Справа № 140/2399/18
Суддя: Запотічний Ігор Ігорович
Дата ухвалення: 2019-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2019 рокуЛьвів№ 857/2181/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів :

головуючого судді: Запотічного І.І.,

суддів: Довгої О.І., Затолочного В.С.,

при секретарі судового засідання: Дроздовській Ю.А.,

з участю представника апелянта: Копко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 16 січня 2019 року (суддя- Ковальчук В.Д., ухвалене в м. Луцьку о 10:39, повний текст складено 17.01.2019р.) у справі № 140/2399/18 за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправною та скасування вимоги,-

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2018р. Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 13 листопада 2017 року № Ф-

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 16 січня 2019 року позов задоволено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду його оскаржив відповідач- Головне управління ДФС у Волинській області, та посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, просить скасувати рішення Волинського окружного адміністративного суду від 16 січня 2019 року та відмовити в позові в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що, оскільки, ФОП ОСОБА_1 завищено валові витрати за 2016 рік, а саме на 1001123,64 грн. та відповідно занижено податок з доходів фізичних осіб за 2016 рік в сумі 180202,26 грн. (1001123,64 грн. х 18%), то дане порушення стало підставою для визначення податкових зобов`язань з військового збору та єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне страхування. Відтак зв`язку з цим контролюючим органом встановлено заниження позивачем єдиного соціального внеску за 2016 рік на загальну суму 82695,36 грн. та прийнято оскаржувану вимогу від 13 листопада 2017 року № Ф- про сплату боргу (недоїмки). Також зазначає про порушення строків звернення в суд з даним позовом.

Представник апелянта в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав, просив рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову з підстав викладених в апеляційній скарзі.

Позивач будучи повідомленим належним чином про час та місце розгляду справи, явки представника в судове засідання не забезпечив, що відповідно до ч.2 ст.313 КАС України не перешкоджає розгляду справи без його участі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі акту перевірки від 24.10.2017 року № 11894/03-20-13-07/ ГУ ДФС у Волинській області прийнято податкові повідомлення-рішення від 13.11.2017 року №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на суму 180202 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 45050,50 грн.; №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору в розмірі 15016,85 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 3754,21 грн.; та рішення від 13.11.2017 року № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, яким до позивача застосовано штрафні санкції в розмірі 8265,94 грн.

Також, ГУ ДФС у Волинській області винесло 13 листопада 2017 року оскаржувану вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-, відповідно до якої контролюючий орган вимагав від позивача сплатити суму недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в розмірі 82659,36 грн. (а.с.7).

ФОП ОСОБА_1 не погодився з прийнятими контролюючим органом податковими повідомленнями-рішеннями від 13.11.2017 року №, № та рішенням від 13.11.2017 року № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, яким донараховано єдиний внесок в розмірі 82659,36 грн. та застосовано штрафні санкції в розмірі 8265,94 грн., у зв`язку з чим звернувся в суд з позовом.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 14 вересня 2018 року у справі № 0340/1303/18 (яке залишено без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 19 грудня 2018 року), визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Волинській області від 13 листопада 2017 року №, №, рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 13 листопада 2017 року №.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 №2464-VI платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до статті 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб.

Згідно частини четвертої статті 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 1 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

Пунктом 6 розділу VI наказу Міністерства фінансів України від 20.04.2015 №449 "Про затвердження інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" передбачено, що вимога про сплату боргу (недоїмки) вважається відкликаною, якщо вимога органу доходів і зборів про сплату боргу (недоїмки) скасовується судом - у день набрання судовим рішенням законної сили.

Як вірно встановлено судом першої, предметом судового розгляду в адміністративній справі № 0340/1303/18 була правомірність встановлення контролюючим органом заниження позивачем чистого доходу та сум його податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб, єдиного соціального внеску та військового збору за перевірений період.

У рішенні Волинського окружного адміністративного суду від 14 вересня 2018 року у справі № 0340/1303/18 суд зазначив, що акт перевірки від 24.10.2017 року №11894/03-20-13-07/ містить лише загальне посилання про завищення позивачем валових витрат за 2016 рік на загальну суму 1001123,64 грн., в тому числі по авансових звітах на суму 350 544,84 грн. та задекларованих витратах на загальну суму 650578,80 грн., які не підтвердженні документально, однак не містить посилання на будь-які відомості первинних документів позивача, які б обґрунтовували висновки про протиправність віднесення до складу валових витрат вартості тих чи інших витрат, що свідчило б про порушення вимог пункту 177.4 статті 177 ПК України.

Відтак суд першої інстанції при розгляді справи № 0340/1303/18 дійшов висновку, що акт перевірки не містить належних і обґрунтованих нормами податкового законодавства доводів про заниження позивачем чистого оподатковуваного доходу у 2016 році. Акт перевірки не містить систематизованого викладу фактів порушень норм податкового, валютного та іншого законодавства, а його зміст полягає у самостійному математичному розрахунку витрат позивача, який не ґрунтується на відомостях первинних документів платника податків. Відтак, суд вказав на те, що дані перевірки результатів господарської діяльності позивача за 2016 рік, які оформлені актом від 24.10.2017 року №11894/03-20-13-07/, не свідчать про заниження позивачем чистого доходу та сум його податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб, єдиного соціального внеску та військового збору за перевірений період. З огляду на це, прийняті відповідачем на підставі даного акту податкові повідомлення-рішення та рішення про застосування штрафних санкцій не можуть вважатись законними.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з судом першої, що з наведених вище обставин слідує, що відповідачем протиправно встановлено завищення позивачем валових витрат за 2016 рік в сумі 1001123,64 грн. та відповідно заниження податку на доходи фізичних осіб за 2016 рік в сумі 180202,26 грн., в результаті чого також протиправно встановлено заниження позивачем єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 82659,36 грн.

З врахуванням вищенаведеного судом першої інстанції зроблено вірний висновок, що відповідачем не доведено правомірність винесення оскаржуваної вимоги про сплату боргу.

Щодо твердження апелянта про пропущення позивачем строків звернення в суд з даним позовом апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Приписами частини першої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до частини другої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до п.102.1 ст.102 Податкового кодексу України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання.

Як передбачено пунктом 56.18 статті 56 Податкового кодексу України, з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення- рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.

Отже, строк для звернення до суду платника податків із вимогою про визнання протиправним рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов`язання, в тому числі і податкової вимоги, визначається за правилами пункту 56.18 статті 56 Податкового кодексу України, а тому зазначений строк становить 1095 днів із дня отримання такого рішення. Відтак, строк звернення до суду в даних правовідносинах встановлюється іншим законом, в саме Податковим кодексом України.

З матеріалів справи вбачається, що позивач отримав оскаржувану вимогу про сплату боргу (недоїмки) 14 листопада 2017 року, тому строк звернення до суду, встановлений Податковим кодексом України, як іншим законом, позивачем не пропущено.

Відтак посилання апелянта про пропущення строку звернення в суд з даним позовом є безпідставним.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів апеляційного суду вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись статтями 308, 315, 316, 321,322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Волинській області залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 16 січня 2019 року у справі № 140/2399/18 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.

На постанову протягом тридцяти днів з моменту набрання нею законної сили може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя І. І. Запотічний
судді О. І. Довга
В. С. Затолочний
Повне судове рішення складено 22.05.2019р.