Справа № 826/25383/15
Суддя: Шурко Олег Іванович
Дата ухвалення: 2019-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Шурка О.І.,

суддів Василенка Я.М., Кузьменка В.В.,

при секретарі: Коцюбі Т.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» Славкіної Марини Анатоліївни на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 березня 2016 року в справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» Славкіної Марини Анатоліївни , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до суду із адміністративним позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» Славкіної Марини Анатоліївни (далі по тексту - Уповноважена особа), в якому просила зобов`язати Уповноважену особу внести зміни до Реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» (ПАТ «ВіЕйБі Банк») шляхом додаткового внесення до нього вимог кредитора ОСОБА_2 , на суму 53 686,88 грн., та подати ці зміни виконавчій дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб для затвердження.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 березня 2016 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, Уповноважена особа подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні вимог адміністративного позову в повному обсязі.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Частиною 1 ст. 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 25.05.2015 року ОСОБА_2 стала спадкоємницею майна ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що приходиться сестрою померлої, на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Палагутою Л.О.

Відповідно до вказаного вище свідоцтва, спадщина на яку воно видане, складається з вкладів з відповідними відсотками та нарахованою компенсацією, що знаходяться в ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк», на загальну суму 253 686,88 грн.

На підставі постанови Правління Національного банку України «Про віднесення ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» до категорії неплатоспроможних» від 20.11.2014 року № 733, Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» від 20.11.2014 року № 123, згідно з яким, з 21.11.2014 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк».

17.02.2015 року Виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення «Про продовження строків здійснення тимчасової адміністрації» № 35, на підставі якого, термін здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» продовжено по 20.03.2015 року включно.

На підставі постанови Правління Національного банку України «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» від 19.03.2015 року № 188, Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» та призначення Уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку» від 20.03.2015 року № 63, згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» та призначено Уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Славкіну Марину Анатоліївну строком на 1 рік, починаючи з 20.03.2015 по 19.03.2016 включно.

26.03.2015 року в офіційному друкованому виданні - газеті «Голос України» № 54 (6058) було опубліковано оголошення про те, що відповідно до постанови Правління Національного банку України від 19.03.2015 № 188 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк», Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20.03.2015 № 63 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк».

Кредитори банку мають право подати кредиторські вимоги в строк до 24.04.2015 року включно, але не раніше оголошення «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк», тобто з 26.03.2015 року.

Після отримання Свідоцтва про право на спадщину за законом, позивач звернулась до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб стосовно виплати коштів за вкладами, розміщеними в ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк».

У відповідь на звернення позивача, Фонд у своєму листі від 25.06.2015 року вих. № 02-036-20773/15 повідомив, що в зв`язку з прийняттям виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб рішення № 112 від 21.05.2015, Фонд з 29.05.2015 року здійснює виплати гарантованої суми відшкодування відповідно до Реєстру переказів вкладникам, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду. Уточнені дані за вкладом спадкодавця передано до банка-агента. Для отримання гарантованої суми відшкодування позивачу необхідно звернутись до ПАТ КБ «Приватбанк» по 10.07.2015 року.

03.07.2015 року ОСОБА_2 отримала 200 000,00 грн. у ПАТ КБ «Приватбанк», що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями заяв на отримання переказу та на видачу готівки.

Враховуючи те, що загальна сума вкладу становила 253 686,88 грн., і сума 53 686,88 грн. не була відшкодована, позивач звернулася до відповідача із заявами від 07.07.2015 року та від 29.08.2015 оку про включення її до реєстру кредиторів ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» з метою повернення неохопленої гарантованою сумою решти у розмірі 53 686,88 грн.

Листами від 12.08.2015 вих. № 22/1-23949 та від 29.09.2015 вих. № 22/1-32108 відповідач повідомив, що строк для заявлення вимог кредиторів закінчився, а тому внести відповідні вимоги до реєстру неможливо та рекомендував позивачу для вирішення свого питання звернутися до суду.

Позивач, не погоджуючись з вищезазначеними діями та рішенням відповідача, звернулася до суду з даним позовом для захисту своїх прав та законних інтересів.

Приймаючи рішення про задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції прийшов до висновку, що право позивача може бути захищене шляхом зобов`язання Уповноваженої особи внести зміни до Реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» шляхом додаткового внесення до нього вимог кредитора - Білик І.В.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) (далі по тексту - Закон № 4452-VI) та Положенням про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженого Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 05.07.2012 № 2, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.09.2012 за № 1581/21893 (далі - Положення № 2).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 2 Закону № 4452-VI визначено, що вкладник - фізична особа (у тому числі фізична особа - підприємець), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 45 Закону № 4452-VI Фонд не пізніше робочого дня, наступного за днем отримання рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, розміщує інформацію про це на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет.

Фонд здійснює опублікування відомостей про ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду у газетах «Урядовий кур`єр» або «Голос України» не пізніше ніж через сім днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

За приписами ч. 5 ст. 45 Закону № 4452-VI, протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються.

З аналізу зазначеного вище вбачається, що кредитори банку мали право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку в період з 26.03.2015 (день опублікування оголошення Рішення Виконавчої дирекції Фонду від 20.03.2015 № 63 про початок процедури ліквідації Банку та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку в газеті «Голос України» № 54 (6058) від 26.03.2015) до 24 квітня 2015 року включно.

Втім, позивач не мала можливості заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку в період з 26.03.2015 по 24.04.2015 включно, оскільки отримала право на вклади лише з моменту видачі їй Свідоцтва про право на спадщину за законом, тобто лише з 25.05.2015 року.

З цих підстав, суд вважає, що строк для пред`явлення вимог кредитора пропущений позивачем незалежно від її волі та з об`єктивних причин.

У той же час, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 49 Закону № 4452-VI Уповноважена особа Фонду припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами.

За приписами ч. ч. 2, 3 ст. 49 Закону № 4452-VI, протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону уповноважена особа Фонду складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду, а виконавча дирекція Фонду затверджує цей реєстр та, в подальшому, зміни до нього.

За інформацією, відображеної в листах відповідача від 12.08.2015 вих. № 22/1-23949, від 29.09.2015 вих. № 22/1-32108 та Фонду від 12.10.2015 вих. № 21-036-38192/15, приймання вимог кредиторів ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» здійснювалось з 26.03.2015 по 24.04.2015 включно, а 18.06.2015 виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення про затвердження Реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» (протокол № 133/15).

Разом з тим, як свідчать приписи частини четвертої статті 49 Закону № 4452-VI, будь-які спори щодо акцептування вимог кредиторів підлягають вирішенню у судовому порядку.

У відповідності до п. 2.6 Розділу V Положення № 2 уповноважена особа Фонду на ліквідацію банку з дня свого призначення здійснює такі повноваження, зокрема, складає реєстр акцептованих вимог кредиторів (вносить зміни до нього) та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів.

Таким чином, саме до повноважень Уповноваженої особи входить складання реєстру акцептованих вимог кредиторів та внесення змін до нього.

Відповідно до п. 12 ч. 5 ст. 12 Закону № 4452-VI, а також п. 4.26 розділу V Положення № 2, реєстр акцептованих вимог кредиторів затверджує виконавча дирекція Фонду.

У той же час, як визначено в п. 4.31 розділу V Положення № 2, у разі необхідності уповноважена особа Фонду на ліквідацію банку вносить пропозиції щодо затвердження виконавчою дирекцією Фонду змін до реєстру акцептованих вимог на підставі, зокрема, рішення суду, яке набрало законної сили.

Аналіз наведених правових положень та вищезазначених обставин справи дає підстави колегії суддів апеляційної інстанції для висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Відповідно до пунктів 21, 24 рішення у справі «Федоренко проти України» (№ 25921/02) Європейський суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути «існуючим майном» або «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи «законними сподіваннями» отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини і в справі Стреч проти Сполучного Королівства («Stretch - United Kingdom» № 44277/98).

У межах вироблених Європейським судом з прав людини підходів до тлумачення поняття «майно», а саме в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як «наявне майно», так і активи включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого «права власності» (пункт 74 рішення Європейського суду з прав людини «Фон Мальтцан та інші проти Німеччини»). Суд робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту, та формує позицію для інтерпретації вимоги як такої, що вона може вважатися «активом»: вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат (пенсійних, заробітної плати, винагороди, допомоги) на момент дії цієї норми є «активом», на який може розраховувати громадянин як на свою власність («Von Maltzan and Others v. Germany» № 71916/01, № 71917/01 та № 10260/02).

Відповідно до пункту 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Отже, доводи викладені в апеляційній скарзі відповідача є безпідставними та необґрунтованими, носять формальний характер і не ґрунтуються ні на фактичних обставинах, ні на вимогах закону.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 1 ст. 6 КАС України).

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги правову позицію, яка висвітлена в п. 9 мотивувальної частини рішення Конституційного суду України від 30.01.2003 р. N 3-рп/2003, а саме: «Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13)».

Колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що інші доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права.

Обставини, викладені в апеляційній скарзі, до уваги не приймаються, оскільки є необґрунтованими та не є підставами для скасування рішення суду першої інстанції.

В зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» Славкіної Марини Анатоліївни - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 березня 2016 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя: Шурко О.І.

Судді: Василенко Я.М.

Кузьменко В.В.

Повний текст рішення виготовлено 20.05.2019 року