Справа № 805/187/15-а
Суддя: Шипуліна Т.М.
Дата ухвалення: 2019-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

22 травня 2019 року

м. Київ

справа №805/187/15-а

касаційне провадження №К/9901/9303/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Шипуліної Т.М.,

суддів: Бившевої Л.І., Хохуляка В.В.

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу Маріупольської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Донецькій області на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 03.06.2015 (суддя Голубова Л.Б.) та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 15.07.2015 (головуючий суддя - Жаботинська С.В., судді: Васильєва І.А, Гайдар А.В.) у справі № 805/187/15-а за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Флот Донбасу» до Маріупольської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Донецькій області про скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий Флот Донбасу» звернулось до суду з адміністративним позовом до Маріупольської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Донецькій області про скасування податкових повідомлень-рішень від 17.06.2014 № , від 17.06.2014 № , від 17.06.2014 № , від 17.06.2014 № , від 17.06.2014 № .

Донецький окружний адміністративний суд постановою від 03.06.2015 позовні вимоги задовольнив.

Донецький апеляційний адміністративний суд ухвалою від 15.07.2015 залишив постанову Донецького окружного адміністративного суду від 03.06.2015 без змін.

Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій, Маріупольська об`єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Донецькій області оскаржила їх у касаційному порядку.

В касаційній скарзі відповідач просить скасувати постанову Донецького окружного адміністративного суду від 03.06.2015, ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 15.07.2015 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування своїх вимог Маріупольська об`єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Донецькій області посилається на порушення судами норм матеріального та процесуального права, а саме: підпункту 1.20.1 пункту 1.20, пункту 1.32 статті 1, пункту 5.1 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 28.12.1994 № 334/94-ВР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134, підпункту 135.5.4 пункту 135.5 статті 135, підпунктів 153.2.1, 153.2.3 пункту 153.2 статті 153, підпункту 138.10.2 пункту 138.10 статті 138, пункту 186.3 статті 186, пункту 188.1 статті 188, пункту 189.1 статті 189 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), підпункту 3.4 пункту 3 розділу V Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 25.01.2011 № 41 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на час вирішення спору в попередніх судових інстанціях).

Зокрема, наголошує на об`єктивності висновків, викладених в акті перевірки.

Переглядаючи оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ними норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідачем проведено документальну позапланову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Флот Донбасу» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2011 по 31.12.2013, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2011 по 31.12.2013, результати якої оформлено актом від 29.05.2014 № 310/05-19-22-01/32255274.

За її наслідками орган доходів і зборів дійшов висновку про порушення позивачем вимог підпункту 1.20.1 пункту 1.20, пункту 1.32 статті 1, пункту 5.1 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 28.12.1994 № 334/94-ВР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134, підпунктів 153.2.1, 153.2.3 пункту 153.2 статті 153, підпункту 135.5.4 пункту 135.5 статті 135, підпункту 138.10.2 пункту 138.10 статті 138, пункту 186.3 статті 186, пункту 188.1 статті 188, пункту 189.1 статті 189 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) з огляду на заниження валового доходу (доходів) та податкових зобов`язань з податку на додану вартість внаслідок реалізації вагонів-цистерн та критих вагонів пов`язаній особі - Приватному акціонерному товариству «Торговий дім Азовзагальмаш» за цінами, що є нижчими за звичайні.

Крім того, виявлено недотримання товариством правил підпункту 135.5.4 пункту 135.5 статті 135 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) внаслідок невключення до складу доходів заборгованості за зобов`язаннями перед Товариством з обмеженою відповідальністю «СРЗ» за договором купівлі-продажу цінних паперів від 05.11.2009 № Б69/0511/004, щодо якої минув строк позовної давності.

Також, встановлено порушення товариством пункту 1.32 статті 1, пункту 5.1 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 28.12.1994 № 334/94-ВР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14, підпункту 138.10.2 пункту 138.10 статті 138 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) з підстави неправомірного формування валових витрат (витрат) при придбанні консультаційних послуг у Публічного акціонерного товариства «УПТК» та Товариства з обмеженою відповідальністю «УК «МІГ», а також послуг з безпеки в Товариства з обмеженою відповідальністю «Безпека та право», які не пов`язані з господарською діяльністю підприємства.

Поміж іншого, відповідач дійшов висновку про недотримання Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий Флот Донбасу» вимог пункту 186.3 статті 186 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у зв`язку з невключенням до складу податкових зобов`язань у червні 2011 року сум податку на додану вартість, сплачених у ціні юридичних (адвокатських) послуг, пов`язаних з арбітражним розглядом, які отримані від нерезидента, в загальній сумі 281369,00 грн.

На підставі зазначеного акта перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення: від 17.06.2014 № , згідно з яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 281369,00 грн. за основним платежем та 1,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями; від 17.06.2014 № , згідно з яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток у розмірі 437955,00 грн. за основним платежем та 31995,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями; від 17.06.2014 № , згідно з яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 1536110,00 грн. за основним платежем та 384028,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями; від 17.06.2014 № , згідно з яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток у розмірі 1612916,00 грн. за основним платежем та 403229,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями; від 17.06.2014 № , згідно з яким зменшено суму від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 238627,00 грн.

Згідно з підпунктом 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 28.12.1994 № 334/94-ВР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) доход, отриманий платником податку від продажу товарів (робіт, послуг) пов`язаним особам, визначається виходячи із договірних цін, але не менших за звичайні ціни на такі товари (роботи, послуги), що діяли на дату такого продажу.

Подібне за правовим регулюванням положення закріплене й у підпункті 153.2.1 пункту 153.2 статті 153 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), відповідно до якого дохід, отриманий платником податку від продажу товарів (виконання робіт, надання послуг) пов`язаним особам, визначається відповідно до договірних цін, але не менших від звичайних цін на такі товари, роботи, послуги, що діяли на дату такого продажу, у разі, якщо договірна ціна на такі товари (роботи, послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (роботи, послуги).

За правилами пункту 188.1 статті 188 цього Кодексу база оподаткування податком на додану вартість операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, але не нижче звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками-суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів), а також збору на обов`язкове державне пенсійне страхування на вартість послуг стільникового рухомого зв`язку).

Підпунктом 14.1.71 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що звичайною ціною є ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Якщо не доведено зворотне, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню ринкових цін.

До 01.01.2013 (пункт 8 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин)) порядок визначення звичайних цін регулювався за правилами пункту 1.20 статті 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 28.12.1994 № 334/94-ВР.

Так, згідно з підпунктом 1.20.1 пункту 1.20 статті 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 28.12.1994 № 334/94-ВР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) якщо цим пунктом не встановлено інше, звичайною вважається ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору. Якщо не доведене зворотне, вважається, що така ціна відповідає рівню справедливих ринкових цін.

Справедлива ринкова ціна - це ціна, за якою товари (роботи, послуги) передаються іншому власнику за умови, що продавець бажає передати такі товари (роботи, послуги), а покупець бажає їх отримати за відсутності будь-якого примусу, обидві сторони є взаємно незалежними юридично та фактично, володіють достатньою інформацією про такі товари (роботи, послуги), а також ціни, які склалися на ринку ідентичних (а за їх відсутності - однорідних) товарів (робіт, послуг).

Відповідно до підпункту 1.20.8 пункту 1.20 статті 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 28.12.1994 № 334/94-ВР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) обов`язок доведення того, що ціна договору не відповідає рівню звичайної ціни у випадках, визначених цим Законом, покладається на податковий орган у встановленому порядку. При проведенні перевірки платника податку податковий орган має право надати запит, а платник податку зобов`язаний обґрунтувати рівень договірних цін.

Таким чином, якщо не доведене зворотне, звичайною вважається ціна, визначена сторонами договору. При цьому обов`язок доведення невідповідності ціни договору рівню звичайних цін покладається на податковий орган.

Для визначення звичайної ціни використовується інформація про укладені на момент продажу такого товару (роботи, послуги) договори з ідентичними (однорідними) товарами (роботами, послугами) у співставних умовах. Однак, при цьому необхідно враховувати, чи є умови таких договорів співставними, важливе значення також мають і властивості товарів, які є предметом купівлі-продажу.

У справі, що розглядається, судами встановлено, що позивачем реалізовано Приватному акціонерному товариству «Торговий дім Азовзагальмаш», який є резидентом України, вагони-цистерни за договором від 26.09.2011 № 112ТД (з урахуванням додаткової угоди від 11.10.2012 № 2) на суму 44419500,00 грн., а також криті вагони за договором від 29.07.2011 № 93ТД (з урахуванням додаткової угоди від 11.10.2012 № 2) на суму 19260000,00 грн.

Орган доходів і зборів, у свою чергу, обґрунтовуючи свою правову позицію щодо невідповідності зазначених цін рівню звичайних, посилався на інформацію, розміщену на сайті www.pg-online.ru.

Утім, судовими інстанціями з`ясовано, що вказаний сайт є інформаційним ресурсом Російської Федерації, зокрема, Російської залізниці, а відтак містить інформацію щодо рівня цін на вагони, яка сформувалась у підприємства «Російська Залізниця» на території Російської Федерації, та не може бути використана відповідачем для визначення рівня цін та порядку їх формування при реалізації вагонів резидентами України на території України.

Наведене підтверджується й висновком судово-економічної експертизи від 15.05.2015 № 404/24, в якому вказано, що за результатами зіставлення даних документів, наданих Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий Флот Донбасу», з даними, наведеними в акті перевірки від 29.05.2014 № 310/05-19-22-01/32255274, неможливо встановити та дійти висновку про те, що ціни товарно-матеріальних цінностей, які порівнювались контролюючим органом з метою визначення рівня звичайних цін, є ідентичними та/або однорідними.

Надаючи оцінку об`єктивності встановленого за наслідками контрольного заходу порушення позивачем вимог підпункту 135.5.4 пункту 135.5 статті 135 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) внаслідок невключення до складу доходів заборгованості за зобов`язаннями перед Товариством з обмеженою відповідальністю «СРЗ», за якою минув строк позовної давності, суди виходили з того, що за правилами пункту 135.1 статті 135 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) доходи, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, включаються до доходів звітного періоду за датою, визначеною відповідно до статті 137, на підставі документів, зазначених у пункті 135.2 цієї статті, та складаються з: доходу від операційної діяльності, який визначається відповідно до пункту 135.4 цієї статті; інших доходів, які визначаються відповідно до пункту 135.5 цієї статті, за винятком доходів, визначених у пункті 135.3 цієї статті та у статті 136 цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 135.5.4 пункту 135.5 статті 135 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) інші доходи включають, зокрема, вартість товарів, робіт, послуг, безоплатно отриманих платником податку у звітному періоді, визначена на рівні не нижче звичайної ціни, суми безповоротної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному податковому періоді, безнадійної кредиторської заборгованості, крім випадків, коли операції з надання/отримання безповоротної фінансової допомоги проводяться між платником податку та його відокремленими підрозділами, які не мають статусу юридичної особи.

Підпунктом «а» підпункту 14.1.11 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що безнадійною заборгованістю є, зокрема, заборгованість за зобов`язаннями, щодо яких минув строк позовної давності.

За правилами статті 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

В свою чергу, відповідно до частин першої, третьої статті 264 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

У спірній ситуації судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу цінних паперів від 05.11.2009 № Б69/0511/004, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Перша Брокерська Компанія (повірений), Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий Флот Донбасу» (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «СРЗ» (продавець), продавець зобов`язався передати у власність покупця, а покупець зобов`язався прийняти та оплатити прості векселі на загальну суму 11300000,00 грн.

Пунктом 2.2 вказаного правочину передбачено, що повний розрахунок між продавцем та покупцем повинен бути здійснений протягом одного року з дати передачі векселів, вказаних у пункті 1.1 договору. Цей договір набуває чинності з дати його підписання сторонами та діє до моменту повного виконання сторонами своїх зобов`язань за ним (пункт 7.1).

Додатковою угодою до вказаного договору від 01.10.2010 пункт 2.2 викладено у новій редакції, відповідно до якої повний розрахунок між продавцем та покупцем повинен бути здійснений протягом двох років з дати передачі векселів, вказаних у пункті 1.1.

Таким чином, шляхом укладання 01.10.2010 додаткової угоди до договору від 05.11.2009 № 69/0511/004 позивач вчинив дії, які свідчать про визнання боргу, а тому перебіг позовної давності за зобов`язанням зі сплати Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий Флот Донбасу» вартості придбаних векселів перервався датою підписання додаткової угоди - 01.10.2010 та почався заново.

Відтак, строк позовної давності щодо сплати позивачем вартості отриманих за договором від 05.11.2009 № Б69/0511/004 векселів на суму 195556,10 грн. у четвертому кварталі 2012 року не минув, а в подальшому, як встановлено судами, заборгованість за договором від 05.11.2009 № Б69/0511/004 повністю погашена товариством згідно з платіжними дорученнями від 12.09.2014 № 946 та від 17.09.2014 № 959.

При вирішенні питання про порушення Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий Флот Донбасу» правил пункту 1.32 статті 1, пункту 5.1 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 28.12.1994 № 334/94-ВР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14, підпункту 138.10.2 пункту 138.10 статті 138 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) внаслідок безпідставного включення до складу валових витрат (витрат) вартості консультаційних послуг та послуг з безпеки, які не пов`язані з господарською діяльністю товариства, слід виходити з такого.

За правилами підпункту 5.2.1 пункту 5.2 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 28.12.1994 № 334/94-ВР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв`язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Підпунктом 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 28.12.1994 № 334/94-ВР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Подібні за правовим регулюванням норми закріплено й у пункті 138.2 статті 138, підпункті 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-XIV (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-XIV (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Таким чином, валові витрати (витрати) для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток мають бути фактично здійснені та підтверджені належним чином оформленими первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податку.

При цьому всі витрати мають бути здійснені в межах господарської діяльності такого платника.

Тобто, витрати на придбання послуг (робіт), понесені без мети їх використання в господарській діяльності, або придбання таких активів поза межами господарської діяльності платника, не дають йому права на формування валових витрат (витрат).

За змістом пункту 1.32 статті 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 28.12.1994 № 334/94-ВР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) господарська діяльність - це будь-яка діяльність особи, направлена на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, у разі коли безпосередня участь такої особи в організації такої діяльності є регулярною, постійною та суттєвою. Під безпосередньою участю слід розуміти зазначену діяльність особи через свої постійні представництва, філіали, відділення, інші відокремлені підрозділи, а також через довірену особу, агента або будь-яку іншу особу, яка діє від імені та на користь першої особи.

Підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що господарською діяльністю є діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Застосовуючи зазначені правила оподаткування, суди встановили, що розглядувані операції є реальними та підтверджуються долученими Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий Флот Донбасу» до матеріалів справи належним чином оформленими копіями документів, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку та які містять достатні дані про зміст господарських операцій та їх учасників, підтверджують фактичність здійснення таких операцій.

Маріупольською об`єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Донецькій області, в свою чергу, під час здійснення контрольного заходу не встановлено наявність правових відносин позивача з платниками, які мають ознаки фіктивності, не зареєстровані як суб`єкти господарської діяльності, установчі документи яких визнано недійсними в судовому порядку тощо, а також не конкретизовано, в чому саме полягає непов`язаність придбаних товариством консультаційних послуг та послуг з безпеки з його господарською діяльністю.

Щодо операцій з придбання позивачем юридичних послуг, пов`язаних з арбітражним розглядом, у нерезидента, то відповідно до підпункту «б» пункту 185.1 статті 185 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) об`єктом оподаткування є операції платників податку з постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.

Згідно з підпунктом «в» пункту 186.3 статті 186 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) місцем постачання зазначених у цьому пункті послуг вважається місце, в якому отримувач послуг зареєстрований як суб`єкт господарювання або - у разі відсутності такого місця - місце постійного чи переважного його проживання. До таких послуг належать, зокрема, консультаційні, інжинірингові, інженерні, юридичні (у тому числі адвокатські), бухгалтерські, аудиторські, актуарні, а також послуги з розроблення, постачання та тестування програмного забезпечення, з оброблення даних та надання консультацій з питань інформатизації, надання інформації та інших послуг у сфері інформатизації, у тому числі з використанням комп`ютерних систем.

Водночас за правилами підпункту 196.1.10 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу не є об`єктом оподаткування податком на додану вартість операції з оплати третейського збору та відшкодування інших витрат, пов`язаних з вирішенням спору третейським судом відповідно до закону.

Судами з`ясовано, що підставою для збільшення позивачу суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість на 281369,00 грн. за цим епізодом послугувало невключення товариством до складу податкових зобов`язань з податку на додану вартість за червень 2011 року юридичних (адвокатських) послуг, отриманих від нерезидента, пов`язаних з арбітражним розглядом, за наслідками чого прийнято арбітражні рішення Міжрегіонального арбітражного суду від 10.06.2011 у справі № 45/2011ВТ та від 10.06.2011 у справі № 46/2011ВТ.

Водночас судовими інстанціями встановлено, що за результатами розгляду цих справ з позивача стягнуто 102,12 та 74,32 доларів США відшкодування витрат нерезидента - Компанії «Пенсіло Інвест енд Трейд Лімітед» на оплату послуг юридичного представництва, що виникли у зв`язку з арбітражним розглядом, а також 11060,50 та 10793,20 доларів США відшкодування арбітражного збору відповідно.

Відтак, зазначені суми є витратами нерезидента - Компанії «Пенсіло Інвест енд Трейд Лімітед», які покладені зазначеними вище арбітражними рішеннями на позивача, а не витратами Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Флот Донбасу» у зв`язку з отриманням ним юридичних послуг від нерезидента, як помилково вважає відповідач.

З огляду на викладене та враховуючи, що за правилами частини другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази, а суди попередніх інстанцій не допустили порушення норм процесуального права, які б могли вплинути на встановлення дійсних обставин справи, та правильно застосували норми матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги Маріупольської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Донецькій області без задоволення, а оскаржених судових рішень - без змін.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Маріупольської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Донецькій області залишити без задоволення.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 03.06.2015 та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 15.07.2015 у справі № 805/187/15-а залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду: Т.М. Шипуліна

Л.І. Бившева

В.В. Хохуляк