Справа № 806/2686/18
Суддя: Сушко О.О.
Дата ухвалення: 2019-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 806/2686/18

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Капинос Оксана Валентинівна

Суддя-доповідач - Сушко О.О.

21 травня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сушка О.О.

суддів: Залімського І. Г. Смілянця Е. С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2018 року (м. Житомир, 28 грудня 2018 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомленнь-рішень,

В С Т А Н О В И В :

позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Житомирській області: від 15.02.2018 р. №01-53 про визначення суми податкового зобов`язання за 2015 р. податковий період за платежем - податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у сумі 8818,32 грн.; від 15.02.2018 р. №03-53 про визначення суми податкового зобов`язання за 2016 податковий період за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у сумі 4988,36 грн.; від 15.02.2018 р. №02-53 про визначення суми податкового зобов`язання за 2016 податковий період за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у сумі 1082,42 грн.; від 15.02.2018 р. №95-53 про визначення суми податкового зобов`язання за 2017 податковий період за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у сумі 1945,60 грн.; від 15.02.2018 р. №96-53 про визначення суми податкового зобов`язання за 2017 податковий період за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у сумі 2513,60 грн.; від 15.02.2018 р. №97-53 про визначення суми податкового зобов`язання за 2017 податковий період за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у сумі 11584,00 грн.

Відповідно до рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2018 року позов задоволено частково: визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 15.02.2018 р. №01-53 про визначення суми податкового зобов`язання за 2015 р. податковий період за платежем - податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у сумі 8818,32 грн. В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення в частині відмови та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

До суду засобами електронного зв`язку надійшли текстові повідомлення від імені представника позивача, які колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вони не підписані електронним підписом, що унеможливлює їх автентифікацію.

Від представника відповідача на адресу суду надійшла заява про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали справи, колегія суддів апеляційної інстанції, дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що відповідно до даних АІС "Податковий блок" за позивачем зареєстрована нежитлова будівля за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 121,6 кв.м, комплекс-загальною площею 157,1 кв.м., нежитлова будівля: комплекс будівель та споруд № 10 загальною площею 724 кв.м.

15.02.2018 ГУ ДФС у Житомирській області винесено податкові повідомлення-рішення щодо позивач:

- №01-53 про визначення суми податкового зобов`язання за 2015 податковий період за платежем - податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у сумі 8818,32 грн.;

-№03-53 про визначення суми податкового зобов`язання за 2016 податковий період за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у сумі 4988,36 грн.;

-№02-53 про визначення суми податкового зобов`язання за 2016 податковий період за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у сумі 1082,42 грн.;

-№95-53 про визначення суми податкового зобов`язання за 2017 податковий період за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у сумі 1945,60 грн.;

- №96-53 про визначення суми податкового зобов`язання за 2017 податковий період за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у сумі 2513,60 грн.;

-№97-53 про визначення суми податкового зобов`язання за 2017 податковий період за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у сумі 11584,00 грн.

Не погодившись з вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до ДФС України зі скаргою від 12.03.2018 р. Рішенням ДФС України від 26.04.2018 р. №6237/Я/99-99-11-02-01-14 про результати розгляду скарги податкові повідомлення-рішення залишені без змін, а скаргу позивача - залишено без задоволення.

Так, що стосується правомірності прийняття податкового повідомлення-рішення №01-53 про визначення суми податкового зобов`язання за 2015 р. податковий період за платежем - податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у сумі 8818,32 грн., слід зазначити наступне.

В силу п.10.3 ст.10 ПК України місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) та встановлення збору за місця для паркування транспортних засобів, туристичного збору.

До повноважень сільських, селищних, міських рад та рад об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, щодо податків та зборів належать: встановлення ставок місцевих податків та зборів в межах ставок, визначених цим Кодексом (пп. 12.4.1 п. 12.4 ст. 12 ПК України).

За змістом п.п.12.4.3 п.12.4 ст.12 ПК України рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Дана норма розрізняє період опублікування рішення ради (це період, який передує плановому), плановий період (у якому планується встановити місцевий податок) і наступний період, (тобто період, який є наступним за плановим).

Кожен із цих періодів має самостійне правове значення. При цьому такі періоди не можуть співпадати в часі. Зокрема, не може бути плановим період, у якому було прийняте та опубліковане відповідне рішення ради. Плановим у будь-якому разі може бути лише той період, який є наступним після періоду опублікування рішення ради.

Якщо таке рішення не буде опубліковано до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому підлягає застосуванню відповідний податок, таке рішення застосовується з початку наступного бюджетного періоду за тим, у якому планувалося запровадити відповідний податок.

В даному випадку із запровадженням податку на майно, відмінне від земельної ділянки, на 2015 рік відповідні норми Закону № 71-VIII набрали чинності з 01 січня 2015 року. Отже, лише в 2015 році місцеві ради отримали повноваження щодо встановлення податку на майно, відмінне від земельної ділянки (для об`єктів нежитлової нерухомості). Відповідно, лише після цієї дати місцеві ради мали юридичні підстави для прийняття рішення про встановлення податку на майно, відмінне від земельної ділянки.

Водночас, виходячи з неможливості збігу між періодом опублікування рішення та плановим періодом, в 2015 році не можна було визначити плановим періодом 2015 рік.

Плановим відповідно до норми пп. 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 ПК України є період після того, в якому приймається відповідне рішення ради.

Разом з тим, рішенням Горинської сільської ради від 30.01.2015 р. 29 сесії 6 скликання "Про затвердження місцевих податків і зборів" затверджено ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки для об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних осіб у розмірі 1 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Враховуючи встановлені обставини та ухвалення Закону №71-VIII, яким запроваджено податок на майно (до складу якого включено й податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) для об`єктів нежитлової нерухомості, лише 28 грудня 2014 року, а також прийняття відповідною місцевою радою рішення про встановлення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки 30 січня 2015 року, тобто до 15 липня 2014 року, застосування контролюючим органом положень ст. 266 ПК України з метою оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, можливо було не раніше наступного бюджетного періоду, який настав за плановим (2015 роком), тобто не раніше 2016 року.

Отже, у контролюючого органу були відсутні правові підстави для прийняття оскарженого податкового повідомлення-рішення від 15.02.2018 р. №01-53 про визначення суми податкового зобов`язання за 2015 рік за платежем - податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Стосовно доводів позивача про неправомірність податкових повідомлень-рішень від 15.02.2018 р. №03-53, №02-53, №95-53, №96-53, №97-53 з підстав не дотримання процедури та порядку прийняття рішення місцевої ради про запровадження податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки та їх оприлюднення за 2016, 2017 роки, слід врахувати наступне.

Законом України "Про внесення змін до ПК України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 28 грудня 2014 року № 71-VIII, який набрав чинності з 01 січня 2015 року, запроваджено новий місцевий податок, зокрема податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Пунктом 12.3. ст. 12 ПК України передбачено, що сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

При цьому, матеріалами справи підтверджено, що рішенням Горинської сільської ради від 08.07.2015 р. 32 сесії 6 скликання "Про затвердження місцевих податків і зборів" затверджено ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки для об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних осіб у розмірі 1,5 відсотки розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Рішенням Горинської сільської ради від 13.07.2016 р. 5 сесії 7 скликання "Про затвердження місцевих податків і зборів" затверджено ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки для об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних осіб у розмірі 1 відсотка від розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Згідно з п. 4 розділу ІІ Прикінцеві положення Закону № 909-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році", що набрав чинності 01 січня 2016 року, у 2016 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів на 2016 рік не застосовуються вимоги, встановлені пп. 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 ПК України та Законом України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності".

В свою чергу, 20.12.2016 р. Верховною Радою України прийнято Закон України "Про внесення змін до ПК України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2017 році" №1791-VIII (далі- Закон №1791-VIII), де в п. 4. Розділу II Прикінцевих та перехідних положень зазначено: "Установити, що в 2017 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів, які прийняті на виконання цього Закону, не застосовуються вимоги пп. 4.1.9 п. 4.1 та п. 4.5 ст. 4, пп. 12.3.4 п. 12.3, пп. 12.4.3 п. 12.4 та п. 12.5 статті 12 ПК України та Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності".

За правилами п.7.3 ст. 7 ПК України будь-які питання щодо оподаткування регулюються цим Кодексом і не можуть встановлюватися або змінюватися іншими законами України, крім законів, що містять виключно положення щодо внесення змін до цього Кодексу та/або положення, які встановлюють відповідальність за порушення норм податкового законодавства.

Тому, оскільки положення Закону України № 909-VIII та Закону України №1791-VIII неконституційними не визнані, відтак підстав для його неврахування відповідачем при визначенні позивачу спірного податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не було.

Також, пп. 12.3.5 п. 12.3 ст. 12 ПК України визначено, що у разі якщо сільська, селищна, міська рада або рада об`єднаних територіальних громад, що створена згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, не прийняла рішення про встановлення відповідних місцевих податків і зборів, що є обов`язковими згідно з нормами цього Кодексу, такі податки до прийняття рішення справляються виходячи з норм цього Кодексу із застосуванням їх мінімальних ставок.

Відповідно до п.10 ст.59 Закону України від 21.05.1997 №280/97-ВР "Про місцеве самоврядування в Україні" акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними у судовому порядку.

Що стосується доводів представника позивача про оприлюднення рішень про затвердження місцевих податків та зборів, зокрема, податку на майно, відмінне від земельної ділянки за податковий період 2015-2017 роки без дотримання вказаного законом порядку, слід зауважити наступне.

З листа Горинської сільської ради Малинського району Житомирської області від 17.08.2018 № 199 вбачається, що рішення сесії сільської ради про встановлення місцевих податків, в тому числі податку на нерухоме майно, за 2015,2016,2017 роки були висвітлені у засобах масової інформації, в населених пунктах Гориської сільської ради на дошках оголошень та на сайті Ворсівської сільської ради (а.с. 127).

За змістом ч.5 ст.59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування нормативно-правового характеру набирають чинності з дня їх офіційного оприлюднення, якщо органом чи посадовою особою не встановлено пізніший строк введення цих актів у дію.

В силу ч.2 ст.15 Закону України "Про доступ до публічної інформації" інформація, передбачена частиною першою цієї статті, зокрема, нормативно-правові акти, акти індивідуальної дії (крім внутрішньоорганізаційних), прийняті розпорядником, проекти рішень, що підлягають обговоренню, інформація про нормативно-правові засади діяльності; підлягає обов`язковому оприлюдненню невідкладно, але не пізніше п`яти робочих днів з дня затвердження документа. У разі наявності у розпорядника інформації офіційного веб-сайту така інформація оприлюднюється на веб-сайті із зазначенням дати оприлюднення документа і дати оновлення інформації.

Отже, рішення органу місцевого самоврядування можуть бути оприлюднені на веб-сайті такого органу за його наявності. З наведеного слідує, що у разі відсутності офіційного веб-сайту, рішення органу місцевого самоврядування можуть бути оприлюднені в будь-який не заборонений законом спосіб.

Податковим кодексом України встановлено обов`язок громадянина сплатити податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2016, 2017 роки незалежно від прийняття рішення органу місцевого самоврядування про встановлення відповідних податків і зборів.

Обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів оподаткування фізичних осіб здійснюється контролюючим органом за місцем реєстрації платника податку (п.п.267.6.1 п.267.6 ст.267 ПК України).

15.02.2018 р. ГУ ДФС у Житомирській області, на підставі п.п.54.3.3 п.54.3 ст.54, п.п.266.7.2 п.п.266.7.2, п.266.7 ст.266 ПК України прийняті податкові повідомлення-рішення №03-53 , №02-53, №95-53, №96-53, №97-53, якими визначено ОСОБА_1 , зобов`язання зі сплати податку на нерухомість.

Положеннями п.п.266.1.1 п.266.1 ст.266 ПК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Підпунктом 266.2.1 п. 266.2 ст. 266 ПК України встановлено, що об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності (підпункти 266.3.1, 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України).

Відтак, такі доводи представника позивача є безпідставними.

Відносно посилань представника позивача на відсутність правових підстав для винесення у 2018 році податкових повідомлень-рішень за податковий звітний період 2015-2016 роки без проведення контролюючим органом відповідної перевірки платника податків та без виконання вимог ПК України та визначення (обчислення) відповідачем після 01 липня 2017 року суми податку з об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності позивача, слід зазначити наступне.

Абзацом 1 пп. 266.7.2. п. 266.7 ст. 266 ПК України визначено, що податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з пп. 266.7.1 п. 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Підпунктом 266.10.1 п. 266.10 ст. 266.10 ПК України передбачено, що податкове зобов`язання за звітний рік з податку сплачується, зокрема фізичними особами - протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.

Вимогами абз. 1 п. 102.1 ст. 102 ПК України встановлено, що контролюючий орган, крім випадків, визначених п. 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до ст. 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної п. 133.4 ст. 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Тому, до визначення контролюючим органом сум грошових зобов`язань платника податків застосовуються загальні строки давності, встановлені п.102.1 ст.102 ПК України, редакція якого у цій частині не зазнала змін.

Таким чином, контролюючий орган, відповідальний за нарахування сум податкових зобов`язань з податку на майно, у лютому 2018 року мав право визначити податкове зобов`язання з такого податку за 2016, 2017 рік.

Також, судом встановлено, що податкові повідомлення-рішення від 15.02.2018 р. №03-53 та № 02-53, якими визначено податкове зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки за 2016 рік винесені на підставі Рішення про результати розгляду скарги від 30.01.2018 р. №1307//99-99-11-02-01-14.

При цьому, вказаними податковими повідомленнями-рішеннями донараховано зазначене податкове зобов`язання, у зв`язку із допущеною арифметичною помилкою при визначенні податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки позивачу за 2016 рік, оскільки контролюючим органом застосовано ставку 1% при ставці 1,5%.

Отже, податкові зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки за 2016 рік вже були визначені та відповідні повідомлення направлялися позивачу.

Відтак, що встановлені ПК України строки визначення податкового зобов`язання контролюючим органом не порушені.

Стосовно доводів представника позивача про відсутність правових підстав для винесення оскаржених податкових повідомлень-рішень без проведення контролюючим органом відповідної перевірки, слід зазначити наступне.

Згідно з пп. 266.7.4. п.266.7 ст.266 ПК України органи державної реєстрації прав на нерухоме майно, а також органи, що здійснюють реєстрацію місця проживання фізичних осіб, зобов`язані щокварталу у 15-денний строк після закінчення податкового (звітного) кварталу подавати контролюючим органам відомості, необхідні для розрахунку та справляння податку фізичними та юридичними особами, за місцем розташування такого об`єкта нерухомого майна станом на перше число відповідного кварталу в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Порядок подання органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та органами, що здійснюють реєстрацію місця проживання фізичних осіб, контролюючим органам відомостей, необхідних для розрахунку податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 р. №476 зі змінами і доповненнями.

Пунктом 4 Порядку встановлено, що Мін`юст подає ДФС інформацію про об`єкти житлової та/або нежитлової нерухомості, у тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб.

Передача зазначеної інформації здійснюється на центральному рівні між Мін`юстом і ДФС в електронній формі телекомунікаційними каналами зв`язку.

На підставі зазначених даних проводиться розрахунок податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки.

Тому, підстави для проведення документальної невиїзної перевірки відсутні.

Матеріалами справи підтверджено, зокрема, реєстром платників податків на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки та інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що за позивачем зареєстровано наступне майно: нежитлова будівля за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 121,6 кв.м, комплекс-загальною площею 157,1 кв.м., нежитлова будівля: комплекс будівель та споруд № 10 загальною площею 724 кв.м.

Належність заначених об`єктів нерухомості позивачу не заперечується сторонами.

За змістом п.п.266.7.3. п.266.7 ст.266 ПК України платники податку мають право звернутися з письмовою заявою до контролюючого органу за місцем проживання (реєстрації) для проведення звірки даних щодо:

об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності платника податку;

розміру загальної площі об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності платника податку;

права на користування пільгою із сплати податку;

розміру ставки податку;

нарахованої суми податку.

З огляду на правове регулювання та встановлені обставини, підстави для проведення документальної невиїзної перевірки та обов`язок контролюючого органу щодо проведення вказаної перевірки були відсутні. Натомість, законодавством встановлене право платника податку звернутися до контролюючого органу для проведення відповідної звірки, в тому числі надати документальне підтвердження наявності у особи права на пільги при сплаті такого податку.

Що стосується посилань позивача на те, що об`єкти нерухомості, належні позивачу, відносяться до будівель промисловості та до будівель сільськогосподарських товаровиробників, а тому керуючись п.п.266.2.2 п.266.2 ст. 266 ПК України не підлягають оподаткуванню податком на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, слід зазначити таке.

Вимогами абз."ж" п.п.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України встановлено, що не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

У ПК України поняття "сільськогосподарський товаровиробник" визначено п.п.14.1.235 п.14.1 ст.14, де зазначено, що сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми або фізична особа-підприємець, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власно виробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

Водночас, ст. 1 Закону України від 23.09.2008 р. №575-VI "Про сільськогосподарський перепис", визначено правові, організаційні та економічні основи підготовки і проведення сільськогосподарського перепису, оброблення, узагальнення, поширення та використання його результатів, а також регулює відносини суб`єктів сільськогосподарського перепису, визначає їх права, обов`язки та відповідальність, установлює гарантії держави щодо захисту конфіденційної інформації, отриманої у процесі проведення сільськогосподарського перепису, виробники сільськогосподарської продукції визначаються як юридичні особи всіх організаційно-правових форм господарювання та їх відокремлені підрозділи, фізичні особи (фізичні особи-підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин. Виробники сільськогосподарської продукції відповідно до ст. 1 цього Закону - юридичні особи всіх організаційно-правових форм господарювання та їх відокремлені підрозділи, фізичні особи (фізичні особи-підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин.

Визначення поняття сільськогосподарського товаровиробника, наведене у ст. 1 Закону України "Про особливості страхування сільськогосподарської продукції з державною підтримкою" від 09.02.2012 р. № 4391-VI, відповідно до якої сільськогосподарський товаровиробник юридична особа незалежно від організаційно-правової форми, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі з власно-виробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з постачання.

Відтак, правовою підставою для застосування до особи пільги зі сплати податку на нерухоме майно у вигляді звільнення його від сплати є одночасна сукупність наступних умов: 1) використання споруди безпосередньо у сільськогосподарській діяльності; 2) особа має бути сільськогосподарським товаровиробником.

Натомість, матеріали справи не містять жодних доказів фактичного здійснення позивачем сільськогосподарської діяльності та використання безпосередньо у такій діяльності комплексу будівель та споруд №10, розташованого за адресою: Житомирська область, Малинський район, сільська рада Горинська.

Слід зауважити, що відповідно даних АІС "Податковий блок" основний вид діяльності позивача - лісопильне та стругальне виробництво; різання оброблення та оздоблення декоративного та будівельного каменю; роздрібна торгівля з лотків і на ринках різними товарами.

Таким чином, позивач не є сільськогосподарським товаровиробником, комплекс будівель та споруд №10, що належать йому на праві власності не використовуються ним у сільськогосподарській діяльності, а тому позивач не може підпадати під пільгу визначену підпунктом "ж" пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України.

Підпункт "є" пп. 266.2.2. п. 266.1 ст. 266 ПК України встановлює, що не є об`єктом оподаткування будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств.

В силу вимог підпункту 14.1.1291 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України у нежитловій нерухомості виділяють, зокрема будівлі офісні (будівлі фінансового обслуговування, адміністративно-побутові будівлі, будівлі для конторських та адміністративних цілей), будівлі промислові та склади.

Державним комітетом України по стандартизації, метрології та сертифікації наказом від 17 серпня 2000 року №507 затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000, який призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) України. Об`єктами класифікації в ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.

Відповідно до названого Державного класифікатора будівлі промисловості (криті будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо) віднесено до підрозділу «Будівлі нежитлові» (група 125 «Будівлі промислові та склади» клас 1251 « Будівлі промисловості»).

До будівель промисловості відносяться об`єкти нерухомості, які відповідно до ДК 018-2000 належать до класу 1251 «Будівлі промисловості», що включає підкласи: 1251.1 «Будівлі підприємств машинобудування та металообробної промисловості»; 1251.2 «Будівлі підприємств чорної металургії»; 1251.3 «Будівлі підприємств хімічної та нафтохімічної промисловості»; 1251.4 «Будівлі підприємств легкої промисловості»; 1251.5 «Будівлі підприємств харчової промисловості»; 1251.6 «Будівлі підприємств медичної та мікробіологічної промисловості»; 1251.7 «Будівлі підприємств лісової деревообробної та целюлозно-паперової промисловості»; 1251.8 «Будівлі підприємств будівельної індустрії, будівельних матеріалів та індустрії, будівельних матеріалів та виробів, скляної та фарфоро- фаянсової промисловості»; 1251.9 «Будівлі інших промислових виробництв, включаючи поліграфічне».

Визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000 .

Згідно з ДК 018-2000 до групи (код 125) «Будівлі промислові та склади» належить клас (код 1251) «Будівлі промислові», який включає будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо. До класу (код 1252) "Резервуари, силоси та склади" належать, зокрема, спеціальні склади, складські майданчики.

Відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17.08.2000 № 507, будівлі промисловості (криті будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо) віднесено до підрозділу "Будівлі нежитлові" група 125 "Будівлі промислові та склади" клас 1251 " Будівлі промисловості".

До будівель промисловості відносяться об`єкти нерухомості, які відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 належать до класу 1251 "Будівлі промисловості", який в свою чергу включає підкласи: 1251.1 - "Будівлі підприємств машинобудування та металообробної промисловості", 1251.2 - "Будівлі підприємств чорної металургії", 1251.3 - "Будівлі підприємств хімічної та нафтохімічної промисловості", 1251.4 - "Будівлі підприємств легкої промисловості, 1251.5 - "Будівлі підприємств харчової промисловості", 1251.6 - "Будівлі підприємств медичної та мікробіологічної промисловості", 1251.7 - "Будівлі підприємств лісової деревообробної та целюлозно-паперової промисловості", 1251.8 - "Будівлі підприємств будівельної індустрії, будівельних матеріалів та індустрії, будівельних матеріалів та виробів, скляної та фарфоро-фаянсової промисловості", 1251.9 - "Будівлі інших промислових виробництв, включаючи поліграфічне".

Слід зауважити, що в законодавстві України не існує правової норми, яка б чітко визначала поняття "промислове підприємство".

У відповідності до Національного класифікатора України ДК 009:2010, затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 29 листопада 2010 року № 530 (далі - ДК 009:2010), економічна діяльність - процес виробництва продукції (товарів і послуг), який здійснюють з використанням певних ресурсів: сировини, матеріалів, устаткування, робочої сили, технологічних процесів тощо. Економічну діяльність характеризують витрати на виробництво, процес виробництва та випуск продукції.

Класифікація видів економічної діяльності (КВЕД) є складовою ДК 009:2010, згідно з яким процес промислового виробництва - це процес перероблення (механічного, хімічного, ручного тощо), який використовують для виготовлення нової продукції (споживчих товарів, напівфабрикатів чи засобів виробництва), оброблення товарів, які були у використанні, надання промислових послуг і який класифікують у секціях B "Добувна промисловість та розроблення кар`єрів", C "Переробна промисловість", D "Постачання електроенергії, газу, пари та кондиційованого повітря", E "Водопостачання; каналізація, поводження з відходами" та F "Будівництво".

Промисловість в розумінні економічної теорії - це провідна галузь господарства, яка об`єднує підприємства, що виробляють електроенергію, знаряддя праці, предмети побуту, забезпечує потреби в паливі, сировині, матеріалах та різноманітних товарах.

Наведені положення дають підстави здійснити висновок, що не лише цільове призначення нежитлової будівлі згідно правовстановлюючих документів, а й фактичне її використання як об`єкту промисловості, є підставою для застосування пільги з оподаткування відповідно до підпункт "є" підпункту 266.2.2. пункту 266.2. статті 266 ПК України,

Таким чином, об`єкт нерухомості (комплекс), який на праві власності належить позивачу, навіть за наявності у нього статусу фізичної особи-підприємця, не підпадає під дію п. "є" пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України, так як не використовується фізичною особою-підприємцем у власній господарській діяльності.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, та повністю спростовуються встановленими у справі обставинами.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Сушко О.О.

Судді Залімський І. Г. Смілянець Е. С.