Справа № 0440/6725/18
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2019-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

23 травня 2019 року м. Дніпросправа № 0440/6725/18

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Семененка Я.В. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Добродняк І.Ю.,

розглянувши в порядку письмового провадженні в м.Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2018 року (суддя Барановський Р.А.) по справі №0440/6725/18 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:

визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області в особі відділу з питань призначення та перерахунків пенсій №18 управління застосування пенсійного законодавства Павлоградського сервісного центру щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні йому пенсій за віком в зв`язку із досягненням 60 років;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області в особі відділу з питань призначення та перерахунків пенсій №18 управління застосування пенсійного законодавства Павлоградського сервісного центру призначити ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) з 14 червня 2018 року (з дня звернення до Відповідача із заявою про призначення пенсії) пенсію за віком в зв`язку з досягненням 60 років відповідно до ч.1 ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2016 і 2017 роки, згідно з ч.2 ст.40 вказаного Закону України, а також забезпечити її виплату та виплатити різницю між фактично отриманою за період після 14.06.2018р. та призначеною пенсією.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що він перебуває на обліку у відповідача та отримує пенсію зі зниженням пенсійного віку, призначену на пільгових умовах по Списку №2 у відповідності до п. б ст. 13 ЗУ Про пенсійне забезпечення. Після призначення пенсії позивач продовжував працювати. У зв`язку із досягненням пенсійного віку позивач звернувся до УПФУ із заявою про призначення пенсії за віком на загальних підставах у відповідності до ЗУ Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування із застосуванням показника середньої зарплати працівників, зайнятих в галузях економіки України за 2016 та 2017 роки. Проте, відповідачем було відмовлено з тих підстав, що позивач вже отримує пенсію за віком, яку призначено на пільгових умовах по Списку №2 за нормами ЗУ Про пенсійне забезпечення. Таку відмову УПФУ позивач вважає протиправною та такою, що порушує гарантовані Конституцією та Законами України права, оскільки, за позицією позивача, пенсія за віком на пільгових умовах та пенсія за віком є два

різних видів пенсійного забезпечення, які призначені за різними Законами, у зв`язку з чим право вибору пенсії належить позивачу.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Вирішуючи спірні правовідносини між сторонами, суд першої інстанції фактично виходив з того, що у спірному випадку позивачу вже була призначена пенсія за віком, у зв`язку з чим відповідач правомірно відмовив у призначення такого ж виду пенсії позивачу вдруге.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позову. Апеляційна скарга фактично обґрунтована доводами, які зазначені у позові. Заявник апеляційної скарги наполягає на тому, що пенсія за віком на пільгових умовах, яка призначається на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення» та пенсія за віком, яка призначається на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», є різними видами пенсійного забезпечення та призначаються за вибором особи. Оскільки, позивач набув право на призначення пенсії на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та виявив бажання на її призначення, шляхом подання відповідної заяви до пенсійного органу, то відповідач, фактично посилаючись на те, що позивач отримує пенсію за віком, неправомірно в цьому відмовив.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить рішення суду першої інстанції залишити без змін з огляду на його законність і обґрунтованість.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження з підстав, передбачених п.2 ч.1 ст.311 КАС України.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Встановлені судом першої інстанції обставини справи, які не заперечуються сторонами, свідчать про те, що

ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з 20.11.2013р., та отримує пенсію за віком, призначену на пільгових умовах відповідно до п. «б» статті 13 Закону України Про пенсійне забезпечення №1788-ХІІ від 05.11.1991р. (далі - Закон №1788-ХІІ).

У зв`язку з досягненням пенсійного віку - 60 років, 14.06.2018р. ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування №1058-ІV від 09.07.2003р. (далі - Закон №1058-ІV) та відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону №1058-ІV, із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2016 і 2017 роки.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №10/03.22-19 від 19.06.2018р. позивача повідомлено про відсутність підстав для призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, оскільки позивачу пенсія за віком на пільгових умовах призначена з 20.11.2013р.

Не погодившись з відмовою відповідача про призначення пенсії за віком на загальних підставах та у порядку визначеному Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, позивач звернувся із позовом до суду.

За наслідками перегляду справи, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення позову з огляду на наступне.

Відповідно до статті 2 Закону України Про пенсійне забезпечення за цим законом призначаються наступні види державних пенсій: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

Згідно п. "б" ст. 13 Закону України Про пенсійне забезпечення (в редакції на час призначення пенсії позивачу) на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком N 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:

чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах;

жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

З 01.01.2004р. набрав чинності Закон України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Статтею 9 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено такі види пенсійних виплат: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Тобто, і Законом України Про пенсійне забезпечення, на підставі якого позивачу призначено пенсію, і Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування передбачено такий вид пенсійних виплат як пенсія за віком.

Згідно з п.2 Прикінцевих положень Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування №1058 пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення".

У цьому випадку розміри пенсій визначаються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Згідно абзацу другого пункту 16 Прикінцевих положень Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.

Отже, дія Закону України "Про пенсійне забезпечення" поширюється на визначення права особи на пенсію, тоді як умови виплати цієї пенсії регулюються нормами Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Таким чином, враховуючи те, що пенсія позивачу за віком на пільгових умовах призначена під час дії Закону №1058, то твердження позивача про те, що йому призначено пенсію за іншим Законом, а не за Законом №1058, є безпідставними, оскільки такі доводи суперечать положенням п.2 Прикінцевих положень Закону №1058, яким чітко визначено, що пільгові пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення".

Оскільки, положення ч.2 ст.40 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, на які посилається позивач, стосуються осіб, які вперше звернулися за призначенням пенсії за цим Законом, то суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, так як позивачу раніш вже була призначена пенсія за віком за нормами цього Закону.

Отже, оскільки, позивачу у 2013 році вже було призначено пенсію за віком (на пільгових умовах), то його повторна заява про призначення цього ж виду пенсії, хоч і на загальних підставах, є необґрунтованою, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку відмовивши в задоволенні позовних вимог.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на правові позиції, які висловлені, зокрема, Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 31.10.2018р. (справа №876/5312/17), суд апеляційної інстанції вважає безпідставними, оскільки правовідносини, які розглядалися Великою Палатою Верховного Суду у справі №876/5312/17, не є тотожними правовідносинам у цій справі, так як стосувалися права особи на призначення пенсії за віком, якій раніш була призначена пенсію за вислугу років на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення», і з цього приводу Суд вказав на те, що пенсія за віком та пенсія за вислугу років є різними видами пенсіями і такий вид пенсії Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування не передбачений.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим підстав для його скасування не існує.

Крім цього, з позивача підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1057,20грн., сплата якого була відстрочена ухвалою від 22.04.2019р.

Розмір судового збору визначено з урахуванням положень пп.1, 2 п.3 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», а також розміру встановленого станом на 01 січня 2018 року прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1762 грн.), виходячи із оскарження судового рішення, яким вирішено позов, що має немайновий характер (1762*0,4*150% =1057,20).

На підставі викладеного, керуючись статтями п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2018 року по справі №0440/6725/18 без змін.

Стягнути із ОСОБА_1 до спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1057,20грн.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки, які визначені ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова складена у повному обсязі 24.05.2019р.

Головуючий - суддя Я.В. Семененко

суддя Н.А. Бишевська

суддя І.Ю. Добродняк