Справа № 480/318/19
Суддя: М.М. Шаповал
Дата ухвалення: 2019-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

С У М С Ь К И Й О К Р У Ж Н И Й А Д М І Н І С Т Р А Т И В Н И Й С У Д
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2019 р. Справа № 480/318/19

Сумський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Шаповала М.М.,

за участю секретаря судового засідання - І.С. Іуткіної,

представника позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - Д.М. Сича ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу № 480/318/19

за позовом ОСОБА_2

до Сумської митниці ДФС

про визнання протиправними та скасування рішення та картки відмови,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 просить суд визнати протиправними та скасувати рішення Сумської митниці ДФС про коригування митної вартості товару від 22.12.2018 № UA805180/2018/000170/2 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 22.12.2018 № UA805180/2018/00749.

Свій позов мотивує тим, що 21.12.2018 до Сумської митниці ДФС нею подано електронну декларацію, за якою до митного оформлення пред`явлено транспортний засіб. Митна вартість заявлена у 10350 доларів США. Після прийняття декларації інспектором митниці направлено декларанту електронне повідомлення щодо підтвердження заявленої митної вартості і обраний метод її визначення. Запропоновано надати документи або їх засвідчені копії. Листом відповідачу повідомлено про відсутність документів крім тих, що були надані з митною декларацією.

22.12.2018 відповідачем винесено рішення про коригування митної вартості. Визначено митну вартість автомобіля у 32028 дол. США, що призвело до збільшення митних платежів з 94171,92 грн. до 282261,43 грн. Коригування проведено за ціною договору щодо ідентичних товарів. Також винесено картку відмови у прийняття декларації. Такі рішення вважає протиправними.

Частинами 1 та 2 ст. 53 МК України визначено перелік документів, що подаються разом з митною декларацією для підтвердження митної вартості товарів. Платіжні та/або бухгалтерські документи подаються за наявності. Позивачем надано наявні у нього документи, що підтверджують вартість придбаного ним та ввезеного в Україну автомобіля. Ці документи не містять розбіжностей, а тому у відповідача не було підстав не застосовувати основний метод визначення митної вартості. Незважаючи на це інспектором митниці були витребувані додаткові документи. При цьому не наведено будь-якого обґрунтування причин таких дій, не зазначено що саме має бути доведено додатковими документами. Відповідачем ніякими доказами не доведено подання позивачем неповних та/або недостовірних відомостей щодо митної вартості машини, а тому у відповідності до вимог ст. 54 ч. 7 МК України заявлена митна вартість вважається визнаною автоматично. Крім того, рішення про коригування митної вартості не містить обов`язкових реквізитів.

Ухвалою суду від 04.02.2019 відкрито провадження по справі, розгляд ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив задовольнити їх у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позовних вимог заперечував та зазначив, що декларантом позивача 21.12.2018 подано електронну митну декларацію. До митного оформлення пред`явлено автомобіль. До декларації додано ряд документів. Після направлення відомостей до АСМО МД відбулось спрацювання системи управління ризиками. У поданих документах декларантом заявлено митну вартість автомобіля у 10 350 дол. США, що є значно меншим від цінової інформації, наявною в АСМО "Інспектор" у 32028 доларів США. У зв`язку із спрацюванням системи управління ризиками у декларанта витребувано додаткові документи, які надані не були.

Зазначив, що при заповненні версії чернетки рішення про коригування митної вартості було здійснено технічну помилку при заповненні графи 33, а саме помилково зазначено VIN код іншого автомобіля та валюту. Разом з тим, в інших графах, а саме: в графі 26 (опис товару) та графі 30 (коригування) посадовою собою митниці було вірно зазначено VIN код та валюту USD. У задоволенні позовних вимог просив відмовити.

Вислухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи й оцінивши докази у справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

21.12.2018 декларантом позивача подано електронну митну декларацію для митного оформлення ввезеного автомобіля "AUDI SQ5" митною вартістю 10350 доларів США за основним методом (а.с. 16). До декларації додану акт огляду автомобіля, рахунок-фактуру, технічний паспорт, акт про проведення огляду, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, висновок про якісні характеристики транспортного засобу (а.с. 19-27).

22.12.2018 відповідачем винесено рішення про коригування митної вартості товарів № UA805180/2018/000170/12, яким митну вартість пред`явленого позивачем для митного оформлення автомобіля визначено на рівні 32028 доларів США (а.с. 17). Також винесено картку відмови у прийнятті митної декларації № UA805180/2018/00749 (а.с. 18).

Відповідно до ст. 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відповідно до ст. 50 ч. 1 п. 1 МК України відомості про митну вартість товарів використовуються для нарахування митних платежів. Відповідно до ст. 54 ч. 1, 2 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування. У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини. З наведених норм вбачається, що відповідач мав повноваження вимагати подання позивачем додаткових документів лише у випадках, визначених ч. 3 ст. 54 МК України.

Згідно зі ст. 57 ч. 1 п. 1 МК України основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну, є визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції). Відповідно до ст. 58 ч. 2, 3 МК України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.

У рішенні, яке оскаржується, відповідачем як підставу не застосовувати основний метод визначення митної вартості зазначено не об`єктивність та недостатню підтвердженість відомостей, використаних декларантом. Також зазначає, що встановлені розбіжності між додатковими джерелами та наданим позивачем рахунком від 02.11.2018 № В-041799. Для коригування митної вартості використана цінова інформація по даному транспортному засобу по конкретному ідентифікаційному номеру (VIN). Будь-які інші підстави для коригування митної вартості у рішенні не наведені. У зв`язку з цим судом не приймаються до уваги обставини, які були зазначені відповідачем у запереченнях на позов та у судовому засіданні, однак не вказані у рішенні про коригування митної вартості як підстава для його прийняття.

У рішенні про коригування митної вартості та у судовому засіданні відповідачем зазначено, що при обробці документів, наданих декларантом спрацювала система управління ризиками. З цієї ж системи отримана інформація про митну вартість ідентичних автомобілів.

Відповідно до ст. 337 ч. 4 МК України контроль із застосуванням системи управління ризиками - це оцінка ризику шляхом аналізу (у тому числі з використанням інформаційних технологій) поданих документів у конкретному випадку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України з метою обрання форм та обсягу митного контролю, достатніх для забезпечення додержання вимог законодавства України з питань державної митної справи. Відповідно до ст. 320 ч. 1 МК України форми та обсяги контролю, достатнього для забезпечення додержання законодавства з питань державної митної справи та міжнародних договорів України при митному оформленні, обираються митницями (митними постами) на підставі результатів застосування системи управління ризиками.

Аналізуючи наведену норму суд приходить до переконання, що сам лише факт спрацювання систему управління ризиками не є підставою для проведення коригування заявленої декларантом митної вартості товарів.

Відповідачем не зазначено у чому саме полягає не об`єктивність та недостатнє підтвердження документально заявленої декларантом позивача митної вартості автомобіля. Між якими саме документами з доданих до декларації виявлено розбіжності.

Ідентифікаційний номер (VIN) є ознакою, що характеризує конкретний автомобіль. Відповідачем не подано ніяких доказів наявності на момент прийняття ним рішення про коригування митної вартості цінової інформації по автомобілю, пред`явленому для митного оформлення по конкретному ідентифікаційному номеру (VIN), як зазначено у рішенні, що оскаржується.

У рішенні про коригування митної вартості відповідачем не зазначено за яким саме з другорядних методів ним визначено митну вартість автомобіля. При цьому мається посилання на ст. ст. 59 та 368 МК України. Відповідно до ст. 59 ч. ч. 1-2, 4-6 МК України у разі якщо митна вартість оцінюваних товарів не може бути визначена згідно з положеннями статті 58 цього Кодексу, за основу для її визначення береться вартість операції з ідентичними товарами, що продаються на експорт в Україну з тієї ж країни і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього. При застосуванні цього методу визначення митної вартості за основу береться прийнята органом доходів і зборів вартість операції з ідентичними товарами з дотриманням умов, зазначених у цій статті. При цьому під ідентичними розуміються товари, однакові за всіма ознаками з оцінюваними товарами, у тому числі за такими, як: 1) фізичні характеристики; 2) якість та репутація на ринку; 3) країна виробництва; 4) виробник. Ціна договору щодо ідентичних товарів береться за основу для визначення митної вартості товарів, якщо ці товари ввезено приблизно в тій же кількості та на тих же комерційних рівнях, що й оцінювані товари. У разі відсутності такого продажу використовується вартість операції з ідентичними товарами, що продавалися в Україну в іншій кількості та/або на інших комерційних рівнях. При цьому їх ціна коригується з урахуванням зазначених розбіжностей незалежно від того, чи веде це до збільшення або зменшення вартості. Інформація, що використовується при здійсненні коригування, повинна бути документально підтверджена. У разі якщо кошти та витрати, зазначені в пунктах 5 - 7 частини десятої статті 58 цього Кодексу, включаються у вартість операції, здійснюється коригування для врахування значної різниці в таких коштах і витратах між оцінюваними товарами та відповідними ідентичними товарами, що зумовлено різницею у відстанях і способах транспортування.

З наведеної норми вбачається, що коригування митної вартості та таким методом може бути проведено лише на підставі наявної інформації про вартість імпортованих товарів по конкретний операції і така інформація має бути документально підтверджена. Ні у рішенні, яке оскаржується, ні під час розгляду справи судом відповідач таких відомостей не повідомив. За поясненнями представника відповідача для коригування була використана узагальнена цінова інформація з баз даних АСМО МД.

Суд вважає, що такі дії відповідача суперечать наведеним вимогам ст. 59 МК України. При використанні узагальненої цінової інформації неможливо визначити ознак товарів та комерційних рівнів, за яких товари ввезені в Україну.

На підставі викладеного, суд вважає, що відповідачем не доведено наявності визначених законом підстав для проведення коригування митної вартості автомобіля, заявленої декларантом у митній декларації та правомірності винесення ним рішення про коригування митної вартості та картки відмови у прийнятті митної декларації. У зв`язу з тим, що коригування митної вартості призвело до збільшення витрат позивача при митному оформленні автомобіля, чим порушено його права, суд вважає необхідним визнати протиправними та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів № UA805180/2018/000170/2 та картку відмови у прийнятті митної декларації № UA805180/2018/00749.

Позивачем заявлено вимогу про відшкодування судових витрат у вигляді судового збору та витрат на правничу допомогу.

Частинами 1, 3 статті 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких, зокрема, належать і витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт по їх вартості, що сплачена. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

На підтвердження витрат на правничу допомогу надано ордер СМ № 728, витяг з договору віл 17.01.2019 про надання професійної правничої допомоги, акт наданих послуг (виконаних робіт) від 21.01.2019, та квитанцію про оплату 5 000 грн за надані послуги (а.с. 40-42). Згідно вказаних документів позивачем за надання послуг у виді правової допомоги сплачено адвокату Хурсенку С.О. 5 000 грн. (а.с. 28-30). До складу вартості наданих послуг входить консультація (1 год. робочого часу) - 500 грн., ознайомлення з матеріалами справи (2 год. робочого часу) - 1000 грн.), підготовка процесуальних документів (6 год. робочого часу) - 3000 грн., підготовка до участі та участь у судовому засіданні (1 год. робочого часу) - 500 грн.

Відповідачем у відзиві заявлено клопотання про залишення без розгляду вимог в частині стягнення судових витрат, оскільки такі витрати не підтверджені належними доказами. Зокрема, зазначає, що копії квитанції та розрахункового документу є лише роздрукованими текстовими документами за підписом самого ж адвоката. Суд вважає такі доводи безпідставними.

В матеріалах справи містяться розрахунок правової допомоги в якому відображено вартість години за певний вид послуги та фактичний час, витрачений на надання таких послуг. Чинне законодавство не містить вимог до документа, який повинен бути складений під час розрахунків адвокатом зі своїм клієнтом за готівку. За таких обставин, у суду відсутні підстави не приймати та не довіряти, як належному доказу, квитанції, складеній адвокатом Хурсенком С.О. про отримання від ОСОБА_2 коштів в сумі 5 000 грн. за надані юридичні послуги згідно договору від 17.01.2019.

Відповідачем не заявлено суду клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката та не надано доказів щодо неспівмірності таких витрат. Тому суд дійшов до висновку, що розмір витрат, понесених позивачем на оплату правничої допомоги адвоката, є обґрунтованим та пропорційним предмету спору, ступеню складності справи та часу, витраченому на надання правничих послуг.

Також позивачем до складу судових витрат включено оплату послуг перекладача в сумі 350 грн. На підтвердження понесення таких витрат надано копію квитанції № 126/01 від 21.01.2019 бюро перекладів "Апостроф" (а.с. 31 зв.б.).

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, пов`язані із залученням перекладачів. Розмір витрат на залучення перекладача встановлюється судом на підставі договорів, розрахунків та інших доказів. Матеріали справи не містять відомостей, що оплата послуг з перекладу згідно наданої квитанції здійснена у зв`язку з розглядом даної справи та стосується предмета позову. За таких обставин, зазначена квитанція не є належним доказом підтвердження судових витрат, а тому судом не приймається.

На підставі ст. 139 КАС України суд вважає необхідним стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати в загальному розмірі 6118,40 грн., які складаються з витрат на професійну правничу допомогу в сумі 5 000 грн. та судового збору - 768,40 грн., витрати на оплату послуг перекладача в сумі 350 грн.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241- 246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_2 до Сумської митниці ДФС про визнання протиправними та скасування рішення та картки відмови задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Сумської митниці ДФС про коригування митної вартості товару № UA805180/2018/000170/2 від 22 грудня 2018 року та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA805180/2018/00749 від 22 грудня 2018 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Сумської митниці ДФС (40020, вул. Юрія Вєтрова, 24, м. Суми, ) на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) в рахунок повернення судових витрат 6118,4 грн (шість тисяч сто вісімнадцять грн 40 коп.).

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Апеляційні скарги до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подаються через Сумський окружний адміністративний суд.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 20.05.2019.

Суддя М.М. Шаповал