Справа № 9901/740/18
Суддя: Стародуб О.П.
Дата ухвалення: 2019-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

справа П/9901/740/18
судді Верховного Суду Стародуба О.П. щодо постанови Верховного Суду від 25 квітня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів про визнання протиправним та скасування рішення, якою у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Верховний Суд мотивував своє рішення зокрема тим, що для притягнення прокурора до дисциплінарної відповідальності за такий дисциплінарний проступок, як одноразове грубе порушення правил прокурорської етики, необхідним є встановлення, зокрема, факту поведінки прокурора, що скомпрометувала звання працівника прокуратури, зашкодила репутації працівника прокуратури та авторитету прокуратури, викликала негативний громадський резонанс. При цьому обов`язкова наявність судового рішення, яким би було визнано особу прокурора винною у вчиненні кримінального правопорушення, склад якого б передбачав відповідні діяння, не є умовою для притягнення прокурора до дисциплінарної відповідальності.
Суд дійшов висновку, що рішення відповідача відповідає критеріям, визначеним у ч. 2 ст. 2 КАС України; при його прийнятті відповідачем було враховано характер діяння, скоєного позивачем та встановлені в ході дисциплінарного провадження обставини, які в сукупності свідчать про наявність у діях позивача дисциплінарного проступку.
Також суд дійшов висновку, що рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності позивача хоч і прийнято на підставі, зокрема, відомостей, наявних у матеріалах кримінального провадження щодо нього, однак ґрунтується на самостійних правових підставах. В свою чергу становлені Комісією в ході дисциплінарного провадження факти і з`ясовані обставини мають значення тільки для прийняття рішень у дисциплінарному провадженні та жодним чином не свідчать про доведеність вини особи у вчиненні кримінальних правопорушень.
На підставі статті 34 КАС України вважаю за необхідне висловити окрему думку щодо даного рішення.
Так, із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що за наслідками розгляду дисциплінарних скарг відповідач прийшов до висновку про наявність в діях позивача ознак дисциплінарного проступку передбаченого пунктом шостим частини першої статті 43 Закону України «Про прокуратуру», статей 19, 21 Кодексу професійної етики та поведінки прокурорів.
Відповідно до статті 19 Кодексу професійної етики та поведінки прокурорів прокурор має суворо дотримуватись обмежень, передбачених антикорупційним законодавством, не допускати будь-яких проявів, які можуть створити враження корупційних, у тому числі: вступати у позаслужбові стосунки з метою використання службових повноважень або службового становища.
Відповідно до абзацу другого статті 21 цього Кодексу прокурору слід уникати особистих зв`язків, фінансових і ділових взаємовідносин, що можуть вплинути на неупередженість і об`єктивність виконання професійних обов`язків, скомпрометувати звання прокурора, не допускати дій, висловлювань і поведінки, які можуть зашкодити його репутації та авторитету прокуратури, викликати негативний суспільний резонанс.
Таким чином, в разі притягнення до дисциплінарної відповідальності за одноразове грубе порушення прокурорської етики доведенню підлягають обставини та факти, які свідчать про його вчинення, з встановленням у чому саме проявилось таке порушення, а також конкретні дії, зв`язки, висловлювання, поведінка, які на думку відповідача свідчать про неетичність поведінки позивача. Оскаржуване у даній справі рішення таких висновків не містить.
Натомість в оскаржуваному рішенні детально описані обставини вчинення кримінального правопорушення, підозру у вчиненні якого оголошено позивачу, з посиланням на конкретні матеріали кримінального провадження.
Крім того, відповідно до частини другої статті 43 Закону України «Про прокуратуру» притягнення прокурора до дисциплінарної відповідальності не виключає можливості притягнення його до адміністративної чи кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом.
Це правило не повинно суперечити конституційному принципу, відповідно до якого особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду (стаття 62 Конституції України).
Зміст статей 19, 21 Кодексу професійної етики та поведінки прокурорів свідчить, що саме по собі спілкування працівника прокуратури поза службою не становить склад дисциплінарного проступку. Такий склад буде мати місце лише в разі, якщо таке спілкування поєднане з іншими, зокрема, кримінально караними (в т.ч. корупційними) діями.
Водночас наявність чи відсутність в діях особи складу кримінального правопорушення підлягає доведенню у встановленому кримінальним процесуальним законом порядку.
Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що вина позивача у вчиненні дисциплінарного проступку встановлена виключно на підставі матеріалів та доказів, зібраних в рамках кримінального провадження.
За правилами статті 84 Кримінального процесуального кодексу України на підставі доказів, отриманих у передбаченому цим Кодексом порядку, слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
Винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення належить до обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні (стаття 91 КПК України).
Таким чином, оцінка доказів, зібраних в рамках кримінального провадження з метою встановлення винуватості (невинуватості) особи у вчиненні кримінального правопорушення (показів підозрюваних, потерпілих, свідків, матеріалів експертиз, негласних слідчих дій, таке інше), не повинна здійснюватись в рамках іншого, в т.ч. дисциплінарного провадження, допоки їх оцінка (зокрема на предмет їх належності та допустимості) не відбудеться в рамках кримінального провадження, з прийняттям відповідного рішення за правилами кримінального судочинства.
В протилежному випадку, враховуючи, що відповідачем склад дисциплінарного проступку не відмежовано від складу злочину, така оцінка може призвести до порушення конституційної презумпції невинуватості особи.
Натомість наявність в діях позивача складу дисциплінарного проступку може бути встановлена на підставі інших доказів, зібраних в рамках дисциплінарного провадження, однак в даній справі такі докази не досліджувались.
За таких обставин висновки суду у даній справі видаються певною мірою передчасними.
Суддя