Справа № 2а-7455/11/2670
Суддя: Коротких Андрій Юрійович
Дата ухвалення: 2019-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 2а-7455/11/2670 Суддя (судді) першої інстанції: Келеберда В.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Коротких А.Ю.,

суддів: Ганечко О.М.,

Сорочка Є.О.,

при секретарі Григорук В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 січня 2019 року у справі за адміністративним позовом Комунального підприємства "Київський метрополітен" до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про визнання недійсними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В :

З позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось Комунальне підприємство "Київський метрополітен" до Офісу великих платників податків ДФС про визнання недійсними та скасування податкових повідомлень-рішень від 16.05.2011 року № та №.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.09.2011 року, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 18.04.2012 року, відмовлено у задоволенні позовних вимог Комунального підприємства "Київський метрополітен".

12.04.2017 року Вищий адміністративний суд України частково задовольнив касаційну скаргу Комунального підприємства "Київський метрополітен". Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 вересня 2011 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 19 квітня 2012 року у справі № 2а-7455/11/2670 скасував в частині відмови у задоволенні позову Комунального підприємства "Київський метрополітен" про скасування податкового повідомлення - рішення від 16 травня 2011 року № , а справу в цій частині направив на новий судовий розгляд до суду першої інстанції. В іншій частині постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 вересня 2011 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 19 квітня 2012 року у справі № 2а-7455/11/2670 залишив без змін.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 січня 2019 року задоволено адміністративний позов Комунального підприємства "Київський метрополітен". Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення - рішення від 16 травня 2011 року № .

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби подав апеляційну скаргу. В апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи та на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

На адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від Комунального підприємства "Київський метрополітен", в якому останнє просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, які з`явились у судове засідання, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що спеціалізованою державною податковою інспекцією у м. Києві по роботі з великими платниками податків проведено перевірку Комунального підприємства "Київський метрополітен" за результатами якої складено акт №4154/23-02/03328913 від 21.04.2011 року "Про результати документальної планової виїзної перевірки з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.10.2008 року по 30.09.2010 року, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2008 року по 30.09.2010 року" (далі - акт перевірки).

Як вбачається з акту перевірки, відповідачем було встановлено порушення позивачем п.п. 1.11.1 п. 1.11 статті 1, п. 5.1 статті 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" від 28.12.1994 року №334/94-ВР, в результаті чого завищено від`ємне значення об`єкта оподаткування податком на прибуток.

На підставі акту перевірки відповідачем прийнято, зокрема, податкове повідомлення-рішення від 16.05.2011 року №, яким за порушення п.п. 1.11.1 п. 1.11 статті 1, п. 5.1 статті 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" позивачу збільшено суму грошового зобов`язання на суму 77 350 грн. та застосовані штрафні (фінансові) санкції на суму 38 675 грн.

З акту перевірки вбачається, що позивачем за перевіряємий період, зокрема, віднесено до валових витрат операції з придбання послуг з охорони об`єктів метрополітену Лінійного управління, підпорядкованого Головному управлінню МВС у м. Києві та витрати, пов`язані з нарахуванням та сплатою відсотків по кредитним договорам.

Відповідно до ухвали Вищого адміністративного суду України від 12.04.2017 року по даній справі, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку щодо неправомірного формування позивачем валових витрат за наслідками операцій з придбання послуг з охорони об`єктів метрополітену Лінійного управління, підпорядкованого Головному управлінню МВС у м. Києві та завищення валових витрат за перевірений період на суму 15 000 000 грн.

Отже, завищення позивачем валових витрат на суму 15 000 000 грн. судом додаткового не досліджується.

З Акту перевірки вбачається, що позивачем до складу валових витрат включені витрати, пов`язані з нарахуванням та сплатою відсотків по наступним кредитним договорам:

- договір від 06.06.2008 року №25-47/1-08, укладений з ВАТ Комерційний банк "Хрещатик", про відкриття кредитної лінії в сумі 7 млн. грн. Кредит надається для поповнення обігових коштів. Розмір відсотків за користування кредитом становить 20%. Строк дії кредитної лінії до 05.12.2008 року.

Згідно з документами, наданими КП "Київський метрополітен", до перевірки за період з 01.10.2008 року по 30.09.2010 року КП "Київський метрополітен" віднесено до валових витрат суми нарахованих (сплачених) відсотків за користування кредитними коштами згідно договору № 25-47/1-08 від 06.06.2008 року (та додаткових угод до нього), а саме: IV квартал 2008 року - 3 142 281,42 грн. (25%); 2009 рік - 14 850 000,04 грн. (30%), в тому числі: І квартал 2009 року - 3 661 643,84 (30%); II квартал 2009 року - 3 702 328,78 грн. (30%); III квартал 2009 року - 3 743 013,71 грн. (30%); IV квартал 2009 року -3 743 012,71 грн. (30%); 2010 рік - 10 693 356,19 грн., в тому числі: І квартал 2010 року - 3 661 643,84 (30%); II квартал 2010 року -3 702 328,78 (30%); III квартал 2010 року - 3 329 383,57 грн. (25%).

- договір від 06.10.2008 року №42-47/1-08, укладений з ПАТ Комерційний банк "Хрещатик", про надання кредиту в сумі 5 млн. грн. Кредит надається для поповнення обігових коштів. Розмір відсотків за користування кредитом становить 25%. Строк користування кредитними коштами до 06.04.2009 року.

КП "Кивський метрополітен" за перевірений період відніс до валових витрат суми нарахованих (сплачених) відсотків за користування кредитними коштами згідно договору від 06.10.2008 року № 42-47/1-08 (та додаткових угод до нього), а саме: 2008 року - 297 131,15 грн. (25%); 2009 рік - 1 233 780,81 грн.; I квартал 2009 року - 308 219,17 грн. (25%); II квартал 2009 року - 310 547,95 грн. (30,5%); III квартал 2009 року - 307 506,85 грн. (30,5%); 4 квартал 2009 року - 307506,84 грн. (30,5%); 2010 рік - 875 726,03 грн. (30,5%); I квартал 2010 року - 300 821,92 грн. (30,5%); II квартал 2010 року - 304 164,38 грн. (30,5%); III квартал 2010 року - 270 739,73 грн. (25%).

- договір від 03.08.2007 року №1-50/7, укладений з Акціонерним комерційним Промислово-інвестиційним банком, про надання кредиту в сумі 30 млн. грн. Кредит надається для поповнення обігових коштів. Розмір відсотків за користування кредитом становить 12,58 %. Строк користування кредитними коштами до 30.07.2008 року.

КП "Київський метрополітен" за перевіряємий період віднесено до валових витрат суми нарахованих (сплачених) відсотків за користування кредитними коштами згідно договору від 03.08.2007 року № 1-50/07 (та додаткових до нього), а саме: IV квартал 2008 року - 1 432 786,89 грн. (23%); 2009 рік - 7 320 821,94 грн. (25%); I квартал 2009 року- 1 701 369,87 грн. (23%); II квартал 2009 року - 1 720 273,98 грн. (23%); III квартал 2009 року - 1 877 260,28 грн. (23%); 4 квартал 2009 року - 2 021 917,81 грн. (25%); 2010 рік - 6 057 534,23 грн. (27,5%); 1 квартал 2010 року - 2034246,57 грн. (27,5%); II квартал 2010 року -2056849,31 грн. (27,5%); III квартал 2010 року - 1966438,35 грн. (27,5%).

Відповідно до п.п. 1.11.1 п. 1.11 статті 1 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" від 28.12.1994 року №334/94, фінансовий кредит -кошти, які надаються банком -резидентом або нерезидентом, кваліфікованим як банківська установа згідно із законодавством країни перебування нерезидента, або резидентами і нерезидентами, які мають статус небанківських фінансових установ, згідно з відповідним законодавством, а також іноземними урядами або його офіційними агентствами чи міжнародними фінансовими організаціями та іншими кредиторами - нерезидентами у позику юридичній або фізичній особі на визначений строк, для цільового використання та під процент. Правила надання фінансових кредитів встановлюються Національним банком України (стосовно банківських кредитів), а також Кабінетом Міністрів України (стосовно небанківських фінансових організацій) відповідно до законодавства.

Згідно з п. 1.10 статті 1 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" проценти - доход, який сплачується (нараховується) позичальником на користь кредитора у вигляді плати за використання залучених на визначений строк коштів або майна. До процентів включаються: платіж за використання коштів або товарів (робіт, послуг), отриманих у кредит; платіж за використання коштів, залучених у депозит; платіж за придбання товарів у розстрочку. Проценти нараховуються у вигляді відсотків на основну суму заборгованості або фіксованих сум.

Платежі за іншими цивільно-правовими договорами, незалежно від того, чи встановлені вони в абсолютних (фіксованих) цінах або у відсотках до суми договору або до іншої вартісної бази, не є процентами.

Разом з цим, згідно зі статтями 1049, 1050, 1054 i 1056 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити відсотки. У разі порушення позичальником встановленого кредитним договором обов`язку цільового використання кредиту, кредитодавець має право відмовитися від подальшого кредитування позичальника за договором. Також позичальник зобов`язаний повернути кредит кредитодавцеві у термін, встановлений договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу, згідно з якою боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання i якщо він прострочив виконання грошового зобов`язання, то на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо іншого розміру відсотків не встановлено договором або законом.

Статтями 525 i 623 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Боржник, який порушив зобов`язання, повинен відшкодувати кредитору завдані збитки, під якими розуміють, зокрема, неодержані доходи (упущена вигода).

Крім того, Законом України "Про банки i банківську діяльність" від 07 грудня 2000 року № 2121-III (зі змінами та доповненнями) передбачено, що у разі несвоєчасного погашення кредиту або відсотків за його користування, банк має право видати наказ про примусову оплату боргового зобов`язання, якщо це передбачено угодою.

Також ст. 345 Господарського кодексу України визначено, що кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, який укладається між кредитором i позичальником у письмовій формі, в якому передбачаються мета, сума, термін кредиту, умови, порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов`язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов`язки, права i відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту.

З системного аналізу викладеного вбачається, що основними умовами надання кредиту є безумовне його повернення, строковість, платність, цільова спрямованість i забезпеченість. Водночас кредитний договір не може змінюватися в односторонньому порядку i позичальник несе відповідальність за несвоєчасне повернення кредиту та сплату відсотків за його користування.

Згідно із п. 5.1. статті 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

У пп. 5.5.1 п. 5.5 ст. 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" зазначено, що до складу валових витрат відносяться будь-які витрати, пов`язані з виплатою або нарахуванням процентів за борговими зобов`язаннями (у тому числі за будь-якими кредитами, депозитами) протягом звітного періоду, якщо такі виплати або нарахування здійснюються у зв`язку з веденням господарської діяльності платника податку.

Отже, до оподатковуваних операцій, які регулюються вказаними нормами права, відносяться операції, які здійснюються у зв`язку з веденням господарської діяльності платника податку.

Підпункт 5.5.1 п. 5.5 ст. 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" не містить обмежень щодо віднесення до складу валових витрат відсотків за кредитними договорами.

Під час перевірки відповідачем не встановлено, що позивач запозичені кошти витрачав не на цілі, передбачені кредитними договорами та в операціях, які не пов`язані з веденням власної господарської діяльності.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що висновок відповідача про порушення позивачем п. 5.1 статті 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" є необґрунтованим.

З урахуванням вимог ст. 58 Конституції України до податкових порушень, вчинених до набрання чинності Податковим кодексом України, але виявлених з 01 січня 2011 року до 06 серпня 2011 року, тобто до набрання чинності п. 11 підрозділу 10 розділу XIX Податкового кодексу України, яким було запроваджено зворотну дію норм Податкового кодексу України в частині визначення розміру штрафних санкцій за порушення, виявлені у 2011 році, у тому числі за вчинені до 01 січня 2011 року, може застосовуватися найнижчий із тих обсягів відповідальності, що передбачені Законом України від 21 грудня 2000 року № 2181-III "Про порядок погашення зобов`язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" або Податковим кодексом України.

Відповідно до п. 123.1 ст. 123 Податкового кодексу України у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суми податкового зобов`язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або зменшення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми нарахованого податкового зобов`язання, неправомірно заявленої до повернення суми бюджетного відшкодування та/або неправомірно заявленої суми від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість; при повторному протягом 1095 днів визначені контролюючим органом суми податкового зобов`язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або зменшення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість - тягне за собою накладення на платника податків штрафу у розмірі 50 відсотків суми нарахованого податкового зобов`язання, неправомірно заявленої до повернення суми бюджетного відшкодування та/або неправомірно заявленої суми від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість.

Відповідно до п. 17.1.3 ст. 17 Закону України "Про порядок погашення зобов`язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" у разі коли контролюючий орган самостійно донараховує суму податкового зобов`язання платника податків за підставами, викладеними у підпункті "б" підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4 цього Закону, такий платник податків зобов`язаний сплатити штраф у розмірі десяти відсотків від суми недоплати (заниження суми податкового зобов`язання) за кожний з податкових періодів, установлених для такого податку, збору (обов`язкового платежу), починаючи з податкового періоду, на який припадає така недоплата, та закінчуючи податковим періодом, на який припадає отримання таким платником податків податкового повідомлення від контролюючого органу, але не більше п`ятдесяти відсотків такої суми та не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян сукупно за весь строк недоплати, незалежно від кількості податкових періодів, що минули.

Як зазначалося, податковим повідомленням-рішенням від 16.05.2011 року № позивачу було збільшено суму грошового зобов`язання на суму 77 350 грн. та застосовані штрафні (фінансові) санкції на суму 38 675 грн., тобто 50% суми нарахованого податкового зобов`язання, що є порушенням вищенаведених норм законодавства.

Відповідно до розрахунку податку на прибуток за результатами перевірки (т.1, а.с. 23) скоригований валовий дохід за 3 квартали 2010 року становить 719 598 174 грн., скориговані валові витрати за 3 квартали 2010 року - 664 905 217 грн., сума амортизаційних відрахувань - 54 383 559 грн., об`єкт оподаткування - 309 399 грн., отже позивачу збільшено суму податку в розмірі 77350 грн. З урахуванням збільшення валових витрат скоригованих даними перевірки на суму 6 483 046 грн. (витрати, пов`язані з нарахуванням та сплатою відсотків по кредитним договорам) позивач за 3 квартали 2010 року має від`ємне значення об`єкту декларування - 6 173 648 грн., отже податкове повідомлення-рішення від 16.05.2011 року №, яким позивачу збільшено грошове зобов`язання за платежем податок на прибуток є протиправним.

Оскільки висновок відповідача про порушення позивачем пп. 5.5.1 п. 5.5 ст. 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" не знайшов підтвердження під час розгляду справи, а податковим повідомленням-рішенням від 16.05.2011 року № відповідачем неправомірно застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі більшому, ніж визначені нормами Податкового кодексу України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність зазначеного податкового повідомлення-рішення.

Згідно із частинами 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Всі наведені апелянтом доводи не спростовують вірних висновків суду першої інстанції.

На підставі вищезазначеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 січня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку і строки, встановлені статтями 329, 331 КАС України.

Головуючий суддя: Коротких А.Ю.

Судді: Ганечко О.М.

Сорочко Є.О.

Повний текст постанови виготовлено 24 травня 2019 року.