Справа № 1940/1979/18
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2019-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2019 рокуЛьвів№ 857/2610/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Обрізка І.М., Іщук Л.П.,

з участю секретаря судових засідань Гром І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 21 січня 2019 року у справі за його позовом до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області про скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення заробітку за час вимушеного прогулу,

суддя у І інстанції Шульгач М.П.,

час ухвалення рішення 11 год. 15 хв.,

місце ухвалення рішення м. Тернопіль,

дата складення повного тексту рішення 24 січня 2019 року,

ВСТАНОВИВ :

2 жовтня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Тернопільській області (далі ГУ НП) від 28 серпня 2018 року № 2498 про притягнення його до дисциплінарної відповідальності у виді звільнення зі служби;

- визнати протиправним та скасувати наказ ГУ НП від 28 серпня 2018 року № 256 о/с;

- поновити його на службі в Національній поліції на посаді старшого оперуповноваженого сектору розшуку злочинців і зниклих громадян відділу кримінальної поліції Тернопільського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області (далі Тернопільський ВП) з 29 серпня 2018року;

- стягнути з ГУ НП на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 29 серпня 2018 року по 1 жовтня 2018 року у сумі, встановленій законодавством.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 21 січня 2019 року у справі № 1940/1979/18 у задоволенні позову було відмовлено. При цьому суд першої інстанції виходив із того, що при проведені службового розслідування та прийняті рішення про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності ГУ НП діяло у межах Закону України «Про Національну поліцію», а також у спосіб, передбачений Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ та Інструкцією про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 12 березня 2013 року № 230. Тому вимоги позивача є безпідставними.

У апеляційному порядку рішення суду першої інстанції оскаржено ОСОБА_1 , який просив його скасувати та задовольнити його позовні вимоги повністю. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що відповідач при проведенні службового розслідування щодо нього діяв неправомірно, у зв`язку із чим накази ГУ НП про притягнення до дисциплінарної відповідальності у виді звільнення зі служби від 28 серпня 2018 № 2498 та про звільнення зі служби від 28 серпня 2018 року № 2560/с є протиправними.

Окрім того, стягнення у виді звільнення було застосовано з огляду на внесення відомостей до ЄРДР та початок досудового розслідування у кримінальному правопорушенні, у якому його вину не доведено. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 26 листопада 2018 року у справі № 607/23366/18 скасовано повідомлення про підозру ОСОБА_1 , винесену 27 серпня 2018 року у кримінальному провадженні № 0000120, відомості про яку внесені до ЄРДР 18 червня 2018 року, та скасовано повідомлення від 5 вересня 2018 року про зміну раніше повідомленої підозри у кримінальному провадженні.

Щодо нездійснення реєстрації документів про вчинення злочину, їх приховуванні та встановлені позаслужбових неділових стосунків з потерпілим гр. Ф., то у рішенні суду першої інстанції наведено лише факти, викладені у матеріалах службового розслідування. Жодних додаткових обґрунтованих підстав та доказів на підтвердження вказаної підстави звільнення судом не наведено. Наполягає на тому, що жодних заяв про вчинення злочинів ним отримано не було, а отже і необхідності у їх реєстрації також не було. Виявлені у нього документи були лише поясненнями, які у відповідності до законодавства реєстрації не підлягають, що не було взято до уваги судом.

Окрім цього, звертає увагу апеляційного суду на те, що 20 вересня 2018 року прокуратурою Тернопільської області розпочато слідчі дії у кримінальному провадженні № 0000195 щодо працівників ГУ НП за підробку процесуальних документів, які були підставою для порушення кримінального провадження та звільнення його з посади.

Відповідач ГУ НП у відзиві на апеляційну скаргу заперечив обґрунтованість вимог апелянта. Просив залишити рішення суду першої інстанції без змін. Звертає увагу апеляційного суду на те, що у ході проведення службового розслідування були встановлені факти грубих порушень законності та службової дисципліни зі сторони лейтенанта поліції Бісюка П.І., які проявилися у свідомому ігноруванні вимог статті 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, наказів Міністерства внутрішніх справ України (далі МВС) від 09 листопада 2016 року № 1179 «Про затвердження Правил етичної поведінки поліцейських» та від 06 листопада 2015 року № 1377 «Про затвердження Інструкції про порядок ведення єдиного обліку в органах поліції заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події». Під час службового розслідування позивачу було запропоновано надати пояснення щодо описуваних фактів, однак він від надання пояснень відмовився, посилаючись на статтю 63 Конституції України.

Наголошує на безпідставність доводів апелянта про недоведеність його вини у скоєнні кримінального правопорушення, оскільки він звільнений за порушення службової дисципліни, що проявилося у нереєстрації документів про вчинення злочину, їх приховуванні та встановленні позаслужбових неділових стосунків з громадянином Ф.

Накази ГУ НП від 28 серпня 2018 року № 2498 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників поліції» та від 28 серпня 2018 року № 256 о/с стосуються проходження служби в поліції не лише ОСОБА_1 , однак він просив суд скасувати їх в цілому.

Представник ОСОБА_1 у судовому засіданні апеляційного суду підтримав вимоги, викладені у апеляційній скарзі. Вважає висновки суду першої інстанції щодо даного публічно-правового спору необґрунтованими і просить скасувати оскаржуване судове рішення, задовольнивши позов.

Представник ГУ НП у ході апеляційного розгляду заперечив обґрунтованість доводів апелянта. Просив залишити оскаржуване судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи із такого.

Як безспірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 з 24 січня 2012 року до 06 листопада 2015 року проходив службу в органах внутрішніх справ України, а з 07 листопада 2015 року у Національній поліції України.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України регламентовано Законом України «Про Національну поліцію» (далі Закон № 580-VIII).

Відповідно до частини 1 статті 17 Закону № 580-VIII поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Частиною 1 статті 18 цього ж Закону, визначено, що поліцейський зобов`язаний, в тому числі, неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.

Відповідно до частини 1 статті 19 Закону № 580-VIII у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом (частина 2 статті 19 Закону № 580-VIII).

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 77 Закону № 580-VIII поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

З метою формування у поліцейських почуття відповідальності стосовно дотримання професійно-етичних норм поведінки під час виконання службових обов`язків, а також сприяння посиленню авторитету та довіри громадян до Національної поліції України, наказом МВС від 09 листопада 2016 року № 1179, який зареєстрований у Міністерстві юстиції України 06 грудня 2016 року за № 1576/29706, затверджено Правила етичної поведінки поліцейських (далі Правила).

Відповідно до пункту 1 розділу І Правил вони є узагальненим зібранням професійно-етичних вимог щодо правил поведінки поліцейських та спрямовані на забезпечення служіння поліції суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку на засадах етики та загальнолюдських цінностей.

Ці Правила поширюються на всіх поліцейських, які проходять службу в Національній поліції України (далі - поліція). Дотримання вимог цих Правил є обов`язком для кожного поліцейського незалежно від займаної посади, спеціального звання та місцеперебування.

Згідно із пунктом 1 розділу ІІ цих Правил під час виконання службових обов`язків поліцейський, зокрема, повинен:

неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського;

професійно виконувати свої службові обов`язки, діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, міжнародними договорами України, а також цими Правилами.

Сутність службової дисципліни, обов`язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень визначено Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України, затвердженим Законом України від 22 лютого 2006 року № 3460-IV (далі Дисциплінарний статут).

Статтею 2 Дисциплінарного статуту встановлено, що дисциплінарним проступком є невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Частиною 1 статті 5 Дисциплінарного статуту встановлено, що за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Згідно із приписами статті 7 Дисциплінарного статуту службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов`язує кожну особу рядового і начальницького складу:

дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників;

захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров`я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави;

поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу;

дотримуватися норм професійної та службової етики;

берегти державну таємницю;

у службовій діяльності бути чесною, об`єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об`єднань та інших юридичних осіб;

стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов`язані зі службою;

постійно підвищувати свій професійний та культурний рівень;

сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку;

виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету;

з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють;

берегти та підтримувати в належному стані передані їй в користування вогнепальну зброю, спеціальні засоби, майно і техніку.

Згідно із приписами частини 1 статті 12 Дисциплінарного статуту на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень:

1) усне зауваження;

2) зауваження;

3) догана;

4) сувора догана;

5) попередження про неповну посадову відповідність;

6) звільнення з посади;

7) пониження в спеціальному званні на один ступінь;

8) звільнення з органів внутрішніх справ.

Відповідно до частини 1 статті 14 Дисциплінарного статуту з метою з`ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

Порядок проведення службового розслідування стосовно особи (осіб) рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ у разі надходження до органів та підрозділів внутрішніх справ України, навчальних закладів та науково-дослідних установ системи Міністерства внутрішніх справ України відомостей про вчинення нею (ними) дій, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, оформлення результатів службового розслідування та прийняття за ними рішення, а також компетенцію структурних підрозділів та посадових осіб органів внутрішніх справ України (далі - ОВС) при його проведенні було регламентовано Інструкцією про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженою наказом МВС від 12 березня 2013 року № 230, який зареєстровано у Міністерстві юстиції України 02 квітня 2013 року за № 541/23073, (далі Інструкція № 230), чинною на час виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до пункту 2.1. Інструкції № 230 підставами для проведення службового розслідування є порушення особами рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України (далі РНС) службової дисципліни, у тому числі скоєння кримінальних або адміністративних правопорушень, знищення або втрата службових документів, доручених або охоронюваних матеріальних цінностей, вчинення особами РНС діянь, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, інші події, пов`язані із загибеллю (смертю) осіб РНС чи їх травмуванням (пораненням), а також події, які сталися за участю осіб РНС і можуть викликати суспільний резонанс.

Приписами підпункту 2.2.2. пункту 2.2. Інструкції № 230 службове розслідування проводиться уповноваженим на те начальником у разі реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань відомостей про скоєне особою РНС кримінальне правопорушення, а також у разі повідомлення особі РНС про підозру в учиненні нею кримінального правопорушення. ( підпункт 2.2.3. пункту 2.2. Інструкції № 230).

Наказом ГУ НП від 27 серпня 2018 року № 2481 було призначено службове розслідування у зв`язку із надходженням інформації про те, що СВ Управління Служби безпеки України в Тернопільській області 27 серпня 2018 року повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого частиною 3 статті 191 Кримінального кодексу України, старшому оперуповноваженому ВКР Тернопільського ВП Зелезу О.І. та оперуповноваженому ВКР Тернопільського ВП Бісюку П.І.

Висновок службового розслідування за фактом грубого порушення службової дисципліни окремими працівниками Тернопільського ВП затверджено начальником ГУ НП 28 серпня 2018 року

Наказом ГУ НП від 28 серпня 2018 року № 256 о/с старшого лейтенанта поліції Бісюка П.І., старшого оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Тернопільського ВП звільнено з 28 серпня 2018 року з Національної поліції за пунктом 6 частиною 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (далі Закон № 580) на підставі наказу ГУ НП від 28 серпня 2018 року № 2498.

Відповідно до висновку службового розслідування, 16 липня 2018 року капітан поліції ОСОБА_2 , перебуваючи разом із старшим лейтенантом поліції ОСОБА_1 . у м. Тернополі поблизу приміщення Тернопільського ВП, зустріли старшого сержанта поліції Раківського А.Я. та старшого сержанта поліції Черняка Т.М., а також мешканця м. Львова громадянина Ф. ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які згідно із покладеними на них обов`язками несли службу на поліцейській станції № 3 «Залізничний вокзал» Тернопільського ВП, повідомили, що вони поблизу вокзалу виявили у громадянина Ф. мобільний телефон марки «ERGO», який він ймовірно викрав.

У подальшому ОСОБА_2 спільно із ОСОБА_1 , виконуючи свої службові обов`язки з розшуку злочинців, цього ж дня о 9 год 25 хв провели громадянина Ф. у приміщення Тернопільського ВП, внесли його особисті дані до журналу доставлених, відвідувачів та запрошених Тернопільського ВП під № 1940. У приміщенні службового кабінету Тернопільського ВП, громадянин Ф ОСОБА_5 запевнив ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у тому, що є законним набувачем телефону марки «ЕRGO», модель А502 Aurum, і має про це відповідні підтверджуючі документи. Проте, ОСОБА_2 , не перевіривши цієї інформації, особисто вилучив у громадянина Ф. цей телефон та власноручно оформив протокол його добровільної видачі.

Окрім того, ОСОБА_2 отримав у громадянина Ф. пояснення, у якому той надав свідчення вчинення ним 15 липня 2018 року крадіжки цього мобільного телефону у невстановленої особи, а ОСОБА_1 отримав заяву від громадянина Ф про вчинення ним вказаного дня крадіжки мобільного телефону марки «ERGO», модель А502 Aurum.

Відповідно до пункту 5 розділу ІІ Інструкції про порядок ведення єдиного обліку в органах поліції заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події, затвердженої наказом МВС від 06 листопада 2015 року № 1377, чинного на час виникнення спірних правовідносин (далі Інструкція № 1377), посадова особа органу поліції при виявленні чи отриманні інформації про вчинене кримінальне правопорушення та іншу подію негайно повідомляє про це чергову частину органу поліції.

Пунктом 6 розділу ІІ Інструкції № 1377 передбачено, що заяви або повідомлення фізичних або юридичних осіб про вчинене кримінальне правопорушення та іншу подію можуть бути усними або письмовими. Усні заяви про вчинення кримінального правопорушення заносяться до протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується, форма якого наведена в додатку 3 до цієї Інструкції, який підписують заявник та посадова особа, яка прийняла заяву.

Особа, яка подає заяву чи повідомляє про кримінальне правопорушення, під підпис попереджається про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення про вчинення злочину, передбачену статтею 383 Кримінального кодексу України, крім випадків надходження заяви або повідомлення поштою чи зв`язком іншого виду.

Разом із тим, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у порушення вказаних вимог Інструкції № 1377 не повідомили чергову частину органу поліції про зазначені обставини та не зареєстрували складені ними процесуальні документи у встановленому розділом ІІІ вказаної Інструкції порядку, а приховали їх.

Вилучений мобільний телефон марки «ERGO» модель А502 Aurum ОСОБА_2 громадянину ОСОБА_6 не повернув, а передав ОСОБА_1 , який його приховав у приміщенні поліцейської станції № 1 Тернопільського ВП, отримавши можливість у подальшому розпоряджатися ним на власний розсуд.

У подальшому 30-31 липня 2018 року капітан поліції ОСОБА_7 , перебуваючи у приміщенні поліцейської станції № 1 Тернопільського ВП, на одній з полиць меблевого гарнітуру виявив вказаний мобільний телефон, а ОСОБА_1 на запитання про його походження повідомив, що телефон належить йому і він має намір здати його в ломбард або подарувати близькій людині.

Згодом цей телефон ОСОБА_7 у ході проведення 21 серпня 2018 року обшуку у приміщенні поліцейської станції № 1 Тернопільського ВП добровільно видав працівникам прокуратури Тернопільської області.

Таким чином, за висновками проведеного службового розслідування відповідачем було встановлені факти грубих порушень позивачем ОСОБА_1 вимог статті 7 Дисциплінарного статуту, наказів МВС від 09 листопада 2016 року № 1179 «Про затвердження Правил етичної поведінки поліцейських» та від 06 листопада 2015 року № 1377 «Про затвердження Інструкції про порядок ведення єдиного обліку в органах поліції заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події».

При цьому апеляційний суд акцентує увагу на тому, що у ході проведення службового розслідування позивач ОСОБА_1 не навів жодних доводів на спростування наявності у його діях зазначених порушень службової дисципліни та вимог чинного законодавства і від надання будь-яких пояснень з приводу зазначених обставин відмовився на підставі приписів статті 63 Конституції України.

Окрім того, при зверненні до суду першої інстанції ОСОБА_1 у позовній заяві обґрунтовував свої позовні вимоги тим, що застосування дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби у поліції є крайнім засобом впливу і відповідач мав можливість обрати щодо нього інший вид дисциплінарного стягнення. Одночасно позивач посилався на те, що його вина у вчиненні кримінального правопорушення на час винесення оспорюваних наказів ГУ НП від 28 серпня 2018 року № 2498 та № 256 о/с доведена у встановленому законом порядку не була.

Відтак, на переконання апеляційного суду, зазначена процесуальна позиція ОСОБА_1 дає підстави для висновку про те, що він фактично не заперечував обставини, що були встановлені під час проведення службового розслідування і відображені у відповідному висновку, однак не погоджується із їх оцінкою відповідачем при ухваленні рішення про притягнення його до дисциплінарної відповідальності.

При цьому апеляційний суд погоджується із судом першої інстанції у тому, що визначення виду дисциплінарного стягнення відноситься до дискреційних повноважень особи, якій законом надано право притягувати до дисциплінарної відповідальності поліцейського. Враховуючи фактичні обставини скоєного ОСОБА_1 дисциплінарного проступку, а також його ставлення до вчиненого, на думку апеляційного суду, при обранні виду дисциплінарного стягнення ГУ НП діяло у відповідності до вимог Закону № 580-VIII, Дисциплінарного статуту та Інструкції № 230.

Доводи ОСОБА_1 щодо допущених у ході здійснення кримінального провадження № 0000120 порушень вимог кримінального процесуального законодавства, на думку апеляційного суду, не стосуються даного публічно-правового спору, оскільки відповідачем звільнення позивача зі служби у поліції пов`язується із вчиненням ним саме дисциплінарного проступку, а не із вчиненням кримінально караного правопорушення.

Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 310, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 21 січня 2019 року у справі № 1940/1979/18 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т. В. Онишкевич
судді І. М. Обрізко
Л. П. Іщук
Постанова у повному обсязі складена 23 травня 2019 року.