Справа № 120/1215/19-а
Суддя: Поліщук Ірина Миколаївна
Дата ухвалення: 2019-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

16 травня 2019 р. Справа № 120/1215/19-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Поліщук І.М.,

за участю:

секретаря судового засідання: Дмитрука М.В.

представника позивача: Ткаченко Т.В.

представника відповідача: Заїки О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1

до: Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області

про: визнання протиправним та скасування рішення

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_2 (далі - позивач) з адміністративним позовом до Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення.

Позовні вимоги мотивовані протиправністю прийнятого відповідачем рішення від 30.08.2018 року про заборону громадянину Республіки ОСОБА_3 ОСОБА_4 в`їзду в Україну строком на 3 роки.

Ухвалою від 10.04.2019 року відмовлено у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Іншою ухвалою від 10.04.2019 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано йому строк на усунення виявлених у ній недоліків.

Ухвалою від 12.04.2019 року відмовлено у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Іншою ухвалою від 12.04.2019 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження. Підготовче судове засідання призначено на 07.05.2019 року.

Ухвалою від 07.05.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті у судовому засіданні 16.05.2019 року.

У судовому засіданні 16.05.2019 року представник позивача підтримала заявлені позовній вимоги та просила їх задовольнити. Зокрема зазначила, що у відповідача були відсутні підстави для прийняття оскаржуваного рішення з підстав не виконання ОСОБА_5 постанови Вінницького міського суду від 11.09.2017 року, адже зазначене рішення суду було виконане ним ще 05.02.2018 року, тобто ще до відкриття виконавчого провадження, що підтверджується відповідною квитанцією про сплату штрафу в розмірі 10200 року.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував щодо задоволення позовних вимог, посилаючись на обставини, що викладені у відзиві на позовну заяву. Зокрема зазначив, що сплата позивачем адміністративного штрафу 05.02.2018 року не можу бути підставою для скасування рішення від 30.08.2018 року про заборону громадянину Республіки Йорданія ОСОБА_4 в`їзду в Україну строком на 3 роки. Також зазначив, що рішення Вінницького міського суду Вінницької області позивачем в повному обсязі не виконане, адже ним не сплачено судовий збір в розмірі 352,40 грн.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності встановив наступні обставини.

28.08.2018 року Управління патрульної поліції у Вінницькій області звернулось до відповідача із обґрунтованим зверненням про заборону в`їзду в України громадянину Республіки ОСОБА_6 ОСОБА_7 Дамдому №30168/41/21/01-2018.

Як слідує із даного звернення, 25.08.2017 року по вулиці Івана Богуна в порушення вимог 2.9 ПДР України громадянин Республіки Йорданії ОСОБА_2 керував автомобілем у стані алкогольного сп`яніння, внаслідок чого на нього складено адміністративний протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП, який направлено на розгляд Вінницького міського суду Вінницької області.

Відповідно до постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 11.09.2017 року, вина громадянина Республіки ОСОБА_6 ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, була повністю доведена та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 600 (шістсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) гривень на користь держави, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Постанова Вінницького міського суду Вінницької області набула законної сили 11.09.2017 року.

У зв`язку з несплатою у добровільному порядку адміністративного штрафу постанова Вінницького міського суду Вінницької області від 11.09.2017 року була направлена до Центрального відділу ДВС м. Вінниці для її примусового виконання.

Згідно повідомлення Центрального відділу ДВС м. Вінниці від 21.08.2018 року №56991614, постанова по справі №127/18408/17, винесена Вінницьким міським судом Вінницької області від 11.09.2017 року, перебувала на виконанні, однак, в зв`язку з відсутністю у боржника майна та грошових коштів, за рахунок яких можливе було виконання зазначеної постанови, вона повернута до суду без виконання.

На підставі даного обґрунтованого звернення, 30.08.2018 року відповідачем прийнято рішення про заборону громадянину Республіки ОСОБА_3 ОСОБА_4 в`їзду в Україну строком на 3 роки на підставі абз. 7 ч. 1 ст. 13 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства".

Як слідує із змісту даного рішення, підставою для його прийняття слугувало не виконання позивачем в добровільному порядку постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 11.09.2017 року.

Разом із тим, не погоджуючись із прийнятим рішенням, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходив із наступного.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначений Законом України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства".

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України. Це правило не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон України з метою визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту чи отримання притулку (ч. 1 ст. 9 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства").

Відповідно до абз. 7 ч. 1 ст. 13 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" в`їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов`язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в`їзду в Україну.

За наявності підстав, зазначених в абзацах другому, сьомому і восьмому частини першої цієї статті, відомості про іноземця або особу без громадянства вносяться до бази даних осіб, яким згідно із законодавством України не дозволяється в`їзд в Україну або тимчасово обмежено право виїзду з України (ч. 2 ст. 13 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства").

Згідно із ч. 3 ст. 13 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" рішення про заборону в`їзду в Україну строком на три роки приймається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, Службою безпеки України або органом охорони державного кордону. У разі невиконання рішення про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства забороняється подальший в`їзд в Україну на десять років, що додається до частини строку заборони в`їзду в Україну, який не сплив до моменту прийняття повторного рішення про заборону в`їзду в Україну.

На виконання положень ст. 13 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" наказом Міністерства внутрішніх справ України від 17.12.2013 року № 1235, затверджено Інструкцію про порядок прийняття Державною міграційною службою України та її територіальними органами рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства (далі - Інструкція №1235).

Відповідно до п. 3 Інструкції №1235 рішення про заборону в`їзду в Україну особам приймається ДМС та її територіальними органами за наявності підстав, зазначених в абзацах другому, третьому та сьомому частини першої статті 13 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства".

Рішення про заборону в`їзду в Україну особам приймається ДМС та її територіальними органами, окрім іншого, за ініціативою підрозділів патрульної поліції - у разі встановлення підстав для заборони в`їзду в Україну особам під час провадження в справах про адміністративні правопорушення, підготовки або здійснення заходів із забезпечення громадського порядку (п. п. "г" п. 4 Інструкції №1235).

Відповідно до п. 5 Інструкції №1235, після отримання даних, які обґрунтовують необхідність заборони в`їзду в Україну особі, органи та підрозділи, визначені у пункті 4 цієї Інструкції, надсилають до ДМС або її територіальних органів обґрунтоване звернення (довідку, рапорт), в якому зазначають такі відомості про особу: а) громадянство (підданство); б) прізвище, ім`я (імена) та по батькові (за наявності) особи в називному відмінку (для громадян Російської Федерації та Республіки Білорусь - російською мовою з дублюванням латиницею, для інших іноземців та осіб без громадянства - латиницею); в) дата народження (день, місяць, рік); г) стать; ґ) місце проживання; д) серія та номер паспортного документа, коли і ким виданий; е) відомості, які згідно з абзацами другим, третім та сьомим частини першої статті 13 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" дають підстави для прийняття рішення про заборону особі в`їзду в Україну; є) запропонований строк заборони в`їзду та відомості, які обґрунтовують його тривалість (обставини і характер вчинення іноземцем або особою без громадянства суспільно небезпечного діяння; результати перевірки особи за обліками МВС України, обліками правоохоронних органів іноземних держав та міжнародних правоохоронних організацій; наявність в особи не виконаних майнових зобов`язань перед юридичними або фізичними особами в Україні).

Рішення про заборону в`їзду в Україну особі приймається на підставі обґрунтованого звернення (довідки, рапорту), зазначеного у пункті 5 цієї Інструкції, шляхом винесення рішення про заборону в`їзду в Україну, за формою, наведеною у додатку до цієї Інструкції (п. 5 Інструкції №1235).

Так, як уже було встановлено судом вище, 30.08.2018 року на підставі обґрунтованого звернення Управління патрульної поліції у Вінницькій області №30168/41/21/01-2018 від 28.08.2018 року відповідачем прийнято рішення про заборону громадянину Республіки ОСОБА_3 ОСОБА_4 в`їзду в Україну строком на 3 роки в період з 30.08.2018 року по 30.08.2021 року.

Як слідує із змісту даного рішення, підставою для його прийняття слугував факт не виконання ОСОБА_5 постанови Вінницького міського суду від 11.09.2017 року, якою до нього застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 10200 грн., а також постановлено стягнути з нього судовий збір в розмірі 320 грн. на користь держави.

В той же час, як слідує із матеріалів справи, штраф у розмірі 10200 грн. був сплачений ОСОБА_5 05.02.2018 року, що підтверджується квитанцією АТ "Ощадбанк" №80 від 05.02.2018 року (а.с. 17 на звороті).

Із наведеного слідує, що на момент прийняття відповідачем оскаржуваного у даній справі рішення від 30.08.2018 року, штраф, що підлягав стягненню відповідно до постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 11.09.2017 року, був сплачений позивачем в повному обсязі.

Таким чином, обставини, які слугували підставою для прийняття рішення про заборону в`їзду ОСОБА_1 на територію України, були самостійно усунуті позивачем ще до його прийняття, адже останній в добровільному порядку 05.02.2018 року сплатив суму штрафу, який підлягав стягненню відповідно до постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 11.09.2017 року.

Крім того, обґрунтовуючи правомірність прийнятого рішення про заборону в`їзду, представник відповідача також зазначив, що постанова Вінницького міського суду Вінницької області від 11.09.2017 року позивачем в повному обсязі не виконана, оскільки ним не сплачено судовий збір в сумі 320 грн.

Разом із тим, суд критично оцінює такі посилання представника відповідача, з огляду на таке.

Так, як слідує із змісту оскаржуваного рішення від 30.08.2018 року та не заперечувалось представником відповідача у судовому засіданні, приймаючи рішення про заборону в`їзду Дамдом ОСОБА_8 на територію України, відповідачем було взято до уваги факт існування незакінченого виконавчого провадження ВП №56991614 з примусового виконання постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 11.09.2017 року.

При цьому, як вбачається із постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №56991614 від 21.08.2018 року з примусового виконання постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 11.09.2017 року, предметом стягнення в межах даного виконавчого провадження є саме штраф в сумі 10200 грн.

Також варто звернути увагу на те, що будь-яких доказів звернення до примусового виконання постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 11.09.2017 року, в частині стягнення з ОСОБА_1 судового збору в сумі 320 грн., в матеріалах справи не міститься, так само як і доказів того, що постанова в цій частині залишилась не виконаною.

Крім того, представником відповідача не надано жодних доказів, які б підтверджували факт перевірки відповідачем при прийнятті рішення від 30.08.2018 року обставин виконання позивачем постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 11.09.2017 року, в частині стягнення з нього судового збору в сумі 320 грн.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, останній не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Таким чином, посилання представника відповідача на не виконання позивачем постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 11.09.2017 року, в частині стягнення з нього судового збору в сумі 320 грн., як на доказ правомірності прийнятого рішення про заборону в`їзду на територію України, на думку суду, є не обґрунтованими, адже жодних доказів на їх підтвердження відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не надано, так само, як і не надано доказів того, що такі обставини були покладені в основу оскаржуваного рішення.

Крім того, обґрунтовуючи правомірність рішення від 30.08.2018 року, представник відповідача зазначає, що виконання позивачем постанови Вінницького міського суду Вінницької області 05.02.2018 року не позбавляло відповідача права на прийняття оскаржуваного рішення, оскільки постанова була виконана позивачем із порушенням строку.

Разом із тим, такі твердження представника відповідача суд оцінює критично, адже абз. 7 ч. 1 ст. 13 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" визначає, що в`їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду, натомість жодних наслідків несвоєчасного виконання іноземцем рішення суду, даними положеннями не передбачено.

З огляду на вище викладене, а також беручи до уваги те, що штраф, який підлягав стягненню відповідно до постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 11.09.2017 року, був самостійно сплачений позивачем ще 05.02.2018 року, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог та наявність підстав для їх задоволення.

За приписами вимог пункту 4 частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з нормами частин першої, другої статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Визначаючись щодо розподілу судових витрат суд виходив з того, що згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відтак, на користь позивача підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області понесені нею судові витрати зі сплати судового збору.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області від 30.08.2018 року про заборону громадянину Республіки ОСОБА_3 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в`їзду в України строком на 3 (три) роки в період з 30 серпня 2018 року по 30 серпня 2021 року.

Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачений при зверненні до суду судовий збір в сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Дамдом ОСОБА_9 ( АДРЕСА_1 );

Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області (вул. Театральна, 10, м. Вінниця, ).

Повний текст рішення складено 24.05.2019 року.

Суддя Поліщук Ірина Миколаївна