Справа № 824/406/19-а
Суддя: Анісімов Олег Валерійович
Дата ухвалення: 2019-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2019 р. м. Чернівці Справа № 824/406/19-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Анісімова О.В.,

за участю:

секретаря судового засідання - Кривохижої Н.В.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - Мазурок Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Чернівецькій області про визнання протиправною та скасування вимоги,-

В С Т А Н О В И В:

І. РУХ СПРАВИ

1.1. 11.04.2019 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Чернівецькій області (далі відповідач або ГУ ДФС у Чернівецькій області), в якому просить суд визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДФС у Чернівецькій області про сплату боргу (недоїмки) №Ф-133-50 від 16.01.2019 року.

1.2. Ухвалою суду від 11.04.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі.

1.3. 06.05.2019 року ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання, Вижницьку районну державну адміністрацію зобов`язано надати суду документи, які підтверджують реєстрацію та припинення діяльності як фізичної особи-підприємця Шевчика ОСОБА_2 Павловича.

ІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

2.1. 10.04.2019 року у позивач отримав копію постанови про відкриття виконавчого провадження за № 58551174 від 06.03.2019 року щодо примусового виконання вимоги ГУ ДФС в Чернівецькій області №Ф-133-50 від 16.01.2019 року про стягнення на користь Вижницького управління ГУ ДФС в Чернівецькій області боргу в сумі 15819,54 грн.

2.2. Після ознайомлення з постановою, 10.04.2019 року у Вижницькому районному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області позивач отримав копію вимоги Головного управління ДФС у Чернівецькій області №Ф-133-50 від 16.01.2019 року, якою йому нарахована недоїмка по єдиному соціальному внеску у розмірі 15819,54 грн.

2.3. Позивач вважає таку вимогу протиправною, оскільки ніколи не був зареєстрований в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань в якості фізичної особи-підприємця, не здійснює підприємницьку діяльність та не належить до жодної категорії платників єдиного внеску передбачених Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», від 08.07.2010 року № 2464-VI (далі Закон №2464) та відповідно не зобов`язаний його сплачувати.

ІІІ АРГУМЕНТИ СТОРІН

3.1. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі, однак зазначив, що він дійсно 04.12.2003 року був зареєстрований як фізична особа-підприємець та здійснював діяльність по перевезенню пасажирів до 2004 року. Також пояснив, що надалі більше підприємницькою діяльністю не займався та здав свідоцтво про державну реєстрацію суб`єкта підприємницької діяльності фізичної особи до Вижницької районної державної адміністрації, а тому відповідно не отримував доходу та не сплачував з нього податків, зборів та інших обов`язкових платежів.

3.2. Позивач вказує, що у квітні 2019 року ним отримано вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-133-50 від 16.01.2019 року, якою йому нарахована недоїмка по єдиному соціальному внеску у розмірі 15819,54 грн. Вважає цю вимогу протиправною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки підприємницьку діяльність здійснював тільки протягом одного року після чого припинив таку діяльність, тому відповідно не отримував доходу та не зобов`язаний сплачувати єдиний соціальний внесок.

3.3. Представник відповідача у судовому засіданні заперечила щодо задоволення позову та надала суду пояснення відповідно до змісту відзиву на позов, а саме суду пояснила, що позивач з 04.12.2003 року був зареєстрований фізичною особою-підприємцем та перебував на спрощеній системі оподаткування.

3.4. Також, представник відповідача зазначила, що відсутність відомостей щодо позивача в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань обумовлюється тим, що інформація щодо таких осіб, які були зареєстровані до 01.07.2014 року зберігається в органі виконавчої влади, в якому проводилася державна реєстрація. Таким чином, відсутність в Єдиному державному реєстрі інформації щодо позивача не є ознакою того, що він не є фізичною особою підприємцем.

3.5. Окрім цього, у поданому до суду відзиві відповідач зазначає, що згідно з даними АІС «Податковий блок», ОСОБА_1 зареєстрований за основним місцем обліку в ГУ ДФС у Чернівецькій області (Вижницьке управління), дата державної реєстрації - 05.12.2003 року, номер державної реєстрації 1861, дата взяття на облік 05.12.2003 року, номер взяття на облік 2086, стан платника податків « 0» платник за основним місцем обліку, перебуває на обліку.

ІV. ОБСТАВИНИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

4.1. Так, відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію суб`єкта підприємницької діяльності фізичної особи позивач 04.12.2003 року зареєстрований як фізична особа-підприємець (а.с 34). 05.12.2003 року позивача як фізичну особу-підприємця взято на податковий облік (а.с. 33).

4.2. Окрім цього, відповідно до звіту суб`єкта малого підприємництва - фізичної особи-платника єдиного податку за четвертний квартал 2007 року позивачем 12.05.2008 року подано звіт до податкової інспекції (а.с.52).

4.3. Згідно листа Вижницької районної державної адміністрації від 15.05.2019 року № 25/01-14, ОСОБА_1 є фізичною особою, яка не включена до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Крім цього, в даному листі зазначено, що для включення до Єдиного державного реєстру позивачу потрібно звернутися до відділу надання адміністративних послуг Вижницької районної державної адміністрації та подати заяву встановленого зразка. Тільки після цього він зможе подати заяву на припинення підприємницької діяльності (а.с. 48).

4.4. Відповідно до інтегрованої картки зі сплати єдиного соціального внеску за позивачем станом на 31.10.2018 року рахується заборгованість у розмірі 15819,54 грн., яка виникла за період з 09.02.2018 року по 31.10.2019 року (а.с.37-38).

4.5. 16.01.2019 року ГУ ДФС у Чернівецькій області сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) з єдиного соціального внеску №Ф-133-50, якою від позивача вимагається сплатити борг у розмірі 15819,54 грн. (а.с.14).

V. ПОЗИЦІЯ СУДУ

5.1. Предметом цього позову є вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-133-50 від 16.01.2019 року, а тому суд має надати оцінку на предмет її правомірності та безпосередньо наявності підстав для її формування.

5.2. Законом № 2464 визначено правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

5.3. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 1 Закону №2464 під єдиним внеском на загальнообов`язкове державне соціальне страхування розуміють консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

5.4. Під застрахованою особою розуміють фізичну особу, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок (пункт 3 частини 1 статті 1 Закону №2464).

5.5. Отже, з викладеного слідує, що єдиний соціальний внесок є обов`язковим платежем, метою якого є забезпечення захисту прав застрахованих осіб, які такий внесок сплачували самостійно або за них такі внески сплачувались іншими особами.

5.6. Статтею 4 Закону №2464 визначено перелік платників єдиного соціального внеску, серед яких фізичні особи-підприємці (пункт 4 частини 1 вказаної статті).

5.7. У частині 4 статті 4 Закону №2464 визначено перелік осіб, які звільняються від сплати за себе єдиного внеску, зокрема такими є особи, зазначені у пунктах 4 та 5-1 частини 1 цієї статті, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

5.8. У поданій до суду позовній заяві позивач зазначає, що він не є фізичною особою-підприємцем, оскільки не зареєстрований у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Щодо даного твердження суд зазначає наступне.

5.9. Судом встановлено (див пункти 4.1 та 4.2 рішення), що позивач зареєстрований як фізична особа-підприємець 04.12.2003 року, згідно листа Вижницької районної державної адміністрації від 15.05.2019 року № 25/01-14 підприємницька діяльність ним не припинялася. Також, у даному листі вказано, що для включення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань позивачу потрібно звернутися до відділу надання адміністративних послу Вижницької районної державної адміністрації та подати заяву встановленого зразка відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» і лише тоді його підприємницька діяльність може бути припинена. При цьому, доказу подання такої заяви для включення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань позивач суду не надав.

5.10. Окрім цього, у судовому засіданні позивач спростував зазначене ним у позовній заяві твердження, зокрема пояснив, що він дійсно 04.12.2003 року був зареєстрований як фізична особа-підприємець та здійснював діяльність по перевезенню пасажирів до 2004 року, ним до 2009 року до органів державної фіскальної служби подавалась звітність.

Зазначене у своїй сукупності спростовує позицію позивача щодо відсутності у нього статусу фізичної особи-підприємця.

5.11. В матеріалах справи наявний витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, згідно якого відомостей щодо ОСОБА_1 у Реєстрі немає. При цьому, у даному витязі наявна примітка, що Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань знаходиться у стані формування. Інформація про юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, зареєстрованих до 01.07.2004 року та не включених до Реєстру отримується в органі виконавчої влади, в якому проводилася державна реєстрація.

5.12. Враховуючи те, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що позивач відноситься до категорії осіб, наведених у частині 4 статті 4 Закону №2464, а також те, що він є фізичною особою-підприємцем, слідує, що він є платником єдиного соціального внеску.

5.13. Частиною 2 статті 6 Закону №2464 визначені обов`язки платника єдиного внеску, серед яких обов`язок своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок (пункт 1), подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування. У разі надсилання звітності поштою вона вважається поданою в день отримання відділенням поштового зв`язку від платника єдиного внеску поштового відправлення із звітністю (пункт 4).

5.14. Згідно частини 3 цієї ж статті Закону №2464 обов`язки, передбачені частиною другою цієї статті, поширюються на платників, зазначених у пунктах 1, 4, 5, 5-1 та 16 частини 1 статті 4 цього Закону. Тобто ці обов`язки поширюються і на позивача.

5.15. При цьому згідно частини 4 статті 6 Закону №3464 у разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця така фізична особа користується правами, виконує обов`язки та несе відповідальність, що передбачені для платника єдиного внеску, в частині діяльності, яка здійснювалася нею як фізичною особою - підприємцем.

5.16. З викладеного слідує, що навіть після припинення підприємницької діяльності фізичної особи підприємця така фізична особа зобов`язана сплатити нараховані їй або нею єдиний соціальний внесок.

5.17. Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 7 Закону №2464 (в редакції зі змінами внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 року № 1774-VIII) єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 частини 1 статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

5.18. Отже, фізична особа-підприємець, якою був позивач під час сформування оскаржуваної вимоги, у разі не отримання доходу у звітному кварталі зобов`язаний нарахувати та сплатити єдиний соціальний внесок, сума якого не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

5.19. Під мінімальним страховим внеском Закон №2464 розуміє, суму єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця (пункт 5 частини 1 статті 1), тоді як під максимальною величиною бази нарахування єдиного внеску розуміється максимальна сума доходу застрахованої особи на місяць, що дорівнює п`ятнадцяти розмірам мінімальної заробітної плати, встановленої законом, на яку нараховується єдиний внесок (пункт 4 частина 1 статті 1 Закону №2464).

5.20. Відповідно до пункту 5 статті 8 Закону №2464 єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску. У разі якщо база нарахування єдиного внеску не перевищує розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід, сума єдиного внеску розраховується як добуток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід (прибуток), та ставки єдиного внеску.

5.21. При цьому, позивач стверджує, що підприємницькою діяльністю він займався тільки до 2004 року.

5.22. Щодо цього суд зазначає, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 року №1774-VIII внесено зміни до Закону №2464, зокрема у пункті 2 частини 1 статті 7 у першому реченні абзацу другого слова «має право самостійно» замінено словом «зобов`язаний». Ці зміни набрали чинності з 01.01.2017 року.

5.23. Фактично цим Законом законодавець право платника єдиного соціального внеску щодо його сплати у разі відсутності доходу за квартальний період, перетворив в обов`язок.

5.24. Встановлення обов`язку щодо сплати єдиного соціального внеску у разі відсутності доходу за квартальний період здійснено законом України, що відповідає положенням статті 92 Конституції України.

5.25. Зміни до Закону №2464, які внесенні Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 року №1774-VIII не були предметом перевірки Конституційним Судом України, а отже вони є чинними та відповідають Конституції України, а тому є обов`язковими до виконання.

5.26. По своїй правовій природі механізм сплати податків, зборів та інших обов`язкових платежів має бути зрозумілим, передбачуваним, однак він не є сталим. Законодавець виходячи із фінансово-економічних показників діяльності держави може цей механізм змінювати, у тому числі шляхом збільшення ставок, введення нових видів платежів. При цьому обов`язковою умовою є прогнозованість таких дій.

5.27. Також, суд вважає за необхідним позивачу роз`яснити, що він будучи фізичною особою-підприємцем наділений був не тільки правами пов`язаними із здійснення підприємницької діяльності, а й обов`язками, у тому числі щодо сплати податків, зборів та інших обов`язкових платежів.

5.28. Зокрема відповідно до частини 1 статті 42 Господарського кодексу України від 16.01.2003 року №436-IV підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

5.29. Отже з викладеного слідує, що позивач мав усвідомлювати ймовірні ризики від здійснення господарської діяльності, а також в силу положень Закону №2464 зобов`язаний був сплачувати єдиний соціальний внесок.

5.30. Відповідно частини 4 статті 25 Закону №2464 орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату, а згідно частини 1 цієї статті Закону №2464 рішення, прийняті органами доходів і зборів та органами Пенсійного фонду з питань, що належать до їх компетенції відповідно до цього Закону, є обов`язковими до виконання платниками єдиного внеску, посадовими особами і застрахованими особами.

5.31. Згідно із частиною 16 статті 25 Закону №2464 строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів та нарахованої пені не застосовується.

5.32. Отже, із врахуванням даних інтегрованої картки зі сплати єдиного соціального внеску, що надана ГУ ДФС у Чернівецькій області у позивача існує недоїмка щодо сплати єдиного соціального внеску, а тому відповідач на підставі статті 25 Закону №2464 мав всі законні підстави сформувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-133-50 від 16.01.2019 року.

5.33. За таких обставин суд вважає, що при прийнятті оскаржуваного рішення ГУ ДФС у Чернівецькій області діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб встановлений Конституцією України та Законом №2464. При цьому права позивача не порушувались, а фактична наявність боргу з єдиного соціального внеску у розмірі 15819,54 грн. підтверджується матеріалами справи та поясненнями сторін в ході розгляду справи по суті.

VІ. ВИСНОВКИ СУДУ

6.1. Аналізуючи матеріали адміністративної справи у своїй сукупності, суд вважає, що відповідач при формуванні вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-133-50 від 16.01.2019 року, якою від позивача вимагається сплатити борг у розмірі 15819,54 грн. діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб визначений Конституцією та законами України, що відповідає положенням частини 2 статті 19 Конституції України та критеріям законності рішення суб`єкта владних повноважень, які наведені у частині 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

6.2. Чинне законодавство України не містить положень, які б звільняли позивача від сплати єдиного соціального внеску, будь-яких доказів сплати ним єдиного соціального внеску він суду не надав.

6.3. Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а згідно частини 2 цієї статті КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

6.4. Відповідачем доведено суду правомірність прийняття оскаржуваного позивачем рішення, натомість останнім не доведено суду його протиправність, а тому, суд вважає, що позовні вимоги позивача є не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

VІІ. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

7.1. Статтею 139 КАС України вирішено питання розподілу судових витрат.

7.2. При поданні до суду цього позову позивач сплатив судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп., що підтверджується квитанцією № 0.0..1 від 11.04.2019 року (а.с. 3), однак враховуючи те, що у задоволенні позову відмовлено повністю, суд не компенсує йому та не стягує на його користь ці витрати.

На підставі викладеного, керуючись статтями 73-77,90,241-246,250 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Чернівецькій області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 16.01.2019 року, №Ф-133-50 відмовити у повному обсязі.

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складання).

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 24 травня 2019 р.

Повне найменування учасників процесу:

Позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач Головне управління Державної фіскальної служби у Чернівецькій області (58013, м. Чернівці, вул. Героїв Майдану, 200 А, ).

Суддя О.В. Анісімов