Справа № 120/4940/18-а
Суддя: Крапівницька Н. Л.
Дата ухвалення: 2019-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Вінниця

18 березня 2019 р. Справа № 120/4940/18-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Крапівницької Н.Л.,

секретаря судового засідання: Гродської В.О.,

за участю представників сторін:

відповідача: Чугаєнко К.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вінниці в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області

про визнати протиправною бездіяльність та зобов`язати здійснити дії,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Вінницького окружного адміністративного суду знаходиться адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області у якій позивачі просять суд:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області щодо не прийняття рішення про надання або мотивованої відмови в наданні ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо відведення земельних ділянок для індивідуального садівництва орієнтовною площею 0,09 га з метою подальшої передачі безоплатно у власність за межами населеного пункту села Агрономічне Вінницького району Вінницької області.

- зобов`язати Головне управління Дергеокадастру у Вінницькій області повторно розглянути заяву щодо надання дозволів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ОСОБА_3 на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо відведення земельних ділянок для індивідуального садівництва орієнтовною площею 0,09 га з метою подальшої передачі безоплатно у власність за межами населеного пункту села Агрономічне Вінницького району Вінницької області за результатами якого прийняти рішення із врахуванням положень статті 123 Земельного кодексу України та встановлених обставин справи.

Ухвалою суду від 09.01.2019 відкрито провадження у даній справі та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом осіб.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що підставою звернення до суду з даним позовом стало те, що позивачам листом від 19.12.2018 року №18799/05458/95-18 було відмовлено в наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для індивідуального садівництва. З огляду на вказані обставини позивачі звернулись до суду з даним позовом у якому просять суд визнати протиправною бездіяльність та зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області надати дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо відведення земельних ділянок для індивідуального садівництва орієнтовною площею 0,09 га. кожному з позивачів з метою подальшої передачі безоплатно у власність за межами населеного пункту села Агрономічне Вінницького району Вінницької області.

Протокольною ухвалою суду від 18.03.2019 відмовлено у задоволенні заяви представника позивачів про усунення недоліків позовної заяви.

Позивачі та представник позивачів у судове засідання призначене на 18.03.2019 року о 13:00 год. не з`явились, хоча про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином, що підтверджується повістками про виклик до суду (а. с. 55, 56, 58, 59). Через відділ прийому суду представником позивачів подано клопотання про розгляд справи в письмовому провадженні. Зі змісту пояснень наданих представником позивачів у судовому засіданні 01.03.2019 та позиції викладеній у позовній заяві вбачається, що представник позивачів позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просив суд задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала та просила відмовити у задоволенні позову. У відзиві на позовну заяву та безпосередньо у судовому засіданні звернуто увагу суду на те, що фактично вимоги позивачів не порушено, оскільки позивачі в адміністративному позові по даній справі стверджують, що звертались з клопотанням про надання дозволу на виготовлення технічної документації щодо поділу земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства (абз.1, 5 стор.8 заявленого позову), однак зазначене не відповідає дійсності. Позивачі звертались до Головного управління з клопотанням про надання дозволів на виготовлення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для індивідуального садівництва. Зазначене має суттєве значення, оскільки відповідно до ч.2 ст.79-1 ЗК України відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності та шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок - це два різних шляхи формування земельних ділянок. При цьому, з клопотанням про надання дозволу на виготовлення технічної документації Позивачі до Головного управління не звертались. Проте, позовна вимога сформульована саме як «визнати протиправною бездіяльність Головного управління щодо неприйняття рішення про надання або мотивованої відмови в наданні дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою».

Також звернуто увагу суду, що позивачі у прохальній частині також просять суд «зобов`язати Головне управління повторно розглянути заяву щодо надання дозволів на виготовлення технічної документації із землеустрою ... за результатами якого прийняти рішення із врахуванням положень статті 123 ЗК України». При цьому слід зазначити, що ст.123 зазначеного Кодексу визначає «порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування», що в свою чергу, як обґрунтування, не відповідає предмету заявленого позову, оскільки позивачі звертались до Головного управління з клопотанням з метою подальшої передачі у власність в порядку ст.118 Кодексу. З наведеного можна зробити висновок, що обґрунтування (підстави) позову не відповідають його предмету, а в задоволенні позову необхідно відмовити.

Досліджуючи матеріали справи, судом встановлено.

23 листопада 2018 року позивачі звернулись з колективним клопотанням до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області про надання дозволів на виготовлення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для індивідуального садівництва орієнтовною площею 0,09 га кожному із заявників з метою подальшої передачі у власність за межами населеного пункту села Агрономічне Вінницького району Вінницької області.

Листом Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 19.12.2018 року №18799/0-5458/0/95-18 «щодо розгляду клопотання» позивачам повідомлено наступне. Клопотання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 від 23.11.2018 року за вх. №18799/0/94-18 стосовно надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність на території Агрономічної сільської рад Вінницького району, орієнтовною площею 0,09 га кожному, опрацьовано Головним управлінням Держгеокадастру у Вінницькій області.

Зазначено, що відповідно до частини 6 статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для індивідуального садівництва, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, обсяг даних яких дозволяє чітко ідентифікувати бажане місце розташування земельної ділянки відносно інших землевласників та землекористувачів, а бажана земельна ділянка має бути максимально конкретизованою, також надається погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває в користуванні інших осіб). З надісланих на розгляд графічних матеріалів неможливо чітко визначити місце розташування земельної ділянки та, відповідно, категорію та цільове призначення вказаної ділянки.

Враховуючи вказане та у відповідності до частини 7 статті 118 Земельного кодексу України Головне управління Держгеокадастру відмовило у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для індивідуального садівництва.

Не погоджуючись Листом Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 19.12.2018 року №18799/0-5458/0/95-18 «щодо розгляду клопотання», позивачі звернулись до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 14 Конституції України гарантує право власності на землю. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Законом, який регулює земельні відносини, є Земельний кодекс України від 25.10.2001 № 2768-III (далі - ЗК України), а також прийняті відповідно до Конституції України та цього Кодексу нормативно-правові акти.

Відповідно до п. б ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

За приписами ч. 1-3 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян проводиться, зокрема, у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом (п. в) ч. 3 ст. 116 ЗК України).

Підставою для набуття прав на земельну ділянку є відповідне рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування. Водночас, ухвалення рішення є результатом певної правової процедури, яка йому передує.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами України визначено у статті 118 ЗК України. Відповідно до положень частини 6 статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

У частині 7 статті 118 ЗК України зазначено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави дійти висновку, що ЗК України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 ЗК України.

За приписами статті 79-1 Земельного кодексу України слідує, що формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Формування земельних ділянок здійснюється:

- у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності;

- шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок;

- шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій;

- шляхом інвентаризації земель державної чи комунальної власності у випадках, передбачених законом;

Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі.

Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюються за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок.

Із аналізу вищенаведених норм видно, що формування земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою, крім випадків, формування їх шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих ділянок, що, в свою чергу, здійснюється за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок.

Відповідно до статті 50 Закону України Про землеустрій, проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються у разі зміни цільового призначення земельних ділянок або формування нових земельних ділянок.

Стаття 25 Закону України Про землеустрій визначає види документації із землеустрою, до яких, крім проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, належать, зокрема, технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); технічна документація із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок.

Частиною другою статті 55 Закону України Про землеустрій передбачено, що встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Відповідно до частини першої статті 123 Земельного кодексу України, надання у користування земельної ділянки в інших випадках здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). У такому разі розроблення такої документації здійснюється на підставі дозволу, наданого Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування, відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, крім випадків, коли особа, зацікавлена в одержанні земельної ділянки у користування, набуває право замовити розроблення такої документації без надання такого дозволу.

Отже, для розроблення технічної документації із землеустрою зацікавлена особа звертається до органу місцевого самоврядування або органу виконавчої влади щодо отримання дозволу.

Так, частинами 1, 2 пункту "а" частини 3 статті 22 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) визначено, що землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

До земель сільськогосподарського призначення належать: сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель лісогосподарського призначення, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо). Землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Пунктом "а" частини 3 статті 22 Земельного кодексу України встановлено, що землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Статтею 1 Закону України «Про землеустрій» визначено, що поняття «технічна документація із землеустрою» - це сукупність текстових та графічних матеріалів, що визначають технічний процес проведення заходів з використання та охорони земель без застосування елементів проектування; також закріплено визначення поняття «проект землеустрою» - це сукупність економічних, проектних і технічних документів щодо обґрунтування заходів з використання та охорони земель, які передбачається здійснити за таким проектом.

Стаття 25 Закону України «Про землеустрій» зазначає, що документація із землеустрою розробляється у вигляді схеми, проекту, робочого проекту або технічної документації. До видів документації із землеустрою відносяться: а) схеми землеустрою і техніко-економічні обґрунтування використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць; б) проекти землеустрою щодо встановлення (зміни) меж адміністративно-територіальних одиниць; в) проекти землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон, обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об`єктів; г) проекти землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; ґ) проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок; д) проекти землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб; е) проекти землеустрою, що забезпечують еколого-економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь; є) проекти землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів; ж) проекти землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв); з) робочі проекти землеустрою; и) технічна документація із землеустрою щодо визначення та встановлення в натурі (на місцевості) державного кордону України; і) технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); ї) технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж частини земельної ділянки, на яку поширюються права суборенди, сервітуту; й) технічна документація із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок; к) технічна документація із землеустрою щодо інвентаризації земель. Види документації із землеустрою та їх склад встановлюються виключно цим Законом. Відповідність документації із землеустрою положенням нормативно-технічних документів, державних стандартів, норм і правил у сфері землеустрою засвідчується: у паперовій формі - підписом та особистою печаткою сертифікованого інженера-землевпорядника, який відповідає за якість робіт із землеустрою; в електронній формі - електронним цифровим підписом сертифікованого інженера-землевпорядника, який відповідає за якість робіт із землеустрою, згідно із законодавством про використання електронного цифрового підпису.

В Законі України «Про землеустрій» чітко розмежовується види проектної та технічної документації. З огляду на вказані обставини суд звертає увагу на те, що зі змісту позовної заяви вбачається, що позивачам відмовлено у наданні дозволу на виготовлення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для індивідуального садівництва.

Листом Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 19.12.2018 року №18799/0-5458/0/95-18 «щодо розгляду клопотання» ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 від 23.11.2018 року про надання дозволів на виготовлення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для індивідуального садівництва орієнтовною площею 0,09 га кожному із заявників з метою подальшої передачі у власність за межами населеного пункту села Агрономічне Вінницького району Вінницької області - відмовлено у наданні дозволів на розробку вказаних проектів.

В свою чергу, позивачі звернулись до суду з позовними вимогами про: визнання протиправною бездіяльність Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області щодо не прийняття рішення про надання або мотивованої відмови в наданні позивачам на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо відведення земельних ділянок; та зобов`язання повторно розглянути заяву щодо надання дозволів на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо відведення земельних ділянок для індивідуального садівництва орієнтовною площею 0,09 га з метою подальшої передачі безоплатно у власність за межами населеного пункту села Агрономічне Вінницького району Вінницької області.

Зазначене має суттєве значення, оскільки відповідно до ч.2 ст.79-1 ЗК України відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності та шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок - це два різних шляхи формування земельних ділянок. При цьому, з клопотанням про надання дозволу на виготовлення технічної документації Позивачі до Головного управління не звертались.

Очевидно, виявивши вказану помилку представник позивачів подав до суду через відділ прийому заяву про усунення недоліків позовної заяви та виправлення допущених неточностей та уточнення позовних вимог у якій просив суд від 15.03.2019 вх№14312. Обґрунтовуючи вказану заяву зазначено, що під час підготовки позову представником допущено ряд формальних неточностей у позовній заяві, а саме по тексту позову вказано «клопотання про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки» в той час як позивачі зверталась із клопотанням про «виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для індивідуального садівництва». Зважаючи на наведені обставини просив суд по тексту позову словосполучення «клопотання про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки» вважати некоректним, а враховувати натомість словосполучення «виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для індивідуального садівництва». Зважаючи на наведене звертався до суду із клопотанням про уточнення позовних вимог та просив суд розглядати прохальну частину позову в наступній (уточненій) редакції, а саме:

1. Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Дергеокадастру у Вінницькій області щодо не прийняття рішення про надання або мотивованої відмови в наданні ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для індивідуального садівництва орієнтовною площею 0,09 га з метою подальшої передачі безоплатно у власність за межами населеного пункту села Агрономічне Вінницького району Вінницької області.

2. Зобов`язати Головне управління Дергеокадастру у Вінницькій області повторно розглянути заяву щодо надання дозволу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на виготовлення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для індивідуального садівництва орієнтовною площею 0,09 га кожному з метою подальшої передачі безоплатно у власність за межами населеного пункту села Агрономічне Вінницького району Вінницької області за результатами якого прийняти рішення із врахуванням положень статті 118, 122 Земельного кодексу України та встановлених обставин справи.

Як вже зазначено судом вище, протокольною ухвалою суду від 18.03.2019 року з задоволенні вказаного клопотання відмовлено.

Причиною відмови у задоволенні вказаного клопотання представника позивачів стало те, що вказаним клопотанням фактично змінюється предмет позову.

Можливість уточнення позову Кодексом адміністративного судочинства України передбачена під час розгляду справи за правилами загального позовного провадження, а саме п. 3 ч. 2 ст. 180 КАС України, передбачає можливість у підготовчому засіданні, у разі необхідності заслухати уточнення позовних вимог та заперечень проти них та розглянути відповідні заяви.

Можливість зміни предмету позову під час розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження закріплено частиною 1 статті 47 Кодексу адміністративного судочинства України, у якій визначено, що крім прав та обов`язків, визначених у статті 44 цього Кодексу, позивач має право на будь-якій стадії судового процесу відмовитися від позову. Позивач має право змінити предмет або підстави позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог шляхом подання письмової заяви до закінчення підготовчого засідання або не пізніше ніж за п`ять днів до першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Проаналізувавши вказані норми Кодексу адміністративного судочинства України, суд зазначає, що право змінити предмет або підстави позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог шляхом подання письмової заяви позивачі та представник позивачів могли не пізніше ніж за п`ять днів до 20 лютого 2019 року, оскільки перше судове засідання було призначено саме на вказану дату.

Таким чином, суд доходить до висновку, що підстава позову не відповідає предмету позову, оскільки позивачі не звертались до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області із заявами про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо відведення земельних ділянок для індивідуального садівництва орієнтовною площею 0,09 га з метою подальшої передачі безоплатно у власність за межами населеного пункту села Агрономічне Вінницького району Вінницької області - не звертались.

З огляду на вказані обставини, суд доходить висновку, що права позивачів не порушено.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із статтею 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень та докази, надані представником позивача, суд доходить висновку про те, що в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 слід відмовити.

Відповідно до положень статті 139 КАС України, питання про розподіл судових витрат судом не вирішується.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 відмовити повністю.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя підпис Крапівницька Н. Л.

Згідно з оригіналом Суддя

Секретар