Справа № 359/10006/18
Суддя: Муранова-Лесів І. В.
Дата ухвалення: 2019-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/359/49/2019
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2019 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Муранової-Лесів І.В.,

при секретарі - Степаненко А.О.,

з участю позивача - Верещаки Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Борисполі Київської області адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до поліцейського сектору реагування патрульної поліції №2 Бориспільського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_2, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

В С Т А Н О В И В:

05 грудня 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Бориспільського міськрайонного суду з адміністративним позовом, згідно якого просив: постанову поліцейського СРПП2 старшого сержанта ОСОБА_2 серія ДПО18 № 931399 від 17.11.2019 про притягнення його, ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП скасувати; провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити ( а.с. 1-4).

Свої вимоги позивач обґрунтовує наступним. 17.11.2018р. поліцейським сектору реагування патрульної поліції №2 Бориспільського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_2 було складено постанову про адміністративне правопорушення Серії ДПО18 № 931399. Зі змісту постанови, ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом Тойота, д.н.з. НОМЕР_1 , 17.11.2018 р. о 09 год. 40 хв. на автодорозі Київ-Бориспіль 13 км біля АЗС «ВОГ», не виконав вимогу дорожнього знаку рух тільки праворуч, здійснив поворот ліворуч, чим порушив п. 4.2 ПДР України. Позивач зазначає, що оскаржувана постанова є незаконною та підлягає скасуванню оскільки, розглянувши справу на місці зупинки транспортного засобу відповідач суттєво порушив його права. Разом з тим, після висловлення зауважень, поліцейський ОСОБА_2 виніс постанову. Будь-якої підготовки до розгляду справи не було, як і не було оголошення посадової особи, яка розглядає справу, особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, не були вирішені клопотання, не були досліджені докази, не були заслухані особи, які беруть участь у розгляді справи. Позивач стверджує, що своїми діями, поліцейський ОСОБА_2 грубо порушив вимоги ст.ст. 278, 279 КУпАП та склав постанову, якою притягнув ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 255 гривень за порушення, передбачене ч.1 ст. 122 КУпАП.

Позивач стверджує, що обставини, зазначені у постанові не відповідають фактичним обставинам справи. Так, була порушена процедура розгляду адміністративної справи, також відсутній склад правопорушення, передбачений ч. 1 ст. 122 КУпАП, зокрема в тому місці знак «поворот направо» знаходиться не на видному місці та стерта дорожня розмітка, враховуючи викладене позивач не мав умислу на порушення знаку 4.2 ПДР України, так як він не знав що він там знаходився.

У судове засідання позивач з`явився, та пояснив, що повністю підтримує позов, зазначив, що виїжджав з АЗС, здійснював поворот наліво, при цьому розмітки видно не було. Дорожній знак, що виїзд тільки направо, він не помітив через газову колонку, яка там встановлена. .

Відповідач - поліцейський сектору реагування патрульної поліції №2 Бориспільського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_2 не з`явився, направив до суду рапорт, відповідно до якого просив суд здійснити розгляд позову за його відсутності.

У відповідності до ч.1, 3 ст.205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши заяву та письмові матеріали адміністративної справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно з вимогами ч.3 вказаної статті у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Судом встановлено, що поліцейським сектору реагування патрульної поліції №2 Бориспільського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_2 17.11.2018 року щодо позивача ОСОБА_1 була винесена оскаржувана постанова в справі про адміністративне правопорушення серії ДПО18 № 931399 за ч. 1 ст. 122 КУпАП (а.с. 7).

Зі змісту постанови вбачається, що поліцейський сектору реагування патрульної поліції №2 Бориспільського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_2, розглянувши матеріали про адміністративне правопорушення, встановив, що ОСОБА_1 17.11.2018 року о 09 годині 50 хвилин на а/д Київ-Бориспіль, керуючи транспортним засобом Тойота, д.н.з. НОМЕР_1 , не виконав вимогу дорожнього знаку рух тільки праворуч, здійснив поворот ліворуч, чим порушив п.4.2 ПДР України, чим скоїв правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП. Від підпису та отримання копії постанови ОСОБА_3 відмовився (а.с.7).

Так, згідно розділу 33 ПДР України визначено наказові знаки, з яких: знак 4.2 «Рух праворуч», який забороняє рух ліворуч.

Відповідно до ч.1 статті 122 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками - що тягне за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частинами 1,4 статті 73 КАС України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Згідно з вимогами ч.ч. 2,3 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Докази суду надають учасники справи.

Як вбачається з позовної заяви, що позивач ОСОБА_1 не заперечує та повністю визнає той факт, що 17.11.2018 р. близько 09 год. 50 хв. він рухався на автомобілі Тойота, д.н.з. НОМЕР_1 а/д Київ-Бориспіль, поблизу АЗС «Вог» та здійснив поворот ліворуч в зоні дії дорожнього знаку 4.2 «Рух праворуч», відповідно до якого забороняється рух в іншому напрямку. Умислу на порушення знаку п. 4.2 ПДР України він не мав, оскільки не бачив знаку, оскільки даний знак знаходиться не на видному місці.

У відповідності до п.п.8.2.1 ПДР України, дорожні знаки застосовуються відповідно до цих Правил і повинні відповідати вимогам національного стандарту.

Дорожні знаки повинні розміщуватися таким чином, щоб їх було добре видно учасникам дорожнього руху як у світлу, так і в темну пору доби. При цьому дорожні знаки не повинні бути закриті повністю або частково від учасників дорожнього руху будь-якими перешкодами.

Дорожні знаки повинні бути видимими на відстані не менш як 100 м за напрямком руху та розміщеними не вище 6 м над рівнем проїзної частини.

Дорожні знаки встановлюються обабіч дороги на тому її боці, що відповідає напрямку руху. Для поліпшення сприйняття дорожніх знаків вони можуть бути розміщені над проїзною частиною. Якщо дорога має більше ніж одну смугу для руху в одному напрямку, установлений обабіч дороги відповідного напрямку дорожній знак дублюється на розділювальній смузі, над проїзною частиною або на протилежному боці дороги (у разі, коли для руху в зустрічному напрямку є не більше ніж дві смуги).

Будь-які доказів того, що знак 4.2 «Рух праворуч» не відповідає таким вимогам суду надано не було та не зазначено джерел їх здобуття.

Крім того, у позовній заяві позивач також стверджує, що справа про адміністративне правопорушення мала розглядатися за місцем його вчинення, тобто за місцезнаходженням органу, уповноваженого за законом розглядати справу про адміністративне правопорушення, в даному випадку у Бориспільському ВП ГУНП у Київській області, за адресою: м. Бориспріль, вул. С.Камінського, 4.

Суд не погоджується з таким твердженням, враховуючи наступне.

Як передбачено ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом п.1-2 ч.1 ст.18 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський зобов`язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.

Так, відповідно до вимог ст. 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення (надалі - КУпАП) , органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту (частина 3 статті 122).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Уповноваженими працівниками підрозділів Національної поліції штраф може стягуватися на місці вчинення адміністративного правопорушення незалежно від розміру виключно за допомогою безготівкових платіжних пристроїв.

Встановлено, що відповідач - є працівником СРПП №2 Бориспільського відділу поліції та на момент складання оскаржуваної позивачем постанови серії ДПО18 № 931399 мав спеціальне звання старший сержант, яке згідно вищенаведених вимог ст.222 Кодексу України про адміністративні правопорушення та ст.ст. 81-82 Закону України «Про Національну поліцію», мав право розглядати справи про адміністративні правопорушення, а саме про порушення правил дорожнього руху за ч.1 ст.122 КУпАП та накладати адміністративні стягнення, отже діяв у межах своїх повноважень.

Крім того, суд приймає до уваги, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення, відповідачем дотримано вимог чинного законодавства, у тому числі частин 2 та 4 статті 258 КУпАП, за змістом якої протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

У тому числі поліцейським дотримано вимог ч.6 вказаної статті, відповідно до якої постанова у справі про адміністративне правопорушення складається у двох екземплярах, один з яких вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності. Однак, як зазначено в самій постанові про накладення адміністративного стягнення, позивач від підпису та отримання копії постанови відмовився ( а.с.7).

Суд прийшов також до переконання, що відповідачем в повній мірі дотримано вимог ст.245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, оскільки перед складанням постанови про адміністративне правопорушення щодо позивача були заслухані пояснення водія, роз`яснено позивачу права, передбачені ст.63 Конституції України, ст.268 КУпАП, після чого винесено оскаржувану постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ДПО18 №931399, якою притягнуто позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 255 гривень, в межах санкції, передбаченої вказаною статтею (в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян).

Крім того, судом враховано що оскаржувана постанова за змістом відповідає вимогам ст.283КУпАП, у тому числі викладено суть вчиненого порушення.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що підстави: для скасування постанови серії ДПО18 № 931399 від 17.11.2018 року про адміністративне правопорушення, відсутні, у зв`язку з чим у задоволенні позову слід відмовити. При цьому суд також враховує, що оскільки оскаржувана постанова не скасована, підстави для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення також відсутні.

У силу ст.288 КУпАП позивач звільнений від сплати судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2, 5, 74-77, 139,241-246,250, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 про скасування постанови поліцейського СРПП №2 Бориспільського відділу поліції ОСОБА_2 у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДПО18 № 931399 від 17.11.2018 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення - відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Шостого апеляційного адміністративного суду через Бориспільський міськрайонний суд Київської області протягом десяти днів з дня проголошення судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано, та у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення виготовлений 01.02.2019.

Суддя І.В. Муранова-Лесів