плати, суд зазначає наступне.

З наявного в матеріалах справи рішення Бородянської селищної ради Бородянського району Київської області від 26 червня 2014 року «Про встановлення мінімальної суми орендного платежу за нерухоме майно фізичних осіб, яке розташоване в смт. Бородянка» вбачається, що дане рішення набирає чинності з 01 січня 2015 року. При цьому, всі укладені договори, відносно нерухомого майна, належного позивачу у смт. Бородянка, укладені до моменту набуття чинності вказаним рішенням.

Рішень про прийняття місцевою радою щодо мінімальної суми орендного платежу за нерухоме майно фізичних осіб, яке розташоване в смт. Немішаєве, представник відповідача не надав.

Крім того, вимогами статті 762 Цивільного кодексу України визначено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення.

Також, з урахуванням вимог статті 3 Цивільного кодексу України одним із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору.

За таких обставин, суд приходить до висновку про необґрунтованість висновку податкового органу в зазначеній частині.

Стосовно віднесення позивачем понесених ним витрат по сплаті послуг за електричну енергію, суд зазначає, що забезпечення об`єктів оренди електроенергією здійснювалось за договором від 21 жовтня 2013 року №220020706 про постачання електричної енергії, укладеним між позивачем та Публічним акціонерним товариством «Київобленерго».

При цьому, факт придбання та оплати електричної енергії підтверджується:

- рахунками-фактури за активну електроенергію № за січень 2014 року від 20 січня 2014 року, № за лютий 2014 року від 21 лютого 2014 року, № за березень 2014 року від 21 березня 2014 року, № за квітень 2014 року від 22 квітня 2014 року, № за травень 2014 року від 21 травня 2014 року, № за червень 2014 року від 18 червня 2014 року, № за липень 2014 року від 18 липня 2014 року, № за серпень 2014 року від 21 серпня 2014 року, № за вересень 2014 року від 19 вересня 2014 року, № за жовтень 2014 року від 20 жовтня 2014 року, № за листопад 2014 року від 19 листопада 2014 року , № за грудень 2014 року від 19 грудня 2014 року, № за січень 2015 року від 19 січня 2015 року, № за лютий 2015 року від 18 лютого 2015 року, № за березень 2015 року від 18 березня 2015 року, № за квітень 2015 року від 20 квітня 2015 року, № за травень 2015 року від 25 травня 2015 року, № за червень 2015 року від 19 червня 2015 року, № за липень 2015 року від 20 липня 2015 року, № за серпень 2015 року від 19 серпня 2015 року, № за вересень 2015 року від 18 вересня 2015 року, № за жовтень 2015 року від 19 жовтня 2015 року, № за листопад 2015 року від 18 листопада 2015 року; № за грудень 2015 року від 18 грудня 2015 року, № за січень 2015 року від 18 січня 2016 року, № за лютий 2016 року від 19 лютого 2016 року, № за березень 2016 року від 18 березня 2016 року, № за квітень 2016 року від 18 квітня 2016 року, № за травень 2016 року від 18 травня 2016 року, № за червень 2016 року від 21 червня 2016 року, № за липень 2016 року від 18 липня 2016 року, № за серпень 2016 року від 18 серпня 2016 року, № за вересень 2016 року від 19 вересня 2016 року, № за жовтень 2016 року від 18 жовтня 2016 року, № за листопад 2016 року від 18 листопада 2016 року, № за грудень 2016 року від 20 грудня 2016 року;

- рахунки-фактури за реактивні перетоки/по оплаті за перетікання реактивної енергії та пеню/штрафні санкції № за січень 2014 року від 20 січня 2014 року, № за лютий 2014 року від 21 лютого 2014 року, № за березень 2014 року від 21 березня 2014 року, № за квітень 2014 року від 22 квітня 2014 року, № за травень 2014 року від 21 травня 2014 року, № за червень 2014 року від 18 червня 2014 року, № за липень 2014 року від 18 липня 2014 року, № за серпень 2014 року від 21 серпня 2014 року, № за вересень 2014 року від 19 вересня 2014 року, № за вересень 2014 року від 19 вересня 2014 року, № за жовтень 2014 року від 20 жовтня 2014 року, № за листопад 2014 року від 19 листопада 2014 року, № за грудень 2014 року від 19 грудня 2014 року, № за січень 2015 року від 19 січня 2015 року, № за лютий 2015 року від 18 лютого 2015 року, № за березень 2015 року від 18 березня 2015 року, № за квітень 2015 року від 20 квітня 2015 року, № за травень 2015 року від 25 травня 2015 року, № за червень 2015 року від 19 червня 2015 року, № за липень 2015 року від 20 липня 2015 року, № за серпень 2015 року від 19 серпня 2015 року, № за вересень 2015 року від 18 вересня 2015 року, № за жовтень 2015 року від 19 жовтня 2015 року, № за листопад 2015 року від 18 листопада 2015 року, № за грудень 2015 року від 18 грудня 2015 року, № за січень 2016 року від 18 січня 2016 року, № за лютий 2016 року від 19 лютого 2016 року, № за березень 2016 року від 18 березня 2016 року, № за квітень 2016 року від 18 квітня 2016 року, № за травень 2016 року від 18 травня 2016 року, № за червень 2016 року від 21 червня 2016 року, № за липень 2016 року від 18 липня 2016 року, № за серпень 2016 року від 18 серпня 2016 року, № за вересень 2016 року від 19 вересня 2016 року, № за жовтень 2016 року від 18 жовтня 2016 року, № за листопад 2016 року від 18 листопада 2016 року, № за грудень 2016 року від 20 грудня 2016 року;

- рахунками на оплату авансових/планових платежів № за січень 2014 року від 20 січня 2014 року, № від 21 лютого 2014 року, № від 21 березня 2014 року згідно договору №06 від 21 жовтня 2013 року, № на травень 2014 року від 22 квітня 2014 року згідно договору №06 від 21 жовтня 2013 року, № на червень 2014 року від 21 травня 2014 року згідно договору №06 від 21.10.2013, № на липень 2014 року від 18.06.2014 згідно договору № 06 від 21.10.2013, № на серпень 2014 року від 18.07.2014 згідно договору № 06 від 21.10.2013, № на вересень 2014 року від 21.08.2014 згідно договору № 06 від 21.10.2013, № на жовтень 2014 року від 19.09.2014 згідно договору № 06 від 21.10.2013, № на листопад 2014 року від 20.10.2014 згідно договору № 06 від 21.10.2013, № на грудень 2014 року від 19 листопада 2014 року, згідно договору №06 від 21 жовтня 2013 року № на лютий 2015 року від 19 грудня 2014 року згідно договору №06 від 21 жовтня 2013 року, № на березень 2015 року від 19 січня 2015 року згідно договору №06 від 21 жовтня 2013 року, № на квітень 2015 року від 18 лютого 2015 року згідно договору №06 від 21 жовтня 2013 року, № на травень 2015 року від 18 березня 2015 року згідно договору №06 від 21 жовтня 2013 року, № на червень 2015 року від 20 квітня 2015 року згідно договору №06 від 21 жовтня 2013 року, № на липень 2015 року від 25 травня 2015 року згідно договору №06 від 21 жовтня 2013 року, № на серпень 2015 року від 19 червня 2015 року згідно договору № 06 від 21 жовтня 2013 року, № на вересень 2015 року від 20 липня 2015 року згідно договору №06 від 21 жовтня 2013 року, № на жовтень 2015 року від 19 серпня 2015 року згідно договору №06 від 21 жовтня 2013 року, № на листопад 2015 року від 18 вересня 2015 року згідно договору №06 від 21 жовтня 2013 року, № на грудень 2015 року від 19 жовтня 2015 року згідно договору №06 від 21 жовтня 2013 року, № на січень 2016 року від 18 листопада 2015 року згідно договору №06 від 21 жовтня 2013 року, № на лютий 2016 року від 18 грудня 2015 року згідно договору №06 від 21 жовтня 2013 року, № на березень 2016 року від 18 січня 2016 року згідно договору №06 від 21 жовтня 2013 року, № на квітень 2016 року від 19 лютого 2016 року згідно договору №06 від 21 жовтня 2013 року, № на травень 2016 року від 18 березня 2016 року згідно договору №06 від 21 жовтня 2013 року, № на червень 2016 року від 18 квітня 2016 року згідно договору №06 від 21 жовтня 2013 року, № на липень 2016 року від 18 травня 2016 року згідно договору №06 від 21 жовтня 2013 року, № на серпень 2016 року від 21 червня 2016 року згідно договору №06 від 21 жовтня 2013 року, № на вересень 2016 року від 18 липня 2016 року згідно договору №06 від 21 жовтня 2013 року, № на жовтень 2016 року від 18 серпня 2016 року згідно договору №06 від 21 жовтня 2013 року № на листопад 2016 року від 19 вересня 2016 року згідно договору №06 від 21 жовтня 2013 року, № на грудень 2016 року від 18 жовтня 2016 року згідно договору №06 від 21 жовтня 2013 року, № на січень 2017 року від 18 листопада 2016 року згідно договору №06 від 21 жовтня 2013 року, № на лютий 2017 року від 20 грудня 2016 року згідно договору № 06 від 21 жовтня 2013 року;

- актами прийняття-передавання електричної енергії; звітами про покази лічильників за період з 18 травня 2014 року по 18 червня 2014 року, за 18 червня 2014 року по 18 липня 2014 року; актами звіряння розрахунків від 16 жовтня 2014 року, від 19 жовтня 2015 року, від 18 жовтня 2016 року, від 11 листопада 2016 року; актами виконаних робіт; квитанціями.

Крім того, суд звертає увагу, що з метою виконання зобов`язань за договорами оренди (забезпечення можливості користування орендарів Інтернет) позивачем у перевіряємому періоді придбавались у Приватної комерційно-консультаційної фірми «РЕМЕДІУМ» та Приватного підприємства «НЕМІ» послуги по обслуговуванню мереж Інтернет згідно із договорами від 15 серпня 2011 року, від 15 липня 2016 року №01/07-2016, що підтверджується наявними в матеріалах справи актами надання послуг, нарядами на виконання робіт, банківськими виписками.

Порядок оподаткування доходів, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування визначений статтею 177 Податкового кодексу України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин.

Згідно із пунктом 177.2 статті 177 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця.

Для фізичної особи-підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, не включаються до витрат і доходу суми податку на додану вартість, що входять до ціни придбаних або проданих товарів (робіт, послуг) (пункт 177.3 статті 177 Податкового кодексу України).

Положеннями пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України передбачено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Крім того, фізичні особи-підприємці зобов`язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару. Форма Книги обліку доходів і витрат та порядок її ведення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику (пункт 177.10 статті 177 Податкового кодексу України).

Форму та Порядок ведення Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи-підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, затверджено наказом Міністерства доходів і зборів України від 16 вересня 2013 року №481, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 01 жовтня 2013 року за №1686/24218, підпунктом 5 пункту 6 якого встановлено, що документами, які підтверджують витрати, можуть бути, зокрема, платіжне доручення, прибутковий касовий ордер, квитанція, фіскальний чек, акт закупки (виконаних робіт, наданих послуг) та інші первинні документи, що засвідчують факт оплати товарів, робіт, послуг.

Наявна в матеріалах справи копія Книги обліку доходів і витрат позивача за 2014-2016 роки свідчить, що позивач в 2014-2016 роки вів облік доходів та витрат.

Відповідно до підпункту «а» пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Дата виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг (пункт 198.2 статті Податкового кодексу Україна).

У відповідності до пункту 198.4 статті 198 Податкового кодексу України якщо платник податку придбає (виготовляє) товари/послуги та необоротні активи, які призначаються для їх використання в операціях, що не є об`єктом оподаткування або звільняються від оподаткування, то суми податку, сплачені (нараховані) у зв`язку з таким придбанням (виготовленням), не відносяться до податкового кредиту зазначеного платника.

Відповідно до підпункту «г» пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, за товарами/послугами, необоротними активами, під час придбання або виготовлення яких суми податку були включені до складу податкового кредиту, у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи починають використовуватися в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

Платник податку може включити на підставі бухгалтерської довідки до податкового кредиту виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, суми податку, сплачені (нараховані) у вартості товарів/послуг, необоротних активів, що не були включені до складу податкового кредиту при придбанні або виготовленні таких товарів/послуг, необоротних активів, та/або з яких були визначені податкові зобов`язання відповідно до цього пункту, у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи починають використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, у тому числі переведення невиробничих необоротних активів до складу виробничих необоротних активів.

Пунктом 199.1 статті 199 Податкового кодексу України визначено, що у разі якщо придбані та/або виготовлені товари/послуги, необоротні активи частково використовуються в оподатковуваних операціях, а частково - ні, до сум податку, які платник має право віднести до податкового кредиту, включається та частка сплаченого (нарахованого) податку під час їх придбання або виготовлення, яка відповідає частці використання таких товарів/послуг, необоротних активів в оподатковуваних операціях.

Суд звертає увагу, що надані позивачем первинні документи платником податків надавались до перевірки.

При цьому, приймаючи до уваги той факт, що витрати на електричну енергію та послуги по обслуговуванню мереж Інтернет стосуються власних нежитлових приміщень позивача та спрямовані на забезпечення їх експлуатації, які використовуються в межах господарської діяльності платника податків при наданні в оренду приміщень, що є одним з видів господарської діяльності позивача, вбачається висновок, що вказані витрати є такими, що безпосередньо пов`язані з наданням позивачем в оренду приміщень та отриманням доходів як фізичною особою-підприємцем.

Отже, твердження відповідача про завищення витрат, сплачених за спожиту електроенергію та отримані послуги по обслуговуванню мереж Інтернет є необгрунтованими та безпідставними.

Натомість, за наявності документального підтвердження витрат, пов`язаних з наданням послуг оренди нерухомого майна, вбачається висновок про правомірність врахування позивачем цих витрат під час визначення оподаткованого доходу в перевіряємому періоді.

Зазначене свідчить про те, що включення позивачем в перевіряємому періоді до складу валових витрат вартості придбаних електричної енергії та послуг по обслуговуванню мереж Інтернет відповідає вимогам податкового законодавства, чинного у відповідному періоді.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначені Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08 липня 2010 року №2464-VI в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон України від 08 липня 2010 року № 2464- VI).

Згідно із абзацом третім пункту 1 частини першої статті 4 Закону України від 08 липня 2010 року № 2464-VI платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, зокрема ті, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством про працю, чи за цивільно-правовим договором (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою-підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців).

Відповідно до пунктів 1, 2 частини другої статті 6 Закону України від 08 липня 2010 року № 2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; вести облік виплат (доходу) застрахованої особи та нарахування єдиного внеску за кожним календарним місяцем і календарним роком, зберігати такі відомості в порядку, передбаченому законодавством.

База нарахування єдиного внеску для фізичних осіб підприємців (крім фізичних осіб-підприємців. які обрали спрощену систему оподаткування) визначена пунктом 2 частини першої статі 7 Закону України від 08 липня 2010 року № 2464-VI, а саме: єдиний внесок нараховується на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на суму доходу, що розподіляється між членами сім`ї фізичних осіб - підприємців, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

При цьому, сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Для платників, зазначених у пункті 1 (крім абзацу сьомого) частини першої статті 4 цього Закону, встановлюється єдиний внесок у розмірі 34,7 відсотка винагороди за цивільно-правовими договорами (частина п`ята статті 8 Закону України від 08 липня 2010 року № 2464-VI).

Порядок обчислення і сплати єдиного внеску визначений статтею 9 Закону №2464- VI, відповіло до частини другої якої обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Відповідно до підпункту 1.1 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України платниками військового збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу.

Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу (підпункт 1.2 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України).

Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту (підпункт 1.3 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України).

У відповідності до підпункту 1.5 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу.

Платники збору зобов`язані забезпечувати виконання податкових зобов`язань у формі та спосіб, визначені статтею 176 цього Кодексу (підпункт 1.6 пункту 16і підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України).

З урахуванням того, що висновок податкового органу про завищення платником витрат спростовується матеріалами перевірки та даними податкової звітності, а також первинними документами та документами бухгалтерського і податкового обліку, як наслідок, не відповідає дійсності і висновок про заниження платником податку на додану вартість, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та військового збору.

В частині доводів контролюючого органу щодо невірного відображення доходу на суму 2 400,00 грн., отриманого від здійснення господарської операції щодо надання в оренду фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 майна, неоприбуткування вказаного доходу в Книзі обліку доходів та витрат, а також проведення розрахункових операцій без застосування РРО на вказану суму, суд зазначає наступне.

Наявним в матеріалах справи поясненням фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 в листі від 04 травня 2017 року № 4 підтверджується, що вказане в акті перевірки нерухоме майно останній орендує у фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 , а відтак, оскільки відповідна господарська операція платником не проводилась з огляду на відсутність взаємовідносин між позивачем та вказаним суб`єктом господарювання, відсутні підстави для її відображення у даних бухгалтерського обліку.

За таких обставин, висновки Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про порушення позивачем вимог чинного на дату проведення перевірки законодавства не підтверджуються належними доказами та спростовуються наявними матеріалами справи.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно вимог частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідач як суб`єкт владних повноважень покладений на нього обов`язок доказування правомірності своїх рішень з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, не виконав, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, суд приходить до висновку про обґрунтованість адміністративного позову та наявність підстав для його задоволення.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 139, 143, 241-246, 255, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1.Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити.

2.Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області від 29 березня 2017 року №, №, №, №, №.

3.Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області від 16 травня 2017 року форми Ф №.

4.Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області від 16 травня 2017 року № про застосування штрафних санкцій.

5.Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) понесені ним судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 8 303 (вісім тисяч триста три) гривні 09 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області (03680, місто Київ, вулиця Народного ополчення, будинок 5-А, ).

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення», Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя А.І. Кузьменко