Справа № 200/1555/19-а
Суддя: Кониченко О.М.
Дата ухвалення: 2019-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2019 р. Справа№200/1555/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Кониченка Олега Миколайовича при секретарі судового засідання Рудь Т.В. розглянувши відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Мінова Україна" до Головного управління ДФС у Донецькій області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень - рішень № від 16.10.2018 року, № від 16.10.2018 року.

За участю представників сторін:

від позивача - Перникоза Д.О. -адвокат, за довір.

від відповідача - Голуб М.І. - за довір.

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Мінова Україна" звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Донецькій області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень - рішень № від 16.10.2018 року, № від 16.10.2018 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач, зазначив, що відповідачем проведена документальна планова виїзна перевірка позивача за період з 01.01.2015 року по 31.12.2017 року.

За результатами перевірки відповідачем сформовані та направлені спірні податкові повідомлення - рішення, які є предметом спору.

Вважає, податкові повідомлення - рішення не ґрунтуються на приписах чинного законодавства внаслідок невірного тлумачення норм права.

Провадження у справі було відкрито та її розгляд був призначений за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою від 01 лютого 2019 року суд відкрив провадження у справі, призначивши підготовче засідання на 25 лютого 2019 року за правилами загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідач з позовом не погодився надавши 22.02.2019 року засобами електронного зв`язку до суду відзив та додаткові пояснення у яких просив позивачу у задоволенні позову відмовити. Висновок експерта, який наданий до суду позивачем разом із позовом містить висновки, які є суб`єктивними та не підтверджуються документально, а спірні питання щодо списання безнадійного податкового боргу взагалі останнім не досліджувались.

25 лютого 2019 року суд відклав підготовче засідання до 18.03.2019 року, 18.03.2019 року суд відклав підготовче засідання до 26.03.2019 року, 26.03.2019 року суд відклав підготовче засідання до 15.04.2019 року.

Ухвалою від 01.04.2019 року суд продовжив строк підготовчого провадження на 30 днів.

Ухвалою від 23.04.2019 року суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду на 15 травня 2019 року.

У судовому засіданні оголошена перерва до 20.05.2019 року, до 21.05.2019 року.

Суд дослідивши подані матеріали справи, заслухавши представників сторін суд встановив наступне.

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Мінова Україна", є юридичною особою, зареєстровано в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за ідентифікаційним кодом 35833631, перебуває на обліку Мар`їнській ОДПІ ГУ ДФС у Донецькій області.

Учасниками позивача є Резидент Федеративної Республіки Німеччина - компанія „Minova Holding GmbH", що розташована за адресою Німеччина, D-45307 Essen, Am Technologiepark 1 та Резидент України - ЧП «Центр сучасних технологій».

Місцезнаходженням товариства є: 85610, Донецька область, Мар`їнський район, село Новоселидівка.

Відповідач, Головне управління ДФС у Донецькій області є суб`єктом владних повноважень, що реалізує владні управлінські функції у сфері оподаткування.

Відповідачем проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ "МІНОВА УКРАЇНА" податкового законодавства за період з 01.01.15 по 31.12.2017 року, валютного - за період з 01.01.15 по 31.12.17, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - за період з 01.01.11 по 31.12.17, за результатами якої складено акт перевірки від 24.09.18 №1080/05-99-14-18/35833631 (надалі в тексті Рішення Акт перевірки).

За результатами перевірки встановлені наступні порушення:

1) п.6.п.6.1 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку №15 «Дохід», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999р. № 290, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 14.12.1999р. за № 860/4453, п.4 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 31 «Фінансові витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28 квітня 2006 року № 415, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26 травня 2006 року за № 610/12484, п,8 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 21 «Вплив змін валютного курсу», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 10 серпня 2000 року № 193,ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік га фінансову звітність в Україні" від 16.07.99 № 996- XIV, «Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за №168/704» зі змінами та доповненнями, Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 10 «Дебіторська заборгованість», затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 08.10.99 р. № 237, п. 134.1 ст.134 , пп. 139.2.2 п. 139.2 ст. 139, пп. 140.4.2 и. 140.4 ст. 140 розділу ІІІ, п.44.1 ст.44 Податкового кодексу України (зі змінами та доповненнями) встановлено завищення від`ємного значення об`єкта оподаткування у загальній сумі 9809790грн., в т.ч. 2015рік в сумі 4637897грн., (4637,9 тис. грн.), 2016 рік - 1329442грн.(1329,4тис.грн.). 2017рік - 3842451грн. (3842,5тис.грн.)

2) п.198.1, п. 198.2 ст. 198 Податкового Кодексу України, п.2 Розділу І Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженому наказом Міністерства фінансів України від 23.09.2014р. №966, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.10.2014р.за №1267/26044. в результаті чого завищено показник у р.21 «сума від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду» за період грудень 2017р. на суму 163868 грн.

Відповідачем за результатами перевірки прийняті наступні податкові повідомлення - рішення:

№ від 16.10.2018 року про зменшення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток: в сумі 9 809 790,00 грн.: 1) внаслідок завищення від`ємного значення об`єкта оподаткування, з яких перевищення нарахованих від`ємних значень курсових різниць над позитивними курсовими різницям по відсоткам від здійснення операцій по кредиту отриманого від пов`язаної особи - нерезидента в сумі: 8894413 (16879290- 7984877), 2) внаслідок списання дебіторської заборгованості за рахунок резерву сумнівних боргів фінансовий результат до оподаткування не підлягає зменшенню на суму списаної заборгованості - 915377 грн.

№ від 16.10.2018 року про зменшення розміру від`ємного значення суми податку на додану вартість в сумі 163 868 грн. (завищення задекларованої суми від`ємного значення ПДВ).

Стосовно податкового повідомлення- рішення № від 16.10.2018 року про зменшення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток: в сумі 9 809 790,00 грн. суд зазначає наступне.

Відповідач вважає, що у результаті допущених порушень податкового законодавства перевіркою задекларованих у рядках 04 Декларацій "Об`єкт оподаткування" показників встановлено завищення від`ємного значення об`єкта оподаткування у загальній сумі 9809790 грн за рахунок:

завищення показника декларацій рядка 02 "Фінансовий результат до оподаткування (прибуток або збиток), визначений у фінансовій звітності відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності" у сумі 16781401 грн (12751950+4127341+7877);

завищення Показника по рядку 03РІ "Різниці, які виникають відповідно до ПК України у сумі 6971611 грн (776).

15 травня 2009 року між позивачем ТОВ "Мінова Україна" (Позичальник) та Minova Holding GmbH (Німеччина), який є пов`язаною особою - нерезидентом, укладено договір від № МК-2 про надання кредиту.

Відповідно до умов п.1.1 договору Minova Holding GmbH (Німеччина) передає у власність ТОВ "Мінова Україна" кошти, а Позичальник зобов`язується у зазначений договором строк повернути їх та сплатити відсотки. Сума кредиту складає 1900000 євро. Кредит надається для поповнення оборотних коштів. Відповідно до п.2.2 договору за користування кредитом Позичальник - ТОВ "Мінова Україна" сплачує Minova Holding GmbH 5% річних за користування кредитом разом з поверненням останнього платежу по кредиту.

У відповідності до п.5.3 договору проценти за користування кредитом платяться позичальником за весь період користування, а на момент остаточного погашення кредиту, виходячи із ставки, вказаній в п.2.2 договору.

Пунктом 4.1 договору було визначено, що кредит надається до 14 травня 2012 року.

Сторонами справи не спростовується той факт, що позивач отримав 1900000 евро, що також підтверджується даними акту перевірки.

Додатковими угодами до договору від 04.05.12 №1, від 07.12.15 №2, від 29.04.16 №3 змінювались строки погашення кредиту. Відповідно до додаткової угоди від 25.11.16 №4 до договору від 15.05.09 № МК -2 строк надання кредиту було змінено на 8 років 6 місяців. Позичальник мав право повернути кредит не пізніше 14.11.17.

Станом на 31.12.17 (кінцеву дату періоду проведення перевірки) кредит було не повернуто, відсотки не були сплачені.

Між нерезидентом та позивачем 14.09.2018 року була укладена додаткова угода № 5 відповідно до якої строк дії договору був визначений 9 років 6 місяців з моменту реєстрації цього договору у Національному банку України. Позичальник мав право повернути кредит не пізніше 14.11.18.

Додаткова угода була укладена після перебігу строку проведення перевірки, яка відбувалась у період з 28.08.2018 по 10.09.2018 (п. 2.1 акту перевірки).

Позивачем нарахування процентів за користування кредитом здійснювалось щомісячно з урахуванням курсових різниць ("позитивних" та "від`ємних").

Спірним питанням даного спору є правомірність нарахування процентів за користування позиками у періоді, в якому, відповідно до умов договору, нарахування відсотків не передбачалось та відсутні докази погашення процентів та самого кредиту.

Перевіркою було встановлено порушення пп.134.1.1 п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України, п.4 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 31 "Фінансові витрати", а саме, ТОВ "Мінова Україна" включено до складу інших витрат суму нарахованих відсотків за користування позиками у періоді, в якому, відповідно до умов договору, нарахування відсотків не передбачалось, у результаті чого завищено інші витрати по р.2270 звіту про фінансові результати "Інші витрати" на загальну суму 7886986,95 грн, у т.ч. за: 2015 рік - 2314879 грн, 2016 рік - 2695469,68 грн, 2017 рік - 2876638,27 грн.

У зв`язку з тим, що підприємство отримало збитки за рахунок перевищення показника від`ємного фінансового результату над сумою фінансових витрат та амортизаційних відрахувань, то відповідно до п.140.2 ст.140 Податкового кодексу України, фінансовий результат ним скориговано (збільшено) на всю суму нарахованих процентів за операціями з пов`язаними особами-нерезидентами на загальну суму 7886986,95 грн, у т.ч. за: 2015 рік - 2314879 грн; 2016 рік - 2695469,68 грн, 2017 рік - 2876638,27 грн.

Крім того, товариством нараховувались курсові різниці на зазначені проценти по кредиту.

Таким чином, перевіркою було встановлено порушення пп.134.1.1 п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України, п.8 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 21 "Вплив змін валютного курсу", у результаті чого ТОВ "Мінова Україна" включено до складу інших операційних доходів - суму нарахованих позитивних курсових різниць, інших операційних витрат та інших витрат - суми від`ємних курсових різниць на відсотки за користування позиками у періоді, в якому, відповідно до умов договору, нарахування відсотків не передбачалось, в результаті чого завищено інші операційні доходи на загальну суму 7984877,27 грн, завищені інші операційні витрати на загальну суму 12751950,21 грн, та завищено інші витрати у сумі 4127341,40 грн.

У відповідності до пп.134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається:

зменшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку);

збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається:

збільшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку);

зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Тобто законодавцем чітко визначено, що прибуток визначається у відповідності до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності.

Ст. 4 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначає, що бухгалтерський облік та фінансова звітність ґрунтуються на таких принципах, в тому числі нарахування… доходи і витрати відображаються в бухгалтерському обліку та фінансовій звітності в момент їх виникнення, незалежно від дати надходження або сплати грошових коштів.

У відповідності до п.140.1, 140.2, 140.3 ст. 140 Податкового кодексу України встановлено: оподаткування процентів за борговими зобов`язаннями.

Під борговими зобов`язаннями для цілей даного пункту слід розуміти зобов`язання за будь-якими кредитами, позиками, депозитами, операціями РЕПО, зобов`язання за договорами фінансового лізингу та іншими запозиченнями незалежно від їх юридичного оформлення.

140.2. Для платника податку, у якого сума боргових зобов`язань, визначених в пункті 140.1 цієї статті, що виникли за операціями з пов`язаними особами - нерезидентами, перевищує суму власного капіталу більш ніж в 3, 5 рази (для фінансових установ та компаній, що займаються виключно лізинговою діяльністю, більш ніж в 10 разів), фінансовий результат до оподаткування збільшується на суму перевищення нарахованих у бухгалтерському обліку процентів за кредитами, позиками та іншими борговими зобов`язаннями над 50 відсотками суми фінансового результату до оподаткування, фінансових витрат та суми амортизаційних відрахувань за даними фінансової звітності звітного податкового періоду, в якому здійснюється нарахування таких процентів.

Сума боргових зобов`язань та власного капіталу для цілей цього пункту визначається як середнє арифметичне значень боргових зобов`язань та власного капіталу на початок та кінець звітного податкового періоду з урахуванням процентів, зазначених у пункті 140.3 цієї статті.

Проценти, які перевищують суму обмеження, визначеного пунктом 140.2 цієї статті, які збільшили фінансовий результат до оподаткування, зменшують фінансовий результат до оподаткування майбутніх звітних податкових періодів у сумі, зменшеній щорічно на 5 відсотків до повного її погашення з урахуванням обмежень, встановлених пунктом 140.2 цієї статті.

У відповідності до п.3 Наказу Міністерства фінансів України від 07.02.2013 року № 71 «Про затвердження Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 1 "Загальні вимоги до фінансової звітності"» (надалі Наказ № 71) визначено, що юридичні особи (крім банків та бюджетних установ), які зобов`язані подавати фінансову звітність згідно із законодавством, застосовують форми фінансової звітності, визначені Національним положенням (стандартом) бухгалтерського обліку 1 "Загальні вимоги до складання фінансової звітності", затвердженим цим наказом, починаючи із звітності за I квартал 2013 року і в наступних звітних періодах.

Пунктом 6 розділу III «Якісні характеристики фінансової звітності та принципи її складання» Національне положення (стандарт) бухгалтерського обліку 1 "Загальні вимоги до фінансової звітності", затвердженого Наказом № 71 передбачено, що фінансова звітність підприємства формується з дотриманням таких принципів: нарахування, згідно з яким доходи і витрати відображаються в бухгалтерському обліку та фінансовій звітності в момент їх виникнення незалежно від часу надходження або сплати грошових коштів (грошей) (норма діє з 03.08.2018 року).

До цього діяла норма, якою також було передбачено, що фінансова звітність підприємства формується з дотриманням таких принципів: нарахування та відповідності доходів і витрат, за яким для визначення фінансового результату звітного періоду слід порівняти доходи звітного періоду з витратами, які були здійснені для отримання цих доходів. При цьому доходи і витрати відображаються в обліку і звітності у момент їх виникнення, незалежно від часу надходження і сплати грошей.

Тобто визначальним моментом було відображення доходів і витрат у обліку звітності у момент їх виникнення, незалежно від часу надходження і сплати грошей.

Відповідно до п. 3 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку (далі - ПСБО) 31 «Фінансові витрати», який затверджений Наказом Міністерства фінансів України від 28 квітня 2006 року N 415 (із змінами та доповненнями) фінансові витрати - витрати на проценти та інші витрати підприємства, пов`язані із запозиченнями. Відповідно до п. 4. ПСБО 31 «Фінансові витрати» фінансові витрати визнаються…. юридичними особами витратами того звітного періоду, за який вони були нараховані (визнані зобов`язаннями), крім фінансових витрат, які капіталізуються.

У відповідності до п.5 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 11 "Зобов`язання" затверджений Наказом Міністерства фінансів України від 31 січня 2000 р. N 20 (із змінами та доповненнями) зобов`язання визнається, якщо його оцінка може бути достовірно визначена та існує ймовірність зменшення економічних вигод у майбутньому внаслідок його погашення.

Пунктом 31 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 13 "Фінансові інструменти" затверджений Наказом Міністерства фінансів України від 30 листопада 2001 р. N 559 (із змінами та доповненнями) на кожну наступну після визнання дату балансу фінансові зобов`язання оцінюються за амортизованою собівартістю, крім фінансових зобов`язань, призначених для перепродажу, і зобов`язань за похідними фінансовими інструментами.

Згідно до п. 4 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 13 "Фінансові інструменти" затверджений Наказом Міністерства фінансів України від 30 листопада 2001 р. N 559 (із змінами та доповненнями) фінансовий інструмент - контракт, який одночасно приводить до виникнення (збільшення) фінансового активу в одного підприємства і фінансового зобов`язання або інструмента власного капіталу в іншого. Фінансове зобов`язання - контрактне зобов`язання: а) передати грошові кошти або інший фінансовий актив іншому підприємству.

Отже, Кредитний договір є фінансовим інструментом (фінансовим зобов`язанням), яке оцінюється за амортизованою собівартістю.

Відповідно до п.10 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 12 "Фінансові інвестиції" затверджений Наказом Міністерства фінансів України від 26 квітня 2000 р. N 91 різниця між собівартістю та вартістю погашення фінансових інвестицій (дисконт або премія при придбанні) амортизується інвестором протягом періоду з дати придбання до дати їх погашення за методом ефективної ставки відсотка.

Таким чином, оцінка за амортизованою собівартістю передбачає нарахування відсотків на фінансовий інструмент протягом строку дії фінансового інструменту за методом ефективної відсоткової ставки.

Отже, відсотки за кредитом, який є фінансовим інструментом (фінансовим зобов`язанням), нараховуються протягом строку дії кредиту.

Методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації про операції в іноземних валютах визначаються Положенням (стандартом) бухгалтерського обліку 21 «Вплив змін валютних курсів» із змінами і доповненнями, який затверджений Наказом Міністерства фінансів України від 10 серпня 2000 року за №193 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 17 серпня 2000 року за №15/4736 (далі -П(С)БО№21), є нормативно правовим актом в розумінні статті 117 Конституції України, підлягає застосуванню до спірних правовідносин, як джерело права на час розгляду справи .

Відповідно до пункту 4 П(С)БО № 21: Терміни, що наведені в положеннях (стандартах) бухгалтерського обліку, мають таке значення: Валюта звітності - грошова одиниця України. Валютний курс - установлений Національним банком України курс грошової одиниці України до грошової одиниці іншої країни. Іноземна валюта - валюта інша, ніж валюта звітності. Курсова різниця - різниця між оцінками однакової кількості одиниць іноземної валюти при різних валютних курсах. Монетарні статті - статті балансу про грошові кошти, а також про такі активи й зобов`язання, які будуть отримані або сплачені у фіксованій (або визначеній) сумі грошей або їх еквівалентів. Немонетарні статті - статті інші, ніж монетарні статті балансу. Операція в іноземній валюті - господарська операція, вартість якої визначена в іноземній валюті або яка потребує розрахунків в іноземній валюті.

За приписами пункту 7 П(С)БО № 21 монетарні статті в іноземній валюті відображаються з використанням валютного курсу на кінець дня дати балансу.

Визначення курсових різниць за монетарними статтями в іноземній валюті проводиться на дату балансу, а також на дату здійснення господарської операції в її межах або за всією статтею (відповідно до облікової політики). Для визначення курсових різниць на дату балансу застосовується валютний курс на кінець дня дати балансу. При визначенні курсових різниць на дату здійснення господарської операції застосовується валютний курс на початок дня дати здійснення операції. Підприємство може здійснити перерахунок залишків на кінець дня за монетарними статтями в іноземній валюті, за якими протягом дня здійснювались господарські операції із застосуванням валютного курсу, встановленого на кінець цього дня. Курсові різниці від перерахунку грошових коштів в іноземній валюті та інших монетарних статей про операційну діяльність відображаються у складі інших операційних доходів (витрат) (пункту 8 П(С)БО №21).

У межах спірних правовідносин зобов`язання сторін за договором є монетарною статтею і обраховуються у евро.

З огляду на вище викладене позивачем не порушені пп.134.1.1 п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України, п.4 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 31 "Фінансові витрати", оскільки позивач відображав в бухгалтерському обліку курсові різниці щодо відсотків, нарахованих в кожному з періодів користування кредитними коштами.

Позивач правомірно враховував курсові різниці за нарахованими відсотками при розрахунку фінансового результату до оподаткування. Компанія визначала об`єкт оподаткування на основі фінансового результату до оподаткування, визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку, а тому позовні вимоги про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення № від 16.10.2018 року, яким зменшено суму від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 8894413 грн. підлягають задоволенню.

Перевіркою р.2.2.2 декларацій з податку на прибуток різниці, на які зменшується фінансовий результат "сума коригування (зменшення) резерву сумнівних боргів, на яку збільшився фінансовий результат до оподаткування відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності (підпункт 139.2.2 пункту 139.2 статті 139 розділу ІІІ ПКУ)" за 2015 рік встановлено, їх завищення на 915376,6 грн.

Товариством списано безнадійну заборгованість за зобов`язаннями, по яких минув строк позовної давності по контрагентам: Державне підприємство "Донбасантрацит" на суму 68506,91 грн, ВП шахта ім. ХIХ з`їзду КПРС ДП "Луганськвугілля" - на 3677,60 грн, ДВ ДВЕК - на 659212,11 грн, ТОВ "Донецьквугілляпроходка" - на 8768 грн, ТОВ "ІК Мегабудінвест" - на 55932 грн, ТОВ "ТСК Харцизьк" - на 9675,27 грн, Шахтоуправління "Луганське ВП Луганськвугілля ДП" - на 99604,17 грн. Зазначені обставини не є спірними та визнаються сторонами.

Таким чином, перевіркою встановлено, що відбулося саме списання дебіторської заборгованості, а не коригування (зменшення) суми резерву сумнівних боргів, на яку мав би збільшитися фінансовий результат до оподаткування відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку, що повинно було бути відображено записом: Дт рах. 38 "Резерв сумнівних боргів" Кт рах. кл. 7 "Доходи і результати діяльності" (у залежності від зафіксованого в обліковій політиці підприємства рахунку 7 класу).

Проблемним питанням спірної ситуаціє є обґрунтованість зменшення фінансового результату до оподаткування внаслідок списання дебіторської заборгованості за зобов`язаннями, щодо яких минув строк позовної давності.

Зменшення фінансового результату відбулось внаслідок списання у 2016 році дебіторської заборгованості за зобов`язаннями, щодо яких минув строк позовної давності за результатами попередніх звітних періодів.

Підпунктом 134.1.1.п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України визначено, що об`єктом оподаткування є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

У відповідності до пп. 139.2.1 п.139.2. ст.139 Податкового кодексу України фінансовий результат до оподаткування збільшується:

на суму витрат на формування резерву сумнівних боргів відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності (в редакції, яка діяла на час спірних правовідносин).

У відповідності до пп. 139.2.2 п.139.2. ст.139 Податкового кодексу України фінансовий результат до оподаткування зменшується на суму коригування (зменшення) резерву сумнівних боргів, на яку збільшився фінансовий результат до оподаткування відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності (в редакції, яка діяла на час спірних правовідносин та на час списання безнадійної заборгованості).

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні» від 21 грудня 2016 року № 1797-VIII були внесені зміні та доповнення, відповідно до яких зазначалось: «у пункті 139.2: підпункт 139.2.2 викласти в такій редакції: "139.2.2. Фінансовий результат до оподаткування зменшується:

на суму коригування (зменшення) резерву сумнівних боргів, на яку збільшився фінансовий результат до оподаткування відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності;

на суму списаної дебіторської заборгованості (у тому числі за рахунок створеного резерву сумнівних боргів), яка відповідає ознакам, визначеним підпунктом 14.1.11 пункту 14.1 статті 14 цього Кодексу".

Зазначена редакція Закону вступила в законну силу 01.01.2017 року.

Тобто фінансовий результат до оподаткування міг бути зменшеним на суму списаної дебіторської заборгованості, в тому числі і за рахунок сумнівних боргів тільки з 01.01.2017 року.

Правових підстав для зменшення фінансового результату до оподаткування на суму списаного безнадійного податкового боргу у позивача не було.

Тому суд вважає обґрунтованими висновки відповідача щодо завищення позивачем суми від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток у сумі 915377 грн., а тому і цій частині позову позивачу повинно бути відмовлено.

Стосовно податкового повідомлення - рішення № від 16.10.2018 року, яким зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість у сумі 163 868 грн. (завищення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду з ПДВ).

Перевіркою встановлено, що ТОВ "Мінова Україна" відповідно до митної декларації від 09.11.15 №226553 (форма МД-2) отримало від нерезидента Minova CarboTech GmbH (Німеччина) товарно-матеріальні цінності на 44892,8 євро (1104624,92 грн).

В митній декларації від 09.11.15№226553 у графі В "Подробиці розрахунків" зазначено: "020" - мито на товари, що ввозяться на територію України суб`єктами господарювання у сумі 37015,35 грн; "022" - додатковий імпортний збір на товари, що ввозяться на територію України суб`єктами господарювання - 57102,8 грн; "028" - податок на додану вартість з товарів, ввезених на територію України - 247234,81 грн.

За позицією відповідача на порушення п.198.1 ст.198 Податкового кодексу України у листопаді 2015 року до складу податкового кредиту у р.12.1 колонка Б декларації "Обсяг придбання та податок на додану вартість, сплачений митним органам за: основною ставкою" ТОВ "Мінова Україна" неправомірно було віднесено показник за кодом виду надходжень "020" мито на товари, що ввозяться на територію України суб`єктами господарювання у сумі 37015 грн.

Згідно з митною декларацією від 06.03.17 №200554 ТОВ "Мінова Україна" отримало від нерезидента ТОО СП "Минова-Казахстан" товарно-матеріальні цінності на суму 16920 євро (484783,21 грн).

Сума сплаченого ПДВ, що відображено за кодом виду надходжень "028" за даними митної декларації №200554 від 06.03.17 складає 122550,43 грн та відображена у звітній податковій декларації за квітень 2017 року.

На порушення п.198.2 ст.198 Податкового кодексу України, у квітні 2017 року до складу податкового кредиту р.11.1 колонки Б декларації "Ввезені на митну територію України товари, необоротні активи за основною ставкою" неправомірно було віднесено суму ПДВ, сплачену митним органам у березні 2017 року у сумі 122550 грн.

Перевіркою встановлено, що за листопад 2014 року надано уточнюючий розрахунок від 26.03.15 (№ ), яким збільшено р. 10.1.1 "Придбання (виготовлення, будівництво, спорудження, створення) з податком на додану вартість на митній території України товарів/послуг та необоротних активів з метою їх використання у межах господарської діяльності платника податку для здійснення операцій, які: підлягають оподаткуванню за основною ставкою", р. 17 "Усього за розділом II" на суму 10178 грн, що призвело до збільшення показника р.19 "Від`ємне значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду" на суму 10178 грн та збільшення показника р.24 "сума від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду" на суму 10178 грн, уточнений показник р.24 за листопад 2014 року склав 3284937 грн.

Подання цього уточнюючого розрахунку призвело до завищення показника у р.20.1 "значення рядка 24 декларації попереднього звітного (податкового) періоду" на суму 4303 грн, за рахунок включення до р.20.1 суми від`ємного різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту жовтня 2014 року у розмірі 3183892 грн, замість 3179589 грн.

За результатами проведеної перевірки, що оформлена актом перевірки №1080/05-99-14-18/35833631 від 24.09.2018 відповідачем було сформоване податкове повідомлення - рішення від 16.10.18 №, яким визначено, що згідно з п. 54.3 ст. 54, п. 58.1 ст. 58 Податкового кодексу України, відповідно до пп. 77.1 ст.77 Податкового кодексу України встановлено порушення п.198,1, п. 198.2 ст. 198 Податкового Кодексу України, п.2 Розділу 1 Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість , затвердженому наказом Міністерства фінансів України від 23 09.2014р №966, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14 10.2014р.за №1267/26044 зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість за декларацією за грудень 2017 року на суму 163868 грн.

Згідно з п.198.1 ст.198 Податкового кодексу України, до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до п.198.2 ст.198 Податкового кодексу України, датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

дата отримання платником податку товарів/послуг.

Для операцій із ввезення на митну територію України товарів датою віднесення сум податку до податкового кредиту є дата сплати податку за податковими зобов`язаннями згідно з пунктом 187.8 статті 187 цього Кодексу, а для операцій з постачання послуг нерезидентом на митній території України - дата складення платником податкової накладної за такими операціями, за умови реєстрації такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Датою збільшення податкового кредиту орендаря (лізингоотримувача) для операцій фінансової оренди (лізингу) є дата фактичного отримання об`єкта фінансового лізингу таким орендарем.

Датою віднесення сум до податкового кредиту замовника з договорів (контрактів), визначених довгостроковими відповідно до пункту 187.9 статті 187 цього Кодексу, є дата фактичного отримання замовником результатів робіт (оформлених актами виконаних робіт) за такими договорами (контрактами).

Для товарів/послуг, постачання (придбання) яких контролюється приладами обліку, факт постачання (придбання) таких товарів/послуг засвідчується даними обліку.

Згідно з п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Позивач не погоджується з таким висновком Акта перевірки, оскільки:

в Акті перевірки помилково переплутані суми сплаченого митного збору та ПДВ, що були вказані в митній декларації № 226553 від 09.11.2015. В результаті цього зроблений висновок про неповне декларування ПДВ Компанією;

сума ПДВ, сплаченого Компанією у квітні відповідно до митної декларації №200554 від 06.03.2017, була включена до податкового кредиту в квітні 2017 року після отримання первинних документів на підтвердження здійсненої операції (п. 198.6 ст. 198 ПК України).

Таким чином, вішезазначене податкове повідомлення рішення за позицією позивача ґрунтується на помилкових висновках Акту перевірки та має бути скасоване.

У відповідності до п.198.6 ст. 198 Податкового Кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних / розрахунків коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 1095 календарних днів з дати складення податкової накладної / розрахунку коригування.

Суми податку, сплачені (нараховані) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, зазначені в податкових накладних / розрахунках коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних з порушенням строку реєстрації, включаються до податкового кредиту за звітний податковий період, в якому зареєстровано податкові накладні / розрахунки коригування до таких податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, але не пізніше ніж через 1095 календарних днів з дати складення податкових накладних / розрахунків коригування до таких податкових накладних, у тому числі для платників податку, які застосовують касовий метод.

Відносно доводів позивача щодо того що в Акті перевірки помилково переплутані суми сплаченого митного збору та ПДВ, що були вказані в митній декларації № 226553 від 09.11.2015 року в результаті цього зроблений висновок про неповне декларування ПДВ Компанією, то суд не погоджується із зазначеною позицією позивача, оскільки у Акті вірно зазначені коди видів надходжень бюджету, що контролюються митними органами, які відповідають даним зазначеним у ВМД від 09.11.2015 №226553 та повністю співпадають суми сплаченого митного збору та ПДВ.

Стосовно другого доводу позивача, що сума ПДВ, сплаченого Компанією у квітні відповідно до митної декларації №200554 від 06.03.2017, була включена до податкового кредиту в квітні 2017 року після отримання первинних документів на підтвердження здійсненої операції (п. 198.6 ст. 198 ПК України) суд не погоджується із наступних підстав.

У відповідності до ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 73 КАС України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Частиною 2 ст. 74 КАС України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Позивачем не надано належних доказів (первинних документів) які б підтвердили його позицію та спростували висновки відповідача.

Тому суд вважає, що у задоволенні позовних вимог про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення № від 16.10.2018 року, яким зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість у сумі 163 868 грн. позивачу повинно бути відмовлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору (частина 3 вказаної статті).

Позивачем при пред`явленні адміністративного позову сплачений судовий збір у розмірі 19210 грн., враховуючи часткове задоволення позову судові витрати понесені позивачем у даній справі підлягають відшкодуванню частково у розмірі 17131, 29 грн.

Керуючись Конституцією України, Кодексом адміністративного судочинства України, Податковим кодексом України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Мінова Україна" до Головного управління ДФС у Донецькій області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень - рішень № від 16.10.2018 року, № від 16.10.2018 року задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення № від 16.10.2018 року, яким зменшено суму від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 8894413 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області (87526, Донецька область, м. Маріуполь, вул. 130 Таганрозької Дивізії, буд. 114, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Мінова Україна" (85610, Донецька область, Мар`їнський район, село Новоселидівка, ) судовий збір у розмірі 17131 ( сімнадцять тисяч сто тридцять одна ) гривня 29 копійок.

Вступна та резолютивна частини рішення складені та підписані в нарадчій кімнаті 21 травня 2019 року.

Повний текст рішення складено та підписано 23 травня 2019 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя Кониченко О.М.