Справа № 540/334/19
Суддя: Попов В.Ф.
Дата ухвалення: 2019-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2019 р.м. ХерсонСправа № 540/334/19

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Попова В.Ф.,

секретар: Мельниченко В.В.,

представника позивача - Горяшко Л.В.,

представника відповідача - Козлової Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень рішень, рішення про застосування штрафних санкцій та вимогу про сплату боргу (недоїмки),

встановив:

ФОП ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась в суд з позовною заявою до ГУ ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі (далі - відповідач) в якій просить:

- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 17.01.2019 № , № ;

- визнати протиправним та скасувати рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 23.01.2019 № на суму 17007,93 грн;

- визнати протиправним та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 17.01.2019 № .

21.02.2019 року у справі відкрито спрощене провадження у судовому засіданні з повідомлення сторін.

16.04.2019 року ухвалою суду здійснено перехід до загального позовного провадження.

26.04.2019 року ухвалою суду закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та пояснила, що за результатами документальної позапланової виїзної перевірки ФОП ОСОБА_1 Податковим органом виявлені порушення ПК України. На підставі висновків перевірки відповідачем були прийняті оскаржувані податкові повідомлення-рішення, рішення про застосування штрафних санкцій та вимога про сплату боргу (недоїмки).

Податковим повідомленням-рішенням (ППР) № 4 позивачеві збільшено суму податкового зобов`язання за порушення п. 177.2, п. 177.3, п. 177.4, ст. 177 ПК України. ФОП ОСОБА_1 не погоджується з таким висновком відповідача, оскільки вважає, що фізична особа-підприємець, яка знаходиться на загальній системі оподаткування не має право включити до витрат суму сплаченого акцизного податку, включеного до вартості товару, який нею придбавається з метою подальшої реалізації. Акцизний податок не включається у загальний оподатковуваний дохід підприємця.

На підтвердження витрат по сплаті орендної плати в 2016 році на суму 9509,19 грн приватним підприємцем були надані платіжні доручення щомісячних платежів орендної плати.

Щодо ППР № по військовому збору, то в ході перевірки встановлено його заниження на суму 11264,20 грн. Позивач не погоджується з такою позицією, адже підставою для донарахування цього збору стало заниження оподатковуваного доходу за 2016 рік, що оскаржується, тому і це рішення є безпідставним.

Вимога про сплату боргу та рішення про застосування штрафних санкцій є протиправними та підлягають скасуванню, оскільки позивачем не визнається висновок про заниження суми чистого оподаткованого доходу за 2016 рік на суму 750946,03 грн, тому безпідставно збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір в сумі 14080,25 грн.

Із урахуванням викладених обставин просила позовні вимоги задовольнити та скасувати оскаржувані рішення Податкового органу.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, зазначила, що оскаржувані рішення є правомірними та винесені у законний спосіб на підставі акта перевірки в ході якої були виявлені порушення ПК України.

Заслухавши позиції сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі з огляду на наступне.

Судом встановлено такі обставини справи.

За результатами проведення документальної позапланової виїзної перевірки ФОП ОСОБА_1 складено акт від 28.11.2018 року № 709/21-22-13-04/, яким зафіксовані наступні порушення:

- п. 177.2, п. 177.3, п. 177.4 ст. 177 ПК України, а саме, неправильно визначено загальну суму річного оподатковуваного доходу за 2016 рік, сума заниження складає 741391,75 грн, заниження валових витрат на загальну суму 9509,19 грн з причини включення до декларації за 2016 рік сум майнового податку - орендної плати з земельних ділянок, занижено суму чистого оподатковуваного доходу за 2016 рік на загальну суму 750946,03 грн, внаслідок чого занижено податок на доходи фізичних осіб за період з 01.01.2016 р. по 31.12.2016 р. на загальну суму 135 170,29 грн;

- п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" занижено суму єдиного внеску з чистого оподатковуваного доходу за 2016 рік в сумі 85 039,68 грн;

- пп. 1.2 п. 16-1 підрозд. 10 Розділу XX ПК України занижено суму військового збору за 2016 рік на загальну суму 11 264,20 грн.

На підставі вищевказаного акта відповідачем були складені наступні рішення:

-ППР від 17.01.2019 № , яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування на суму 135 170,29 грн основного платежу та застосовані штрафні санкції на суму 33792,57 грн;

- ППР від 17.01.2019 № , яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір в сумі 11264,20 грн та застосовані штрафні санкції на суму 2816,05 грн;

- рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 23.01.2019 № на суму 17007,93 грн;

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 17.01.2019 № , якою зобов`язано ФОП ОСОБА_1 сплатити суму недоїмки з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 85039,68 грн.

Позивач не погоджується з вищенаведеними рішеннями Податкового органу, вважає їх безпідставними, тому звернулась до суду із цим позовом.

Вирішуючи спірні правовідносини суд виходив з наступних приписів законодавства.

Відповідно до пп. 14.1.4 п. 14.1 ст. 14 ПК України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), акцизний податок - непрямий податок на споживання окремих видів товарів (продукції), визначених цим Кодексом як підакцизні, що включається до ціни таких товарів (продукції).

Згідно пп. 212.1.11 п. 212.1 ст. 212 ПК України платником податку є особа - суб`єкт господарювання роздрібної торгівлі, яка здійснює реалізацію підакцизних товарів.

Підпунктом 14.1.212 пункту 14.1 статті 14 ПК України передбачено поняття реалізації суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, в цілях оподаткування, визначено згідно з яким реалізація суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів - продаж пива, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюну та промислових замінників тютюну, товарів, зазначених у підпункті 215.3.4 пункту 215.3 статті 215 цього Кодексу, безпосередньо громадянам та іншим кінцевим споживачам для їх особистого некомерційного використання незалежно від форми розрахунків, у тому числі на розлив у ресторанах, кафе, барах, інших суб`єктах господарювання громадського харчування.

Зважаючи на приписи Податкового кодексу України суд приходить до висновку, що акцизний податок є непрямим податком, що встановлюється у вигляді надбавки до ціни, оплачується покупцями при купівлі підакцизних товарів, а в бюджет вноситься продавцями таких товарів за визначеними Кодексом ставками.

Актом перевірки від 28.11.2018 року, а саме, п. 2.9 встановлено, що позивач є платником акцизного податку, подає декларації з акцизного збору, жодних порушень його обчислення та сплати не виявлено. До матеріалів справи також долучені платіжні доручення, які підтверджують сплату позивачем сум акцизного податку з реалізації суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизним товаром за грудень 2015 року - листопад 2016 року.

Оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, регулюється статтею 177 ПКУ.

Підпунктами 177.1-177.3 статті 177 Податкового кодексу України передбачено, що доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу. Об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця. Для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, не включаються до витрат і доходу суми податку на додану вартість (який за своєю суттю є непрямим), що входять до ціни придбаних або проданих товарів (робіт, послуг). Про обов`язок платника податків формувати свої доходи за звітний період з урахуванням акцизного податку в статті 177 ПК України не зазначено.

Перелік витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності на загальній системі оподаткування, визначено п. 177.4 ст. 177 ПКУ. Однак вказаний перелік не містить акцизного податку, який включений до вартості товару та сплачений під час придбання.

Таким чином, фізична особа - підприємець на загальній системі оподаткування не має право включити до витрат суму сплаченого акцизного податку, включеного до вартості товару, який нею придбавається з метою подальшої реалізації.

Крім того, п. 177.10 ст. 177 Податкового кодексу встановлено, що фізичні особи - підприємці зобов`язані вести книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару. Форму та Порядок ведення книги доходів і витрат затверджено наказом Міндоходів від 16.09.2013 р. № 481 "Про затвердження форми Книги обліку доходів і витрат, які ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, та Порядку її ведення". Порядком передбачено зазначення суми отриманих доходів без податку на додану вартість. В той же час Порядком не передбачено виключення суми акцизного податку з роздрібного продажу підакцизних товарів із сум отриманого доходу. Тому, на думку фіскальної служби, сума акцизного податку, у разі її включення до вартості проданих товарів, включається у доход фізичної особи - підприємця та відображається у графі 2 "Сума доходу, отриманого від здійснення господарської діяльності" Книги обліку доходів і витрат, однак не відображається в графах 5-8 "Витрати, пов`язані із господарською діяльністю".

Відповідно до ст. 177 ПК України (в редакції, чинній на момент проведення перевірки) чітко не було визначено, що суми акцизного податку не включаються у склад доходів та витрат, що стало підставою для врахування відповідачем спірної суми акцизу у склад доходу приватного підприємця Бабаніної ОСОБА_2 .Є. При цьому, контролюючий орган не включає акцизний податок до складу витрат.

Вирішуючи питання про правомірність не включення позивачем акцизного податку у склад доходу, суд зазначає наступне: для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, не включаються до витрат і доходу суми податку на додану вартість, що входять до ціни придбаних або проданих товарів (робіт, послуг) (п. 177.3 ПК України). Податок на додану вартість за своєю економічною суттю є непрямим податком. За визначенням підпункту 14.1.4 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України поняттям акцизний податок є також непрямим податком на споживання окремих видів товарів (продукції), визначених цим Кодексом як підакцизні, що включається до ціни таких товарів (продукції), що оплачується покупцями при купівлі підакцизних товарів, а в бюджет вноситься продавцями таких товарів за визначеними Кодексом ставками. Підприємці, як і юридичні особи, виступають лише посередниками між кінцевими споживачами (реальними платниками непрямих податків) та бюджетом. Схожою у цих двох податків є і база оподаткування - договірна вартість товарів, відмінність лише в одному : база оподаткування операцій з постачання товарів з ПДВ включає загальнодержавні податки і збори (в т.ч. акцизний податок) (п. 188.1 ст.188 Кодексу), а базою оподаткування акцизного податку з роздрібних продажів підакцизних товарів є вартість (з податком на додану вартість) підакцизних товарів (п.п.214.1.4 п.214.1 ст.214 Кодексу). Тому позивач стверджує, що суми акцизного податку не треба відображати ні в складі доходу, ні в складі витрат підприємця по аналогії з податком на додану вартість, і суми акцизного податку не підпадають під обкладення сум ПДФО.

Отже, суд вважає, що при введенні обов`язку з 01.01.15 для суб`єктів підприємницької діяльності, що здійснюють роздрібний продаж підакцизних товарів, утримувати акцизний податок з покупців при продажу товарів та перераховувати його до державного бюджету, законодавцем чітко не було визначено порядок обліку акцизного податку, в результаті акцизний податок, який є транзитним, суб`єкти підприємницької діяльності повинні були включати до оподатковуваного доходу (ст. 177.2 ПКУ), але разом з тим не могли включати цей податок до витрат, так як в п. 177.4 ст. 177 ПКУ не передбачалось таких витрат як акцизний податок. В результаті, фізичні особи - підприємці при подачі декларації про майновий стан, оподаткували податком на доходи фізичних осіб та єдиним соціальним внеском акцизний податок, фактично відбувалось подвійне оподаткування.

Суд вважає, що об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, який не може включати акцизний податок, так як цей податок є транзитним і не повинен включатися у загальний оподатковуваний дохід підприємця. Акцизний податок, який фактично збирає з покупців, адмініструє та сплачує приватний підприємець, не приносить йому будь-яких доходів, а навпаки - несе певні людські, матеріальні затрати та витрати часу.

Крім того, суд приймає до уваги, що законодавець виправив суперечності ПКУ, з 01.01.2017 відповідно до Закону України від 21.12.2016 № 1797-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні" (далі - Закон № 1797-VIII) пункт 177.3 доповнено підпунктом 177.3.1 такого змісту: "177.3.1. Не включаються до доходу фізичної особи - підприємця суми акцизного податку з реалізованих суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів".

Крім того, Законом № 1797-VIII внесено зміни до пп. 177.4.3 п. 177.4 ст. 177 ПКУ, яка визначає перелік витрат фізичної особи - підприємця на загальній системі оподаткування, зокрема, суми податків, зборів, які пов`язані з проведенням господарської діяльності такої фізичної особи - підприємця (крім податку на додану вартість для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, та акцизного податку, податку на доходи фізичних осіб з доходу від господарської діяльності, податку на майно); суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; платежі, сплачені за одержання ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності фізичною особою - підприємцем, одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, які пов`язані з господарською діяльністю фізичної особи - підприємця".

Згідно ст. 51 Цивільного кодексу України до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин. Враховуючи викладене, нормативне обґрунтування та необхідність конкретизації при вирішенні питання щодо правомірності формування позивачем доходу, суд дійшов висновку про необхідність застосування приписів бухгалтерського обліку.

Поняття доходу визначає, крім ПКУ, НП(С)БО 1 "Загальні вимоги до фінансової звітності", п. 3 якого чітко визначено, що доходи передбачають збільшення економічних вигод у вигляді надходження активів або зменшення зобов`язань, які призводять до зростання власного капіталу (за винятком збільшення капіталу за рахунок внесків власників). За рахунок акцизного податку при торгівлі не може йти мова про зростання капіталу, тому що надалі останній буде перераховано до бюджету.

Пунктом 6 Положення (стандарту) БО 15 "Дохід" передбачено, що не визнаються доходами такі надходження: сума податку на додану вартість, акцизів, інших податків і обов`язкових платежів, що підлягають перерахуванню до бюджету й позабюджетних фондів; сума надходжень за договором комісії, агентським та іншим аналогічним договором на користь комітента, принципала тощо; сума попередньої оплати продукції (товарів, робіт, послуг); сума авансу в рахунок оплати продукції (товарів, робіт, послуг); сума завдатку під заставу або в погашення позики, якщо це передбачено відповідним договором; надходження, що належать іншим особам; надходження від первинного розміщення цінних паперів; сума балансової вартості валюти.

Отже, сума акцизного податку не включається до складу доходу фізичної особи-підприємця, яка перебуває на загальній системі оподаткування, та, відповідно, - до складу її витрат.

При цьому, суд приймає до уваги , що на позивача, як фізичну особу-підприємця, не поширюється обов`язок застосування норм П(С)БО 15 "Дохід", оскільки останньою не ведеться бухгалтерський облік відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", але суд виходить з передбаченого п.4.1 ст.4 ПК України принципів податкового законодавства України рівності усіх платників перед законом, недопущення будь-яких проявів податкової дискримінації, тобто забезпечення однакового підходу до всіх платників податків незалежно від соціальної, расової, національної, релігійної приналежності, форми власності юридичної особи, громадянства фізичної особи, місця походження капіталу; єдиного підходу до встановлення податків та зборів - визначення на законодавчому рівні усіх обов`язкових елементів податку.

Так, принцип рівності передбачає, що не допускається встановлення правил оподаткування (пов`язаних із диференціацією ставок податків, наданням податкових пільг, реєстрацією платників податків, податковою звітністю тощо), що допускають дискримінацію платників податків в залежності від правової форми, змісту, виду їх підприємницької діяльності, їх національності, місця походження капіталу тощо.

Відповідно до принципу єдиного підходу до встановлення податків та зборів, усі обов`язкові елементи податку встановлюються виключно законом. Встановлення податку відповідно до ст.7 ПК України передбачає обов`язкове визначення таких елементів як об`єкт оподаткування, база оподаткування, ставка податку, порядок обчислення податку, податковий період, строки та порядок сплати податку, строк та порядок подання звітності про обчислення і сплату податку.

Аналізуючи вказане суд приходить до висновку, що в питанні формування доходів фізичних осіб-підприємців, які перебувають на загальній системі оподаткування, на останніх поширюються норми Положення (стандарту) БО 15 "Дохід", відповідно до яких суми акцизу доходами не визнаються.

Зважаючи на вказане, суд приходить до висновку про безпідставність твердження контролюючого органу про заниження позивачем суми загального оподатковуваного доходу на суму акцизного податку.

Щодо включення позивачем до витрат сплаченої орендної плати на суму 9509,19 грн, суд зазначає, ч. 1, 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 № 996-XIV (в редакції, чинній а час виникнення спірних правовідносин) визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Листом Комітету з питань податкової та митної політики від 10.11.2015р №04-27/10-1784 "Щодо включення до витрат підприємців орендної плати за землю державної та комунальної власності" роз`яснено, що якщо для здійснення власної господарської діяльності ФОП на загальній системі оподаткування користується земельною ділянкою державної або комунальної власності на підставі договору оренди, то така особа на підставі пункту 177.4 статті 177 ПК України може відносити до витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, витрати на оплату оренди за користування зазначеними земельними ділянками. Основною умовою для віднесення ФОП на загальній системі оподаткування сум сплаченої орендної плати за землі державної та комунальної власності до витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходу, є використання таких земель саме для здійснення власної господарської діяльності. Інших умов та обмежень податковим законодавством не встановлено.

Судом встановлено, що на орендованих земельних ділянках розташовані торгові кіоски, в яких ФОП ОСОБА_1 здійснює господарську діяльність.

Крім того, позивачем надано до суду платіжні доручення щомісячних платежів орендної плати на підтвердження понесених нею фактичних витрат.

Таким чином, в ході розгляду справи не знайшли свого підтвердження висновки контролюючого органу про порушення позивачем вимог п. 177.2, п. 177.3, п. 177.4, ст. 177 ПК України, а саме про заниження позивачем суми загального оподатковуваного доходу за період з 01.01.2016 по 31.12.2016 року.

Враховуючи вищевикладене, ППР № підлягає скасуванню.

Аналізуючи матеріали справи та враховуючи, що висновки акту перевірки в частині заниження позивачем оподатковуваного доходу спростовані, всі наступні висновки контролюючого органу здійснені на його підставі є помилковими.

Щодо заниження суми військового збору за 2016 рік на загальну суму 11264,20 грн, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 16-1 підрозділу 10 "Інші перехідні положення" ПК України, тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір. Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу. Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.

Єдиною підставою для донарахування позивачеві основного зобов`язання та фінансових санкцій за платежем військовий збір, недоїмки з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та прийняття рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування своєчасно не нарахованого єдиного внеску, став висновок контролюючого органу про заниження платником оподатковуваного доходу за 2016 рік.

Враховуючи, що у ході судового розгляду справи спростовані висновки акту перевірки в частині заниження позивачем оподатковуваного доходу на суму 135170,29 грн, податкове повідомлення-рішення від 17.01.2019 р. № , яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір в сумі 11264,20 (в тому числі штрафні санкції - 2816,05 грн), податкова вимога про сплату боргу (недоїмки) від 17.01.2019 року № , якою зобов`язано позивача сплатити суму недоїмки з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 85039,68 грн, та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 13.01.2019 р. № на суму 17007,93 грн є протиправними та підлягають скасуванню.

Принцип стабільності закріплений у пп. 4.1.9 п. 4.1 ст. 4 ПК України, який має на меті встановлення незмінних умов оподаткування, елементів податків протягом певного часу.

Аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 27.02.2018 року у справі № 821/274/17 між тими ж сторонами, стосовно аналогічних правовідносин та порушень, але за інший податковий період.

Серед критеріїв оцінювання судом рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, є принцип законності, що закріплений у ч. 2 ст. 19 Конституції України, відповідно до якого органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Аналізуючи матеріали справи, суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено правомірність своїх дій, внаслідок чого, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст. 242-247 КАС України, суд -

вирішив:

Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі задовольнити у повному обсязі.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 17.01.2019 року винесене Головним управлінням ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 17.01.2019 року винесене Головним управлінням ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі № від 23.01.2019 року.

Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) № від 17.01.2019 року складену Головним управлінням ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі.

Стягнути з Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі (73026, м. Херсон, просп. Ушакова, 75, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у сумі 4076,81 грн (чотири тисячі сімдесят шість гривень вісімдесят одна копійка).

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 24 травня 2019 р.

Суддя Попов В.Ф.

кат. 111060000