Справа № 2040/7456/18
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2019-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції: Бідонько А.В.

15 травня 2019 р.Справа № 2040/7456/18

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді - Мельнікової Л.В.,

суддів - Присяжнюк О.В. , Калитки О. М. ,

за участю секретаря судового засідання Лисенко К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду у місті Харкові справу за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2018 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Харківській області про скасування податкового повідомлення-рішення, -

В с т а н о в и л а:

10.09.2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, яким просить скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача Головного управління ДФС у Харківській області (подалі ГУ ДФС у Харківській області, контролюючий орган) № 10799911 від 21.08.2017 року, яким йому визначено суму податкового зобов`язання за платежем транспортний податок з фізичних осіб за податковий період 2017 рік у сумі 25.000,00 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що як вбачається із розрахунку до оскаржуваного податкового повідомлення-рішення йому нараховано транспортний податок за користування автомобілем LEXUS RX 200Т, який підпадає під об`єкт оподаткування визначений п. 267.2. ст. 267 ПК України в редакції, чинній на момент реєстрації автомобіля. Підставою для нарахування транспортного податку послужила інформація НАІС ДДАІ, відповідно до якої транспортний засіб LEXUS RX 200Т зареєстровано за ним з 10.06.2016 року. Податковий період, за який здійснено розрахунок транспортного податку - 2017 рік.

Однак даний розрахунок є невірним, оскільки здійснений без врахування інформації про те, що транспортний засіб LEXUS RX 200Т був реалізований та зареєстрований за іншим власником - 01.10.2016 року, що підтверджується довідкою № 31/20-3897 від 07.09.2018 року виданою Регіональнім сервісним центром в Харківській області МВС України.

Таким чином відповідач, безпідставно склав податкове повідомлення-рішення № 10799911 від 28.11.2017 року, в якому зазначив податковий період 2017 рік, оскільки станом на 01.01.2017 року він вже не був власником вказаного транспортного засобу, а тому не є платником транспортного податку у відповідності до п. 267.1.1 ст. 267 ПК України.

У відзиві на позов ОСОБА_1 ГУ ДФС у Харківській області просить у задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що обчислення транспортного податку за 2017 рік по транспортному засобу LEXUS RX 200Т, 2016 року випуску з об`ємом двигуна 2000 куб см, тип пального бензин, державний номер НОМЕР_1 , який є власністю ОСОБА_1 (дата реєстрації 10.06.2016 року), здійснено на підставі ст. 267 ПК України, за місцем реєстрації платника податку.

Вказує, що у наданому позивачем Мінекономрозвитку переліку автомобілів, з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) станом на 01.01.2018 року, значиться легковий автомобіль позивача. Автомобіль із вказаними характеристиками зазначений у переліку легкових автомобілів, які підлягають оподаткуванню транспортним податком у 2017 році, розміщеному офіційному сайті Мінекономрозвитку, протягом 2 років, з року випуску.

З урахуванням наведеного, відповідачем правомірно винесено оскаржуване податкове повідомлення-рішення на суму 25.000,00 грн. про сплату транспортного податку за 2017 рік.

Окрім того, за даними інформаційної бази «НАІС ДДАІ» МВС України, позивач є власником автомобіля з 10.06.2016 року, отже транспортний податок правомірно нараховано за 2017 рік, як за другий рік його експлуатації.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 13.11.2018 року (рішення ухвалено у порядку спрощеного позовного провадження) адміністративний позов ОСОБА_1 задоволений у повному обсязі у спосіб, визначений позивачем.

Судом проведений розподіл судових витрат, а саме: стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДФС у Харківській області на користь позивача сплачену суму судового збору у розмірі 704,80 грн.

Висновок суду вмотивований тим, що позивач не є належним платником транспортного податку за об`єктом оподаткування, що виключає нарахування та обов`язок сплати позивачем транспортного податку за автомобілем LEXUS RX 200T.

В апеляційній скарзі відповідач ГУ ДФС у Харківській області просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.11.2018 року та ухвалити нове, яким відмовити позивачу у задоволенні позову.

Скаржник зазначає, що обчислення транспортного податку за 2017 рік по легковому автомобілю, який з 10.06.2016 року знаходиться у власності ОСОБА_1 , здійснено згідно пп. 267.1 п. 267.7 ст. 267 ПК України. У свою чергу, у 2017 році транспортний податок нараховується згідно з вимогами ст. 267 ПК України, у редакції змін, внесених Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні» від 21.12.2016 року № 1797-VIII.

Крім наведеного, звертає увагу на те, що позивачу винесено в автоматичному режимі в АІС «Податковий блок» податкове повідомлення-рішення № 10799913 від 21.080.2018 року для сплати транспортного податку на суму 25.000,00 грн. за 2017 рік за легковий автомобіль LEXUS RX 200T, 2015 року випуску з об`ємом двигуна 1998 куб см, державний номер НОМЕР_1 , та податкове повідомлення-рішення № 10799911 від 21.08.2018 року для сплати транспортного податку на суму 25.000,00 грн. за легковий автомобіль LAND ROVER RENGE ROVER 2012 року випуску, з об`ємом двигуна 4367 куб см, номерний знак НОМЕР_2 .

Враховуючи викладене, оскаржуване податкове повідомлення-рішення № 10799911 від 21.08.2017 року з транспортного податку за 2017 рік, скасовано відповідно до пп. 267.6.10 п. 267.6 ст. 267 ПК України доповідною запискою № 325/20-40-13-04-17 від 28.11.2017 року.

Правом подання відзиву на апеляційну скаргу позивач не скористався, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

За приписами статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (частина перша статті 308).

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язкової підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина друга статті 308).

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ГУ ДФС у Харківській області задоволенню не підлягає, а судове рішення відповідно до положень ст. 316 КАС України слід залишити без змін, з наступних підстав.

Судом установлено, що 21.08.2017 року ГУ ДФС у Харківській області згідно з пп. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 та відповідно до п. 267.6 ст. 267 ПК України винесено податкове повідомлення-рішення № 10799911, яким позивачу ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов`язання за платежем транспортний податок з фізичних осіб за податковий період 2017 рік у сумі 25.000,00 грн. /а.с. 7/.

Підставою для винесення контролюючим органом оскаржуваного податкового повідомлення-рішення слугувала інформація бази даних НАІС ДДАІ України про наявність у власності позивача автомобілю LEXUS RX 200T, що є об`єктом оподаткування транспортним податком /а.с. 8/.

Колегія суддів зазначає, що ПК України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (ст. 1 ПК України).

01.01.2017 року набрали чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні» від 21.12.2016 року № 1797-VIII (подалі - Закон № 1797-VIII) та Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2017 році» від 20.12.2016 року № 1791-VIII (подалі Закон № 1791-VIII), якими зокрема внесені зміни до статті 267 ПК України, яка визначає основні елементи транспортного податку, порядок його обчислення та строки сплати.

Відповідно до п. 10.2 ст. 10 ПК України місцеві ради обов`язково установлюють єдиний податок та податок на майно (в частині транспортного податку та плати за землю).

Повноваження міських рад щодо податків та зборів визначені статтею 12 ПК України.

Відповідно до підпункту 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 ПК України рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Водночас, пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1791-VIII установлено, що в 2017 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів, які прийняті на виконання Закону України від 20.12.2016 року N 1791-VIII, не застосовуються вимоги пп. 4.1.9 п. 4.1 та п. 4.5 ст. 4, пп. 12.3.4 п. 12.3, пп. 12.4.3 п. 12.4 та п. 12.5 ст. 12 цього Кодексу.

Відповідно до пп. 267.1.1 п. 267.1 ст. 267 ПК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до пп. 267.2.1 п. 267.2 цієї статті є об`єктами оподаткування.

За положеннями абз. 1 пп. 267.2.1 п. 267.2 ст. 267 ПК України, об`єктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Відтак, з 01.01.2017 року платниками транспортного податку є власники легкових автомобілів не старше п`яти років, середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати.

За наведеного, колегія суддів зазначає, що платником транспортного податку є особа, яка має зареєстрований за нею власний легковий транспортний засіб.

Погоджуючись із висновком суду першої інстанції щодо обґрунтованості позовних вимог позивача, колегія суддів зазначає, що за позивачем ОСОБА_1 з 10.06.2016 року перебував на обліку транспортний засіб марки LEXUS RX 200T 1998, 2015 року випуску, колір білий, номер двигуна НОМЕР_3 , а з 01.10.2016 року вказаний транспортний засіб зареєстрований за громадянкою ОСОБА_2 на підставі договору укладеному в ТСЦ (центр 6341), що підтверджується листом Регіонального сервісного центру в Харківській області Міністерства внутрішніх справ України № 31/20-3897 від 07.09.2018 року /а.с. 10/.

Таким чином, судовим розглядом установлено, що у 2016 році автомобіль LEXUS RX 200T, 2015 року випуску, за який позивачу нараховано суму транспортного податку, належав на праві власності позивачу з дати першої реєстрації транспортного засобу - 10.06.2016 року, та у подальшому, з 01.10.2016 року вказаний транспортний засіб зареєстровано за іншою особою, відтак, в розумінні наведених положень податкового законодавства, позивач не є належним платником транспортного податку за зазначеним об`єктом оподаткування, що виключає нарахування та обов`язок сплати транспортного податку за вказаним автомобілем позивачем.

При цьому, колегія суддів зауважує, що відповідно до наданого суду апеляційної інстанції листа ГУ ДФС у Харківській області № 40-53-06-24 від 14.12.2018 року, згідно даних «НАІС ДДАІ» МВС України, власником легкового автомобіля LEXUS RX 200T, 2015 року випуску, з 04.10.2016 року є гр. ОСОБА_2 Податкове повідомлення-рішення № 10799913 від 21.08.2017 року для сплати транспортного податку на суму 25.000,00 грн. позивачем ОСОБА_1 за 2017 рік за означений автомобіль, відповідно до пп. 267.6.10 п. 267.6 ст. 267 ПК України скасовано доповідною запискою № 401/20-40-53-06-17 від 11.12.2018 року.

За наведеного, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги контролюючого органу, відповідно, і підстав для скасування судового рішення.

Інші доводи учасників справи на висновки колегії суддів не впливають.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10.02.2010 року).

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки колегія суддів залишає в силі рішення суду першої інстанції, то відповідно до ч. 6 ст. 139 КАС України понесені сторонами судові витрати новому розподілу не підлягають.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 292, 293, 308, 311, 313, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Харківській області залишити без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2018 року, - без змін.

Постанова Другого апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття. Учасники справи, а також особи, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених Кодексом адміністративного судочинства України. Касаційна скарга на судове рішення подається безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя (підпис)Л.В. Мельнікова
Судді(підпис) (підпис) О.В. Присяжнюк О.М. Калитка
Постанова у повному обсязі складена і підписана 24 травня 2019 року.