Справа № 580/909/19
Суддя: Парінов Андрій Борисович
Дата ухвалення: 2019-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/909/19 Суддя (судді) першої інстанції: П.Г. Паламар
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Парінова А.Б.,

суддів: Беспалова О.О.,

Ключковича В.Ю.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до головного державного виконавця Канівського МРВ ДВС ГТУЮ у Черкаській області Гладкової Т.М., Канівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області про визнання рішення державного виконавця неправомірним,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до головного державного виконавця Канівського МРВ ДВС ГТУЮ у Черкаській області Гладкової Т.М. (далі - відповідач - 1), в якій просив суд:

- визнати протиправним рішення головного державного виконавця Канівського МРВ ДВС ГТУЮ у Черкаській області Гладкової Т.М. щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору від 26.04.2016 в межах виконавчого провадження № 50869192;

- скасувати постанову головного державного виконавця Канівського МРВ ДВС ГТУЮ у Черкаській області Гладкової Т.М. про стягення з позивача виконавчого збору від 26.04.2018 в межах виконавчого провадження № 50869192.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2019 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, та посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, просить його скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Відповідачем було подано відзив на апеляційну скаргу та посилаючись на відсутність законних підстав для задоволення позовних вимог, а також безпідставність вимог апеляційної скарги просить суд відмовити у її задоволенні.

Учасники судового процесу, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання явку уповноважених представників до суду не забезпечили та про причини їх неявки суду не повідомили.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Згідно із ч. 2 ст. 313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Як було встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи 16 березня 2016 року Оболонським районним судом м. Києва видано виконавчий лист № 2/756/5284/15 про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ "Універсал Банк" боргу в сумі 478476,51 грн. солідарно.

Вказаний документ набрав законної сили 15 квітня 2016 року та 19 квітня 2016 року відповідачем - 1 було прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження № 50869192 по виконанню зазначеного виконавчого листа.

У вказаній постанові державним виконавцем було запропоновано боржнику добровільно виконати виконавчий документ у строк до 25 квітня 2016 року та разом з цим роз`яснено, що у разі ненадання ним у вказаний строк документального підтвердження виконання рішення, буде розпочате примусове виконання цього рішення зі стягненням з боржника виконавчого збору і витрат пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених Законом України «Про виконавче провадження».

З огляду на те, що боржником не було виконано виконавчий лист № 2/756/5284/15 та сплачено на користь ПАТ "Універсал Банк" борг в сумі 478476,51 грн., відповідачем 26 квітня 2016 року було прийнято постанову про стягнення з боржника - ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 47847,65 грн.

Як встановлено судом першої інстанції та не заперечується позивачем, зазначені постанови про відкриття виконавчого провадження від 19 квітня 2016 року та про стягнення з боржника виконавчого збору від 26 квітня 2016 року не були оскаржені боржником - ОСОБА_1 та є чинними.

У подальшому, державним виконавцем було встановлено, що ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ було зупинено виконання рішення Оболонського районного суду м.Києва від 24.12.2015 до закінчення касаційного провадження. У зв`язку з цим, 08 червня 2016 року було прийнято постанову про зупинення виконавчого провадження № 50869192 до закінчення касаційного провадження.

21 лютого 2018 року касаційне провадження було завершено та постановою державного виконавця від 18 лютого 2019 року поновлено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2/756/5284/15 виданого Оболонським районним судом м. Києва 16 березня 2016 року.

Крім того, на підставі постанови Київського апеляційного суду від 09 січня 2019 року у справі № 756/10814/15-ц державним виконавцем було прийнято постанову про заміну сторони виконавчого провадження № 50869192 , а саме стягувача з ПАТ "Універсал Банк" на ОСОБА_3 .

З огляду на те, що стягувач - ОСОБА_3 подав заяву про повернення виконавчого документу, відповідачем -1 25 лютого 2019 року було прийнято постанову про повернення виконавчого документу - виконавчого листа № 2/756/5284/15 виданого Оболонським районним судом м. Києва 16 березня 2016 року стягувачу на підставі п.1 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження».

25 лютого 2019 державним виконавцем відкрито виконавче провадження № 58482096 з виконання постанови державного виконавця Канівського ДВС № 50869192 від 26.04.2016 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у сумі 47847,65, який набрав законної сили 05 травня 2016 року.

Вважаючи вказану постанову державного виконавця про стягнення виконавчого збору у ВП № 50869192 протиправною, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що згідно матеріалів виконавчого провадження № 50869192, державним виконавцем не було здійснено дій з примусового виконання рішення суду про стягнення з боржника на користь стягувана присуджених сум. Враховуючи викладене, позивач вважає, що у державного виконавця були відсутні підстави для стягнення виконавчого збору, а тому така постанова не відповідає вимогам статті 27 Закону України "Про виконавче провадження".

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що виконавець здійснював примусове виконання рішення шляхом винесення постанов, оскільки боржник не виконував рішення суду добровільно, а тому постанова головного державного виконавця про відкриття виконавчого провадження про стягнення виконавчого збору винесена з дотриманням норм Закону №1404-VIII.

Як вбачається зі змісту апеляційної скарги позивач вказує про те, що судом першої інстанції було не правильно розтлумачено та застосовано норми чинного законодавства. Зокрема, на переконання апелянта, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що винесення державним виконавцем постанов - є виконавчими діями, оскільки постанови державного виконавця по своїй правовій природі є рішеннями, а не діями. Таким чином, апелянт акцентує увагу суду, що підстави для стягнення виконавчого збору були відсутні.

Переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 122 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною 2 вказаної норми передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, при визначенні початку перебігу строку на звернення до суду, суд з`ясовує момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльності), а не коли вона з`ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням.

Як встановлено судом, позивач просить суд визнати протиправним рішення головного державного виконавця Канівського МРВ ДВС ГТУЮ у Черкаській області Гладкової Т.М. щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору від 26.04.2016 в межах виконавчого провадження № 50869192, а також скасувати вказану постанову головного державного виконавця Канівського МРВ ДВС ГТУЮ у Черкаській області Гладкової Т.М. про стягення з нього виконавчого збору в межах виконавчого провадження № 50869192.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що саме по собі рішення головного державного виконавця Канівського МРВ ДВС ГТУЮ у Черкаській області щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору не несе для особи жодних правових наслідків, а тому не може порушувати жодних прав, свобод та інтересів учасників виконавчого провадження.

Натомість, до негативних наслідків для позивача та порушення його законних прав та інтересів може призвести протиправно прийняте суб`єктом владних повноважень рішення, зокрема, постанова державного виконавця про стягнення виконавчого збору, у зв`язку з чим суд надає правової оцінки саме вказаному рішенню.

Так, відповідно до приписів ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-XIV, який був чинним на момент прийняття оскаржуваної позивачем постанови про стягнення виконавчого збору, у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом постанова про стягнення виконавчого збору.

Відповідно до приписів ч.8 вказаної норми, постанова про стягнення виконавчого збору надсилається боржнику не пізніше наступного робочого дня після її винесення і може бути оскаржена до суду в десятиденний строк.

Аналогічна правова норма визначена і КАС України, зокрема у ст. 181 (у редакції що діяла на момент прийняття оскаржуваного рішення). Так відповідно до ч. 1 та 2 вказаної норми учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Отже, з наведеного вбачається, що з травня 2016 року позивач мав реальну можливість звернутись до суду з відповідною позовною завою, якщо вважав що відповідачем було неправомірно прийнято рішення (постанову) про стягнення з нього виконавчого збору у ВП № 50869192.

З огляду на те, що у межах визначеного законодавством десятиденного строку позивач не оскаржив вказане рішення державного виконавця, колегія суддів погоджується із доводами відповідача, що оскаржувана позивачем постанова вступила в законну силу.

При цьому, суд апеляційної інстанції враховує, що про причини неможливості звернення до суду із відповідним позовом до 15 березня 2019 року позивач не вказує та жодних доказів на підтвердження відповідних обставин суду не надав.

Таким чином, колегією суддів встановлено, що позивач з даним позовом про оскарження рішення державного виконавця від 26 квітня 2016 року звернувся лише 15 березня 2019 року, тобто з пропуском встановленого приписами КАС України та Законом України «Про виконавче провадження» десятиденного строку звернення до суду за захистом відповідних прав та інтересів без поважних на те причин.

Відповідно до ч. 3 ст. 123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Статтею 240 КАС України передбачено, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

За наведених обставин та враховуючи, що позивачем пропущено строк на звернення до суду із даним адміністративним позовом, а клопотання про поновлення цього строку не заявлено, колегія суддів приходить до висновку, що вказаний позов ОСОБА_1 підлягає залишенню без розгляду.

Згідно з приписами ст. 319 КАС України, судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених статтями 238, 240 цього Кодексу.

Керуючись статтями 122, 123, 240, 315, 319, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2019 року скасувати.

Прийняти нове рішення, яким адміністративний позов залишити без розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає

Головуючий суддя А.Б. Парінов

Судді О.О. Беспалов

В.Ю. Ключкович

Повний текст постанови виготовлено 20 травня 2019 року