Справа № 160/9309/18
Суддя: Бишевська Н.А.
Дата ухвалення: 2019-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

16 травня 2019 року м. Дніпросправа № 160/9309/18

Третій апеляційний адміністративний суд
у складі колегії суддів: головуючого - судді Бишевської Н.А. (доповідач),
суддів: Добродняк І.Ю., Семененка Я.В.,
за участю секретаря судового засідання Кязимової Д.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро
апеляційну скаргу Міністерства оборони України
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 січня 2019 року
у справі №160/9309/18
за позовом ОСОБА_1
до Міністерства оборони України Павлоградський об`єднаний міський військовий комісаріат
про визнання протиправним та скасування пункту рішення та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

"10" грудня 2018 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Міністерства оборони України в якому просив
- визнати протиправним та скасувати пункт 5 рішення Міністерства оборони України про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 як інваліду III групи з 27.02.2018 року, внаслідок травми, пов`язаної з захистом Батьківщини, оформленого протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 25.05.2018 року № 49;
- зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 як інваліду III групи з 27.02.2018 року, внаслідок травми, пов`язаної з захистом Батьківщини, одноразову грошову допомогу в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня 2018 року, відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та в порядку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975.
Позовні вимоги обгрунтовані тим, що відмова відповідача є протиправною та такою, що порушує його законні права та інтереси, оскільки позивачу встановлена ІІІ група інвалідності у зв`язку з травмою, пов`язаною з захистом Батьківщини, вперше при первинному огляді, а не більший відсоток втрати працездатності.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 січня 2019 р. у справі № 160/9309/18 адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України Павлоградський об`єднаний міський військовий комісаріат про визнання протиправним та скасування пункту рішення та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено.
Рішення суду мотивовано тим, що позивачем доведено, а відповідачами не спростовано протиправність власних рішень щодо відмови в призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням йому інвалідності ІІІ групи, внаслідок поранення (травм), пов`язаних із захистом Батьківщини.
Не погодившись з рішенням суду, Міністерством оборони України подано апеляційну скаргу, згідно якої особа, яка подає апеляційну скаргу просить скасувати рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 січня 2019 р. у справі № 160/9309/18, як таке що винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування апеляційної скарги зазначив про те, що позивач не має права на одноразову грошову допомогу, оскільки абзацом 2 частини 4 ст.16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та абзацом 2 пункту 8 Порядку №975 зазначено, що у разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку зі змінами, що відбулися, не здійснюється.
Представниками сторін надано ґрунтовні пояснення одо обставин по справі та підтримано позиції викладені в апеляційній скарзі та запереченнях до неї.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав підстави для задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного перегляду справи, ОСОБА_1 , проходив військову службу в Збройних Силах України та був звільнений наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 18.03.2015 року № 35-ПМ відповідно до частини восьмої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», з військової служби у запас, за пунктом 1 підпунктом «с» (у зв`язку з вислугою встановлених строків військової служби, передбачених частиною першою та абзацом другим частини сьомої статті 23 цього Закону), та згідно з наказом тво Начальника штабу-першого заступника командира військової частини НОМЕР_1 від 18.03.2015 року № 68 виключений зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення.
Під час виконання обов`язків військової служби в районі проведення АТО внаслідок мінометного обстрілу з боку незаконних збройних формувань, позивач одержав мінно-вибухову травму, закриту черепно-мозкову травму, струс головного мозку. Факти отримання поранення в стані алкогольного сп`яніння або вжиття наркотичних речовин не встановлені. Дані обставини підтверджуються довідкою про обставини травми та актом спеціального розслідування, затвердженим ТВО командира військової частини НОМЕР_1 полковником ОСОБА_2 .
Згідно з довідкою МСЕК серії АГ № 0001285 від 15.10.2014 року позивачу встановлено 25% втрати працездатності без встановлення інвалідності внаслідок травми, пов`язаної з захистом Батьківщини, у зв`язку з чим нарахована та виплачена допомога по втраті працездатності в сумі 21 315,00 грн.
Відповідно до Витягу з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв №3043 від 30.11.2017 року, травми ОСОБА_1 , так, пов`язані із захистом Батьківщини.
Як вбачається з довідки до акту огляду МСЕК серії 12 ААБ №003084 від 27.03.2018 року, при первинному огляді позивачу встановлено третю групу інвалідності з 27.02.2018 року - травма, так, пов`язана із захистом Батьківщини. Дата чергового переогляду 15.02.2019 року.
На звернення позивача до Павлоградського об`єднаного міського військового комісаріату із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із первинним встановленням III групи інвалідності внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, листом Дніпропетровського обласного військового комісаріату від 17.10.2018 року №7/13523/7 повідомлено, що за результатом розгляду поданих документів Комісія Міністерства оборони України дійшла висновку про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 . Крім того, до вказаного листа додано Виписку з Протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 25.05.2018 року №49, згідно з якою відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги з посиланням на те, абзацом другим пункту 4 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та пунктом 8 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року № 975, передбачено, що у разі зміни групи інвалідності, її причин або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку зі змінами, що відбулися, не здійснюється. Допомога у зв`язку з встановленням 25 % втрати працездатності виплачена в сумі 21 315,00 грн.
Не погодившись із рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з позовом.
Дослідивши обставини по справі, колегія суддів вважає за можливе погодитись з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення вимог адміністративного позову з огляду на наступне.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України здійснює Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 року № 2232-XII.
У відповідності до ст. 41 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 року № 2232-XII (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон № 2232-XII), виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Згідно зі ст. 1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 року № 2011-XII (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон № 2011-XII), соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
У частині першій статті 16 Закону № 2011-XII закріплено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Пунктом 4 частини 2 ст. 16 Закону № 2011-XII визначено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.
Відповідно до частини першої статті 16-2 Закону № 2011-XII, одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі:
б) 400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності I групи, 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи, 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону).
Приписами частини 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII встановлено, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року № 975 (далі - постанова № 975), яка набрала чинності 24.01.2014 року.
Згідно із пунктом 8 Постанови № 975, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному та резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
Відтак, зазначеними вище нормами Закону № 2011-XII та Порядку №975 визначено, що у разі повторного встановлення (зміни) групи інвалідності, причин її виникнення або ступеня втрати працездатності понад дворічний строк після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється.
Відповідно до пункту 3 Постанови № 975, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, у 2014 році відбувся огляд позивача Житомирською медико-соціальною комісією № 2, за результатами якого встановлено 25% втрати працездатності без встановлення інвалідності внаслідок травми, отриманої під час виконання обов`язків військової служби.
27.02.2018 МСЕК встановило позивачу третю групу інвалідності у зв`язку з пораненням, травмою, пораненням, пов`язаним з захистом Батьківщини, тобто понад дворічний термін після встановлення 25% втрати працездатності без встановлення інвалідності.
Із довідки до акту огляду МСЕК вбачається, що позивачу встановлена 3-тя група інвалідності у зв`язку з травмою, пов`язаною з захистом Батьківщини з 20.11.2017 вперше при первинному огляді, а тому обмеження передбачене п. 8 Порядку № 975 не застосовується.
Таким чином, норма Закону України від 06.12.2016 року №1774-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України", яка набрала чинності 01.01.2017 року, на спірні правовідносини не розповсюджується. Застосування даної норми стосовно позивача можливе лише у разі повторної зміни (встановлення) групи інвалідності з 27.02.2018 року і саме з цього моменту слід відраховувати дворічний строк.
Правова позиція суду узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 20 березня 2018 року у справі № 295/3091/17 (адміністративне провадження № К/9901/5281/17), які, відповідно до статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 № 1402-VIII є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права та враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Таким чином, суд вважає, що твердження відповідача про відсутність правових підстав для виплати позивачу одноразової грошової допомоги, оскільки закінчився дворічний строк після первинного встановлення втрати працездатності, є помилковими.
Встановлення 3-ої групи інвалідності у зв`язку з травмою, пов`язаною із захистом Батьківщини є підставами для виплати позивачу одноразової грошової допомоги в розмірі передбаченому частиною першої статті 16-2 Закону № 2011-XII, а саме в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що комісія Міністерства оборони України відмовляючи позивачу у виплаті одноразової грошової допомоги, діяла всупереч нормам чинного законодавства, не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Отже, суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 січня 2019 р. у справі № 160/9309/18 - залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 січня 2019 р. у справі № 160/9309/18 - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку в порядку та строки передбачені ст.329 КАС України.

Головуючий - суддя Н.А. Бишевська

суддя І.Ю. Добродняк

суддя Я.В. Семененко