Справа № 440/94/19
Суддя: І.С. Шевяков
Дата ухвалення: 2019-05-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2019 року м. ПолтаваСправа № 440/94/19

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Шевякова І.С.,

за участю:

секретаря судового засідання Кривошапка Н.А.

представника позивача Захаров Т.Г.

представника відповідача Оніщенко В.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Полтавській області, третя особа - Новосанжарська селищна рада, про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

Позовні вимоги:

визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 18.06.2018 № 8-1624, яким визначено податкове зобов`язання з орендної плати з фізичних осіб в розмірі 139 448 грн 66 коп.

Під час розгляду справи суд

В С Т А Н О В И В:

10 січня 2019 року ОСОБА_1 (надалі також - позивач, ОСОБА_1 ) звернулась до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Полтавській області (надалі також - відповідач, ГУ ДФС у Полтавській області), третя особа - Новосанжарська селищна рада (надалі - третя особа) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

Ухвалою від 31 січня 2019 року Полтавський окружний адміністративний суд прийняв позовну заяву до розгляду після залишення її без руху та відкрив провадження у справі, вирішивши розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи /а.с. 2-3/.

05 лютого 2019 року на підставі клопотання ГУ ДФС України в Полтавській області суд ухвалив розгляд відповідної справи здійснювати за правилами загального позовного провадження /а.с. 35-36/.

01 квітня 2019 року Полтавський окружний адміністративний суд закрив підготовче засідання та призначив справу до судового розгляду по суті /а.с 125-126/.

Аргументи учасників справи

В обґрунтування протиправності оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, яким визначено податкове зобов`язання з орендної плати з фізичних осіб за 2018 рік, ОСОБА_1 вказано, що нею жодного договору оренди земельної ділянки із Новосанжарською селищною радою не укладено.

Зазначено, що враховуючи частину 1 статті 120 Земельного кодексу України, ОСОБА_1 як власник частини нежитлових приміщень повинна сплачувати виключно земельний податок за площу, на якій розташовані її об`єкти нерухомого майна, з урахуванням прибудинкової території, а не орендну плату за земельну ділянку,якою вона фактично не користується. Акцентовано увагу, що у правовстановлюючих документах на нерухомість, не визначено площу земельної ділянки, яка перебуває у користуванні ОСОБА_1 , що унеможливлює встановити правильність нарахування орендної плати.

15 лютого 2019 року від відповідача до суду надійшов відзив на адміністративний позов /а.с. 43-44/, за змістом якого відповідач з позовними вимогами не погодився, просив відмовити у їх задоволенні. Відповідач стверджував, що позивач фактично користується земельною ділянкою площею у розмірі 0,9023 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , тому має сплачувати орендну плату за цю земельну ділянку згідно з приписами статті 288 Податкового кодексу України.

Вказано, що обрахування земельного податку контролюючим органом здійснено у розмірі 12 відсотків від нормативної грошової оцінки землі відповідно до рішення Новосанжарської селищної ради від 16 січня 2018 року "Про встановлення ставок та пільг зі сплати земельного податку на території Новосанжарської селищної ради на 2018 рік".

26 лютого 2019 року представником позивача надана до суду відповідь на відзив /а.с. 61/, у якій вказано, що відповідачем не доведено факт користування виключно ОСОБА_1 одноособово земельною ділянкою площею 0,9023 га, на якій розташоване нерухоме майно, частина з якого знаходиться у її власності. Зазначено, що обрахування орендної плати за земельну ділянку за 2018 рік відбулось зі застосуванням ставок, які в силу вимог п. 4.1.9 ст. 4 Податкового кодексу України не могли бути застосовані.

05 березня 2019 року відповідачем до суду надано заперечення на відповідь на відзив, яке за змістом є абсолютно ідентичним відзиву на позов від 15 лютого 2019 року /а.с. 71/.

Наостанок, 22 березня 2019 року представником позивача до суду надані пояснення /а.с. 107-108/, які мають посилання на те, що при розрахунку розміру орендної плати відповідачем неправомірно застосовано розмір у 12 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, оскільки це суперечить вимогам статті 274 Податкового кодексу України. Вказано на неточності в інформації Новосанжарської селищної ради щодо розміру нормативно-грошової оцінки земельних ділянок.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, просив відмовити у їх задоволенні.

Третя особа не забезпечила участі свого уповноваженого представника у судовому засіданні з розгляду справи по суті, хоча про час, дату та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. У ході підготовчого судового засідання представником третьої особи надавалися пояснення на підтримку правової позиції відповідача.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Обставини справи, встановлені судом

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 03.12.2013 є власником 447/5000 часток нежитлових будівель, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 а.с.23/. Право власності на об`єкт нерухомого майна зареєстровано у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно /а.с.56-58/.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 27.06.2014 ОСОБА_1 є власником 17/100 часток нежитлових будівель, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .с.24-25/. Право власності на об`єкт нерухомого майна зареєстровано у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно /а.с.56-58/.

Рішенням Новосанжарської селищної ради від 16.01.2018 № 6 "Про встановлення ставок та пільг зі сплати земельного податку на території Новосанжарської селищної ради на 2018 рік", встановлено, що за земельні ділянки, право користування на які на даний час не оформлено, нараховується земельний податок в розмірі 12 відсотків від нормативної грошової оцінки землі /а.с. 45-50/.

18.06.2018 ГУ ДФС у Полтавській області винесено податкове повідомлення-рішення № 8-1624, яким визначено ОСОБА_1 податкове зобов`язання з орендної плати з фізичних осіб в розмірі 139 448 грн 66 коп.

Позивач, не погоджуючись з правомірністю прийнятого податкового повідомлення-рішення від 18.06.2018 № 8-1624, звернувся до суду із цим адміністративним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Норми права, які підлягають застосуванню

Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із статтею 265 Податкового кодексу України, податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку та плати за землю.

Відповідно до підпункту 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Пунктом 286.5 статті 286 Податкового кодексу України передбачено, що нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами (за місцем знаходження земельної ділянки), які надсилають (вручають) платникові за місцем його реєстрації до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 287.5 статті 287 Податкового кодексу України, податок фізичними особами сплачується протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.

Згідно з пунктом 288.1 статті 288 Податкового кодексу України, підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які укладають договори оренди землі, повинні до 1 лютого подавати контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки переліки орендарів, з якими укладено договори оренди землі на поточний рік, та інформувати відповідний контролюючий орган про укладення нових, внесення змін до існуючих договорів оренди землі та їх розірвання до 1 числа місяця, що настає за місяцем, у якому відбулися зазначені зміни. Форма надання інформації затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної податкової політики. Підпунктами 288.2, 288.3 статті 288 Податкового кодексу України встановлено, що платником орендної плати є орендар земельної ділянки. Об`єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду.

Також, підпунктом 288.5 статті 288 Податкового кодексу України передбачено, що розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою за розмір земельного податку: для земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких проведено, - у розмірі не більше 3 відсотків їх нормативної грошової оцінки, для земель загального користування - не більше 1 відсотка їх нормативної грошової оцінки, для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 1 відсотка їх нормативної грошової оцінки; для земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено, - у розмірі не більше 5 відсотків нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по Автономній Республіці Крим або по області, для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 5 відсотків нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по Автономній Республіці Крим або по області; та не може перевищувати 12 відсотків нормативної грошової оцінки.

Висновки щодо правозастосування

В обґрунтування своїх вимог позивач посилалася на те, що між нею та Новосанжарською селищною радою не було укладено договорів оренди земельної ділянки, а отже, на думку позивача, у контролюючого органу були відсутні підстави для нарахування орендної плати.

Суд не погоджується з даним твердженням позивача з огляду на наступне.

Зі змісту Земельного кодексу України, Закону України "Про оренду землі", Податкового кодексу України вбачається, що користування землею в Україні є платним.

Відповідно до частини першої статті 377 Цивільного кодексу України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Частиною першою статті 120 Земельного кодексу України обумовлено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Відповідно до пункту 287.6 статті 287 Податкового кодексу України, при переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Згідно зі статтями 269 та 270 Податкового кодексу України, платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі. Об`єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні та земельні частки (паї), які перебувають у власності.

Отже, суд дійшов висновку, що незалежно від оформлення правовстановлюючих документів на земельні ділянки, особа, яка є власником будівлі, споруди (їх частини) з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно сплачує земельний податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини).

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 31.05.2016 (справа №К/800/54498/15).

Позивач не спростовувала факту користування нерухомим майном, у тому числі і земельними ділянками, на яких розташоване відповідне нерухоме майно.

Таким чином, посилання на відсутність укладеного договору оренди землі суд вважає безпідставним та необґрунтованим.

Однак, поряд з цим, суд критично оцінює твердження відповідача, ГУ ДФС України в Полтавській області, та третьої особи на стороні відповідача, Новосанжарської селищної ради Полтавської області, щодо власне земельної ділянки, якою позивач, ОСОБА_1 , користується.

ОСОБА_1 відповідно до згаданих вище Договору дарування та Договору купівлі-продажу є власником частин нерухомого майна (447/5000 частин об"єкту - майстерні літ. "Л-1" загальною площею 245,9 кв. м. та, відповідно, 17/100 часток нежитлових будівель - гараж літ. Ж-1 загальною площею 434,8 кв.м), що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Необхідно зазначити, що увесь комплекс нежитлових будівель за вказаною адресою є спільною частковою власністю, і відповідно такою земельною ділянкою користуються не тільки позивач, як власник частини нежитлових будівель, а й інші суб`єкти господарювання.

Отже, суд вважає, що висновок відповідача та третьої особи, на якому з-поміж іншого ґрунтується оскаржуване податкове повідомлення-рішення, про те, що всією земельною ділянкою площею 0,9023 га користується ОСОБА_1 одноособово, спростований матеріалами справи та не відповідає фактично існуючим правовідносинам. Вказане унеможливлює нарахування податкового зобов`язання з плати за землю, виходячи з площі всієї земельної ділянки, виключно позивачу.

Також у суду немає й відповідачем не надано достовірних даних для встановлення того, в якій саме частці земельна ділянка за адресою АДРЕСА_1 використується позивачем у цій справі ОСОБА_1 , а в якій - іншими особами, співвласниками нерухомого майна. Суд позбавлений можливості самостійно встановити ці обставини у ході розгляду цієї адміністративної справи та вважає, що ці обставини був зобов"язаний встановити відповідач у ході прийняття рішень.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що контролюючим органом без належних правових підстав, без доведення факту користування усією земельною ділянкою площею 0,9023 га, була нарахована плата за землю ОСОБА_1

Також суд приймає до уваги твердження позивача про порушення підпункту 4.1.9 пункту 4.1 статті 4 та підпункту 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України при прийнятті оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Статтею 25 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Відповідно до частини першої статті 69 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", органи місцевого самоврядування відповідно до Податкового кодексу України встановлюють місцеві податки і збори. Місцеві податки і збори зараховуються до відповідних місцевих бюджетів у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України з урахуванням особливостей, визначених Податковим кодексом України.

Згідно з пунктом 24 частини першої статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", виключно на пленарних засіданнях відповідної місцевої ради вирішуються питання встановлення місцевих податків і зборів відповідно до Податкового кодексу України.

За приписами статті 8 Податкового кодексу України в Україні, встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори. До місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах їх повноважень, і є обов`язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Згідно з підпунктом 10.1.1 пункту 10.1 статті 10 Податкового кодексу України, до місцевих податків належить, зокрема, податок на майно.

Водночас відповідно до статті 265 Податкового кодексу України, податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю.

Відповідно до пункту 10.21 статті 10 Податкового кодексу України, місцеві ради обов`язково установлюють єдиний податок та податок на майно (в частині транспортного податку та плати за землю, крім земельного податку за лісові землі).

Статтею 12 Податкового кодексу України визначені зокрема повноваження сільських, селищних, міських рад щодо податків та зборів.

Підпунктом 12.3.1 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України вказано, що встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом.

Згідно з підпунктом 12.3.2 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України при прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обов`язково визначаються об`єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов`язкові елементи, визначенні статтею 7 цього Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом XII цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору.

Відповідно до підпункту 12.3.3 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України, копія прийнятого рішення про встановлення місцевих податків чи зборів або про внесення змін до них надсилається в електронному вигляді у десятиденний строк з дня прийняття до контролюючого органу, в якому перебувають на обліку платники відповідних місцевих податків та зборів, але не пізніше 1 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін до них.

Контролюючі органи не пізніше 10 липня поточного року складають зведену інформацію про розмір та дату встановлення ставок місцевих податків та зборів на відповідних територіях та подають її в електронній формі центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику.

Відповідно до підпункту 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України, рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Зазначені норми узгоджуються з принципом стабільності, на якому ґрунтується податкове законодавство, що закріплений у підпункті 4.1.9 пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу України. Відповідно до цього принципу зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року.

Згідно із пунктом 12.5 статті 12 Податкового кодексу України, офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, який набирає чинності з урахуванням строків, передбачених підпунктом 12.3.4 цієї статті.

Таким чином, порядок введення та застосування податку на майно (плата за землю) має відбуватися в порядку, визначеному законом.

З урахуванням викладеного, для застосування рішення про встановлення місцевих податків у 2018 році, таке рішення мало бути прийнято до 15.07.2017.

Оскільки рішення четвертої позачергової сесії сьомого скликання Новосанжарської селищної ради Новосанжарського району Полтавської області № 6 від 16.01.2018 "Про встановлення ставок та пільг зі сплати земельного податку на території Новосанжарської селищної ради на 2018 рік" прийняте 16.01.2018 та не оприлюднене до ІНФОРМАЦІЯ_1 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період), як того вимагає підпункт 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України, то застосування контролюючим органом його положень з метою оподаткування може мати місце не раніше наступного бюджетного періоду, тобто не раніше 2019 року.

Отже, суд дійшов висновку, що рішення четвертої позачергової сесії сьомого скликання Новосанжарської селищної ради Новосанжарського району Полтавської області № 6 від 16.01.2018 "Про встановлення ставок та пільг зі сплати земельного податку на території Новосанжарської селищної ради на 2018 рік" прийняте та введене в дію з порушеннями норм податкового законодавства, а отже, не може слугувати підставою для обрахування розміру плати за землю за 2018 рік.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Полтавській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення від 18.06.2018 № 8-1624.

Розподіл судових витрат

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи те, що позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 1394 грн і суд дійшов висновку про задоволення позову, суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Полтавській області на користь позивача витрати зі сплати судового збору в розмірі 1394 грн.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 рнокпп НОМЕР_1 ) до Головного управління ДФС в Полтавській області (вул.Європейська, 4 м.Полтава ), третя особа - Новосанжарська селищна рада (вул.Незалежності, 41 с.Нові Санжари Новосанжарського району Полтавської області ) - задовольнити повністю.

Податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС в Полтавській області №8-1624 від 18 червня 2018 року визнати протиправним та скасувати.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС в Полтавській області витрати зі сплати судового збору у загальній сумі 1 394,00 грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених пунктом 15.5 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції від 03.10.2017 року.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 13 травня 2019 року.

Головуючий суддя І.С. Шевяков