Справа № 520/3945/19
Суддя: Сліденко А.В.
Дата ухвалення: 2019-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Харків

21.05.2019 р. справа №520/3945/19

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Сліденка А.В.,

за участі:

секретаря - Стрєлка О.В.,

представника позивача - Щербини А.Ю.,

представника відповідача - Ткаченко С.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні справу за позовом

Головного управління ДФС у Харківській області
до Комунального житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства-1
простягнення податкового боргу, -

встановив:

Суб`єкт владних повноважень, Головне управління Державної фіскальної служби у Харківській області, у порядку адміністративного судочинства заявив вимогу про стягнення з Комунального житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства - 1 коштів за податковим боргом у сумі 1.222.701,64 грн.

Підставами позову є доводи про те, що платник податків у добровільному порядку не виконав податкового обов`язку з оплати як рішень контролюючого органу, так і самостійно задекларованих грошових зобов`язань. Вказане спричинило утворення спірної суми заборгованості. Вжиті контролюючим органом заходи, зокрема, направлення податкової вимоги, не призвели до погашення податкового боргу. Посилаючись на вказані вище обставини, контролюючий орган просив суд ухвалити рішення про задоволення позову.

Відповідач, Комунальне ЖРЕП - 1, з поданим позовом не погодився.

Підставами заперечень проти позову є доводи про те, що платник здійснює збиткову господарську діяльність у сфері надання споживачам комунальних послуг за регульованими державою цінами, не має ані власних коштів, ані власного майна, погашення боргу має відбуватись за рішенням засновника - органу місцевого самоврядування з приводу цільового фінансування видатків підприємства.

Суд, вивчивши доводи позову і відзиву на позов, повно виконавши процесуальний обов`язок зі збору доказів, дослідивши добуті по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з наступних підстав та мотивів.

Установлені судом обставини спору полягають у наступному.

Заявлена суб`єктом владних повноважень вимога про стягнення коштів ґрунтується на податкових повідомленнях-рішеннях ГУ ДФС у Харківській області від 16.08.2017р. № (154.530,69грн. штрафу), від 26.06.2018р. № (42.911,15грн. штрафу), від 26.09.2018р. № (17.037,80грн. штрафу), а також на самостійно складених платником податкових деклараціях з ПДВ за травень 2018р. (102.458,00грн.), за червень 2018р. (118.740,00грн.), за липень 2018р. (107.848,00грн.), за серпень 2018р. (111.087,00грн.), за вересень 2018р. (108.097,00грн.), за жовтень 2018р. (113.400,00грн.), за листопад 2018р. (87.151,00грн.), за грудень 2018р. (83.214,00грн.), за січень 2019р. (176.226,00грн.).

Вирішуючи справу, суд бере до уваги, що до предмету доказування по адміністративній справі про стягнення заборгованості, котра утворилась внаслідок невиконання публічного обов`язку з проведення платежу на користь Державного бюджету України, місцевого бюджету чи певного суб`єкта владних повноважень з огляду на приписи ч.2 ст.73 КАС України входять обставини: 1) реального існування зобов`язаної особи як суб`єкта права, 2) виникнення публічного обов`язку по здійсненню платежу, 3) доведення до відома зобов`язаної особи факту виникнення публічного обов`язку по здійсненню платежу, 4) виконання публічного обов`язку в добровільному порядку, 5) дотримання органом контролю чи управління визначеної законом процедури виконання публічного обов`язку в примусовому порядку, 6) існування заборгованості з виконання публічного обов`язку, 7) заявлення органом контролю чи управління вимоги про стягнення в межах визначеного законом строку.

За визначенням п.14.1.175 ст.14 Податкового кодексу України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом;

Загальний строк сплати самостійно узгодженого платником грошового зобов`язання з податку (збору) визначений п.57.1 ст.57 Податкового кодексу України і складає 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Строк сплати грошового зобов`язання за рішеннями контролюючого органу (виданими на підставі матеріалів податкової перевірки) згідно з абз.1 п.57.3 ст.57 Податкового кодексу України складає 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення.

Абзацом 2 п.57.3 ст.57 Податкового кодексу України передбачено, що у разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.

За правилами абз.2 п.56.17 Податкового кодексу України та абз.4 п.56.18 Податкового кодексу України днем узгодження грошового зобов`язання є або день закінчення процедури адміністративного оскарження, або день набрання судовим рішенням законної сили відповідно.

У силу п.113.1 ст.113 Податкового кодексу України сплата штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) здійснюються у порядку, визначеному цим Кодексом для сплати сум грошових зобов`язань.

Положеннями п.58.3 ст.58 Податкового кодексу України визначено, що податкове повідомлення-рішення вважається належним чином врученим платнику податків (крім фізичних осіб), якщо його надіслано у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

Податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її представникові, надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення або у порядку, визначеному пунктом 42.4 статті 42 цього Кодексу. У такому самому порядку надсилаються податкові вимоги та рішення про результати розгляду скарг.

У разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

У разі якщо вручити податкове повідомлення-рішення неможливо через помилку, допущену контролюючим органом, податкове повідомлення-рішення вважається таким, що не вручено платнику податків.

Згідно з п.42.2 ст.42 Податкового кодексу України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

У розумінні п.45.2 ст.45 Податкового кодексу України податковою адресою юридичної особи (відокремленого підрозділу юридичної особи) є місцезнаходження такої юридичної особи, відомості про що містяться у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Як доказ вручення податкового повідомлення-рішення ГУ ДФС у Харківській області від 16.08.2017р. № (154.530,69грн. штрафу) заявником подано копію рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.23).

Даний письмовий документ не містить підпису одержувача.

Як доказ вручення податкового повідомлення-рішення ГУ ДФС у Харківській області від 26.06.2018р. № (42.911,15грн. штрафу)

заявником подано копію рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.25 зворот).

Даний письмовий документ не містить підпису одержувача.

Як доказ вручення податкового повідомлення-рішення ГУ ДФС у Харківській області від 26.09.2018р. № (17.037,80грн. штрафу)

заявником подано копію рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.32 зворот).

Даний письмовий не містить підпису одержувача.

Надаючи оцінку обставинам направлення (вручення) перелічених рішень контролюючого органу, суд відзначає, що відповідно до п.58.3 ст.58 Податкового кодексу України податкове повідомлення-рішення вважається належним чином врученим платнику податків (крім фізичних осіб), якщо його надіслано у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

Податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її представникові, надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення або у порядку, визначеному пунктом 42.4 статті 42 цього Кодексу. У такому самому порядку надсилаються податкові вимоги та рішення про результати розгляду скарг.

У разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

У разі якщо вручити податкове повідомлення-рішення неможливо через помилку, допущену контролюючим органом, податкове повідомлення-рішення вважається таким, що не вручено платнику податків.

Згідно з п.42.2 ст.42 Податкового кодексу України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

Отже, п.42.2 ст.42 Податкового кодексу України як спеціальною нормою права передбачено 3 способи вручення документів платнику податків: 1) засобами електронного зв`язку, 2) засобами поштового зв`язку, 3) шляхом особистого вручення працівниками контролюючих органів.

При цьому, у кожному у цих способів факт вручення пов`язується або з настанням події особистого одержання платником складеного контролюючим органом документу, або з настанням події відмови від особистого одержання.

У разі надіслання (направлення) складеного контролюючим органом документу засобами поштового зв`язку додатковому (субсидіарному) застосуванню підлягають приписи Правил надання послуг поштового зв`язку (затверджено постановою КМУ від 05.03.2009р. №270; далі за текстом - Правила №270).

Так, згідно з п.99 Правил №270 рекомендовані поштові відправлення, у тому числі рекомендовані листи з позначкою "Судова повістка", рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час видачі у приміщенні об`єкта поштового зв`язку вручаються адресату, а у разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, який проживає разом з ним.

У разі відсутності адресата або повнолітніх членів його сім`ї до абонентської поштової скриньки адресата вкладається повідомлення про надходження зазначеного реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу.

Згідно з п.100 Правил №270 поштові відправлення з позначкою "Вручити особисто", адресовані фізичним особам, підлягають врученню особисто адресатам або особам, уповноваженим ними на це в установленому порядку. Вручення зазначених поштових відправлень, а також рекомендованих листів з позначкою "Судова повістка", адресованих посадовим і службовим особам органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, або за місцем роботи фізичних осіб, здійснюється у порядку, визначеному у цих органах, підприємствах, установах, організаціях з урахуванням Примірної інструкції з діловодства у міністерствах, інших центральних органах виконавчої влади, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих органах виконавчої влади, затвердженої постановою КМУ від 17.10.1997р. №1153.

Пунктом 105 Правил №270 передбачено, що для одержання реєстрованого поштового відправлення, коштів за поштовим переказом одержувач повинен заповнити бланк повідомлення із зазначенням даних пред`явленого документа, що посвідчує особу (назва, серія, номер, дата видачі, найменування органу, який видав), дати одержання поштового відправлення, поштового переказу та розписатись. У разі одержання реєстрованого поштового відправлення, коштів за поштовим переказом, адресованих до запитання, на абонементну скриньку або за місцем роботи, а також коли адреса, зазначена на поштовому відправленні, поштовому переказі, не відповідає адресі місця реєстрації одержувача, крім даних про документ, що посвідчує особу, зазначається також адреса, за якою фактично проживає одержувач.

За визначенням п.2 Правил №270 реєстроване поштове відправлення - поштове відправлення, яке приймається для пересилання з видачею розрахункового документа, пересилається з приписуванням до супровідних документів та вручається одержувачу під розписку; рекомендоване поштове відправлення - реєстрований лист, поштова картка, бандероль, секограма, дрібний пакет, мішок "М", які приймаються для пересилання без оцінки відправником вартості його вкладення.

Отже, проставлення особистого підпису одержувача поштової кореспонденції є обов`язковим елементом процедури фізичної передачі особі рекомендованого листа з повідомленням про вручення.

При цьому, одержувач повинен власноручно зазначити відомості документа про особу, дату одержання кореспонденції та проставити підпис.

Суд вважає, що з огляду на ч.1 ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 р. по справі "Щокін проти України" (Shchokin v. Ukraine, заяви № 23759/03 та 37943/06) та рішення Європейського суду з прав людини від 07.07.2011 р. по справі "Серков проти України" (Serkov v. Ukraine, заява № 39766/05) лише таке тлумачення змісту національного закону здатне забезпечити досягнення належного поза розумним сумнівом стану правової визначеності особи та унеможливити будь-які маніпуляції з доводами про неодержання особою поштової кореспонденції (позаяк особисте заповнення одержувачем формуляру повідомлення про вручення та проставлення відомостей документу про особу виключає можливість одержання кореспонденції сторонньою особою).

Відмова одержувача від вчинення цих дій має призводити до заповнення графи «відмова адресата від одержання» формуляра рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення.

Відтак, відсутність особистого підпису одержувача поштового відправлення за відсутності задокументованого факту відмови від одержання кореспонденції свідчить про невручення документа.

З огляду на викладене, суд приходить до переконання про наявність підстав для визнання перелічених вище податкових повідомлень - рішень такими, що не вручені платнику у встановленому законодавством порядку з вини установи поштового зв`язку.

Тому, усі перелічені рішення контролюючого органу кваліфікуються судом як неодержані платником податків у встановленому законодавством порядку, що зумовлює відсутність підстав для висновку про узгодженість грошових зобов`язань за цими рішеннями і про трансформацію грошових зобов`язань у податковий борг.

У зв`язку з наведеним, у позові в цій частині належить відмовити.

Вирішуючи спір, в частині вимоги про стягнення коштів за податковим боргом платника, який виник на підставі декларацій з ПДВ, суд відмічає, що строки сплати самостійно задекларованих платежів минули.

Процедура стягнення коштів за податковим боргом платника - юридичної особи унормована приписами ст.95 Податкового кодексу України (положення якої є загальною нормою права), а відносно платників - державних підприємств та платників - комунальних підприємств додатково деталізована і приписами ст.96 Податкового кодексу України (приписи якої підлягають виключно субсидіарному, а не пріоритетному застосуванню).

Так, відповідно до п.95.1 ст.95 Податкового кодексу України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Отже, контролюючий орган першочергово має реалізувати управлінське повноваження з примусового погашення податкового боргу боржника за рахунок коштів на рахунках у банку.

Відсутність необхідного обсягу коштів зумовлює виникнення приводу для застосування наступного за чергою управлінського повноваження - продаж майна з-під податкової застави.

Повноваження контролюючого органу на стягнення готівкових коштів у порядку п.95.4 ст.95 Податкового кодексу України є окремою процедурою реалізації владної управлінської функції контролю за своєчасністю виконання податкових зобов`язань, порядок застосування якої національним законом України чітко не регламентований.

Наступним за черговістю етапом реалізації контролюючим органом управлінської функції контролю є звернення до суду у порядку п.95.22 ст.95 Податкового кодексу України з вимогою про стягнення з дебіторів боржника сум дебіторської заборгованості, строк погашення якої настав та право вимоги якої переведено на контролюючий орган.

Положення ст.96 Податкового кодексу України мають застосовуватись до правовідносин з приводу погашення податкового боргу особи не за фактом виникнення боргу у платника - комунального підприємства, а виключно за подією недостатності коштів від продажу заставного майна боржника або за подією відсутності у боржника власного майна.

Тому доводи відповідача з цього питання визнаються судом неспроможними.

Водночас із цим, у ході розгляду справи судом установлено, що Головним управлінням як контролюючим органом у повному обсязі виконана управлінська функція з контролю за своєчасністю платежів шляхом звернення до суду з вимогою про стягнення коштів за податковим боргом у межах справ №820/13769/14, №820/9796/15, №820/4487/16, №820/1406/17.

Учасниками справи не заперечуються обставини відсутності у платника податків - боржника владних коштів для виконання податкового обов`язку у спосіб проведення переказу коштів.

Указані обставини підтверджені і витребуваними судом поясненнями відповідача, де зазначено про існування постійних збитків, об`єктивно спричинених умовами провадження господарської діяльності з надання комунальних послуг населенню.

Отже, коштів боржника є недостатньо для погашення податкового боргу.

Тому, суд вважає, що контролюючий орган не повинен у даному конкретному випадку виконувати виключно формальну дію з приводу звернення до суду з позовом про стягнення постійно відсутніх коштів платник податків.

Обставини відсутності у відповідача власного майна як джерела погашення податкового боргу учасниками справи не заперечуються.

Тому, суд вважає, що контролюючий орган не повинен у даному конкретному випадку виконувати виключно формальну дію з приводу звернення до суду з позовом про надання дозволу на погашення податкового боргу за рахунок майна з податкової застави.

Відтак, суд доходить до переконання, що контролюючий орган у спірних правовідносинах у повному обсязі реалізував управлінські повноваження у порядку абз.1 п.95.3 ст.95 Податкового кодексу України та у порядку абз.2 п.95.3 ст.95 Податкового кодексу України, а тому мав діяти у спірних правовідносинах у порядку п.96.1 ст.96 Податкового кодексу України у спосіб звернення до органу місцевого самоврядування - засновника боржника (відповідача по справі) з приводу визначення форми та способу погашення існуючого податкового боргу, позаяк боржник відповідач не має ані власних коштів, ані власного майна.

Згідно з п.96.3 ст.96 Податкового кодексу України неотримання відповіді протягом 30 календарних днів з дня направлення звернення або отримання відмови зумовлює виникнення підстав для звернення контролюючого органу до суду із позовом про звернення стягнення податкового боргу на кошти державного органу чи органу місцевого самоврядування, в управлінні якого перебуває таке державне (комунальне) підприємство або його майно.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Оцінивши добуті по справі докази в їх сукупності за правилами ст.ст. 72-77, 90, 211 КАС України, суд доходить до переконання, що у спірних правовідносинах контролюючим органом не дотримана процедура стягнення коштів за податковим боргом.

Окрім того, заявлена вимога порушує публічні інтереси відповідної територіальної громади на стале та безперервне функціонування підприємства із сфери комунально-соціальної інфраструктури.

Розподіл судових витрат необхідно провести за правилами ст. 139 КАС України та Закону України "Про судовий збір".

Керуючись ст.ст. 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст.6-9, ст.ст.72-77, 211, 241-243, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

вирішив:

Позов - залишити без задоволення.

Роз`яснити, що рішення підлягає оскарженню шляхом подання апеляційної скарги до Другого апеляційного адміністративного суду у порядку п.15.5 Розділу VII КАС України та у строк згідно з ч.1 ст.295 КАС України, а саме: протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення.

Роз`яснити, що рішення набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України, а саме: після закінчення строку подання скарги усіма учасниками справи або за наслідками процедури апеляційного перегляду.

Рішення виготовлено у повному обсязі у порядку ч.3 ст.243 КАС України 21 травня 2019 року.

Суддя Сліденко А.В.