Справа № 500/1139/19
Суддя: Хрущ Вікторія Леонідівна
Дата ухвалення: 2019-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

Справа № 500/1139/19

21 травня 2019 рокум. Тернопіль
Суддя Тернопільського окружного адміністративного суду Хрущ В.Л., розглянувши позовну заяву та додані до неї матеріали ОСОБА_1 , в особі: представника - адвоката Волинця Сергія Анастасовича, до Чортківського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області про визнання протиправною відмови у внесені змін до актового запису цивільного стану та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить визнати протиправним рішення Чортківського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, оформлене висновком №129/14-05.6-04 від 20.11.2018 року, щодо відмови у внесені змін до актового запису цивільного стану та зобов`язати Чортківський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області внести зміни до актового запису про шлюб №23 від 09.08.1969 року, складеному Білобожницькою сільською радою Чортківського району Тернопільської області, а саме: в графі власне ім`я, по батькові нареченого змінити з " ОСОБА_1 " на " ОСОБА_1 ".

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

Згідно з положеннями статті 9 Конституції України, статті 17, частини 5 статті 19 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно із пунктом 3.2 Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвідомчості справ, пов`язаних із соціальними виплатами" від 09.09.2010 року № 19-рп/2010, головними критеріями судової спеціалізації визнається предмет спірних правовідносин і властива для його розгляду процедура.

Відповідно до пункту 3.2 Рішення Конституційного Суду України у справі щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів", Кримінально-процесуального кодексу України, Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України (щодо принципу інстанційності в системі судів загальної юрисдикції) від 12.07.2011 року №9-рп/2011 принцип спеціалізації полягає у створенні відповідних спеціалізованих судів для здійснення цивільного, кримінального, адміністративного, господарського судочинства.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право, яке має існувати на час звернення до суду, а, по-друге, суб`єктний склад такого спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У пунктах 1-3, 7 частини 1 статті 4 КАС України наведено визначення термінів, вжитих у цьому Кодексі, згідно з якими:

- адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір;

- публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи;

- адміністративний суд - суд, до компетенції якого цим Кодексом віднесено розгляд і вирішення адміністративних справ;

- суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Статтею 5 КАС України гарантовано, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Пунктом 1 частини 1 статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до частини 3 статті 19 КАС України адміністративні суди не розглядають позовні вимоги, які є похідними від вимог у приватно-правовому спорі і заявлені разом з ними, якщо цей спір підлягає розгляду в порядку іншого, ніж адміністративне, судочинства і знаходиться на розгляді відповідного суду.

Із змісту наведених вище правових норм видно, що при розгляді адміністративної справи обов`язковою повинна бути наявність публічно-правового спору між конкретним позивачем та конкретним відповідачем, з метою судового захисту прав, свобод чи інтересів такого позивача від порушень з боку такого відповідача як суб`єкта владних повноважень при здійсненні ним владних управлінських функцій.

Суттю адміністративного судочинства є судовий контроль за діяльністю суб`єктів владних повноважень у сфері дотримання прав та свобод громадян та юридичних осіб за допомогою процесуального закону.

Однією з визначальних особливостей КАС є те, що позивачем в адміністративній справі може бути фізична чи юридична особа, чиї права, свободи чи інтереси вони вважають порушеними, а відповідачем - суб`єкт владних повноважень.

При цьому, юрисдикція адміністративних судів поширюється не на всі публічно-правові спори, а лише на ті спори, які виникають у результаті здійснення суб`єктом владних повноважень управлінських функцій і для яких законом не встановлений інший порядок судового вирішення.

При визначенні юрисдикції справи, необхідно виходити з характеру спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, суб`єктного складу сторін, предмету спірних правовідносин. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Участь суб`єкта владних повноважень, дійсно, є обов`язковою ознакою класифікації спору як публічно-правового.

Однак, не кожен спір за участю суб`єкта владних повноважень є публічно-правовим.

Натомість, визначальною ознакою приватноправових відносин є наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника.

Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу (майнового чи немайнового) конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Суд також зазначає, що завданням цивільного судочинства, відповідно до статті 2 ЦПК України, є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

В той же час, відповідно до абзацу 1 частини 1 статті 19 Цивільно процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відтак, вирішуючи питання про юрисдикцію даного спору, необхідно з`ясувати, зокрема, характер спірних правовідносин, а також суть права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа.

Як видно із позовної заяви та долучених до неї документів, - спірні правовідносини пов`язані з відмовою відповідача внести зміни до актового запису про шлюб позивача через суперечність наявних у позивача документів, у яких не однаково зазначено його по батькові.

Згідно з положеннями частини першої статті 49 Цивільного кодексу України актами цивільного стану є події та дії, які нерозривно пов`язані з фізичною особою і започатковують, змінюють, доповнюють або припиняють її можливість бути суб`єктом цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частини другої 49 ЦК України - актом цивільного стану є, зокрема, шлюб.

Аналогічні за змістом приписи закріплені у статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану" № 2398-VI від 01.07.2010 року (далі - Закон №2398-VI).

Частиною першою статті 9 Закону №2398-VI встановлено, що державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи й офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті.

При цьому у відповідності до частини першої статті 22 Закону №2398-VI внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав. За наслідками перевірки зібраних документів орган державної реєстрації актів цивільного стану складає обґрунтований висновок про внесення змін до актового запису цивільного стану або про відмову в цьому. У разі відмови у внесенні змін до актового запису цивільного стану у висновку вказуються причини відмови та зазначається про можливість її оскарження в судовому порядку.

Порядок внесення змін до актових записів цивільного стану також регулюють Правила внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджені Наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 року № 96/5 (далі - Правила №96/5).

Згідно з пунктом 1.1 розділу І Правил №96/5 - внесення змін до актових записів цивільного стану, які складено органами державної реєстрації актів цивільного стану України, проводиться районними, районними у містах, міськими (міст обласного значення), міськрайонними, міжрайонними відділами державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у випадках, передбачених чинним законодавством. У разі відмови у внесенні змін до актових записів цивільного стану у висновку відділу державної реєстрації актів цивільного стану вказуються причини відмови та зазначається про можливість оскарження його у судовому порядку.

Цей перелік не є вичерпним, оскільки суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом, у визначених законом випадках.

Відповідно до підпункту 2.13.1 пункту 2.13 Правил №96/5 підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є, зокрема, рішення суду про встановлення неправильності в актовому записі цивільного стану.

Вирішуючи питання про юрисдикцію спору, суд зазначає, що у справах про оскарження відмови внести за заявою особи зміни до актового запису цивільного стану суд за правилами адміністративного судочинства вивчає наявність чи відсутність достатніх підстав для прийняття відповідного рішення, зокрема, перевіряє чи відповідні рішення прийняті на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також, чи прийняті вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення. Завдання адміністративного суду у таких справах полягає, насамперед, у перевірці додержання процедури розгляду та прийняття органом реєстрації актів цивільного стану відповідного рішення.

Адміністративний суд, розглядаючи такі справи, не вправі вийти за межі їх публічно-правових аспектів і встановлювати юридичні факти, що мають значення для внесення змін до актових записів цивільного стану.

Поряд з цим, наведений у частині другій статті 16 ЦК України перелік способів захисту цивільних прав та інтересів - не є вичерпним, так само, як у відповідності до частини третьої статті 270 ЦК України - не є вичерпним і перелік особистих немайнових прав, які встановлені Конституцією України, ЦК України та іншим законом.

У позовній заяві позивач, фактично, просить суд про захист права на забезпечення органом державної влади особистого немайнового права (частина перша статті 273 ЦК України) - шляхом зміни по батькові нареченого в актовому записі цивільного стану про шлюб та зобов`язати відповідача внести до нього зміни з огляду на наявність на це у нього права, посилаючись на автентичність російського значення визначення по батькові " ОСОБА_1 " українському " ОСОБА_1 ".

Однак, в даному випадку, суд звертає увагу на те, що на підставу необхідності внесення змін до актового запису про шлюб, - позивач посилається на видане йому повторно 29.09.2005 року відділом РАЦС Чортківського РУЮ Тернопільської області свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 , в якому у відомостях про нареченого його по батькові зазначено як " ОСОБА_1 ".

Поряд з цим, відповідно до Витягу (повного) з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб №7 від 08.05.2019 року, - в даних щодо визначення повного імені нареченого, з яким нареченою укладено шлюб, зазначено: " ОСОБА_1 ".

Водночас, згідно з відомостями, які містяться у цьому ж Витязі, долучена позивачем копія свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 свідчить про те, що воно було видане повторно 29.09.2005 року, в той час, як актовий запис про шлюб №23, до якого позивач просить внести зміни шляхом зміни його по батькові з " ОСОБА_1 " на " ОСОБА_1 ", складений Білобожницькою сільською радою Чортківського району Тернопільської області - 09.08.1969 року.

Окрім того, вищезазначений Витяг містить також відомості і про видачу повторного свідоцтва від 24.07.2018 року серії НОМЕР_2 , якого до матеріалів позовної заяви позивачем- не долучено.

Відомостей про внесення змін до актового запису №23 від 09.08.1969 року вказаний Витяг - не містить.

Як видно із наявних матеріалів, - спірні правовідносини пов`язані в першу чергу з бажанням позивача внести зміни до актового запису за відсутності достатніх відповідних первинних документів.

Відтак, об`єктом перевірки судом у даній справі є, в першу чергу, встановлення обставин, що підтверджують або спростовують факт вірного зазначення по батькові позивача у свідоцтві про шлюб, і, вже залежно від встановлених обставин (наявності чи відсутності факту необхідності визначення по батькові позивача як "ОСОБА_1") - вирішення питання про неправильність відповідного актового запису в частині зазначення по батькові позивача, та зобов`язання відповідача внести зміни до цього запису.

Тобто, даний спір виник щодо необхідності встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Суд звертає увагу на те, що, окрім вимоги про зобов`язання відповідача внести зміни до актового запису, позовна заява містить вимогу про визнання протиправним рішення Чортківського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, оформлене висновком №129/14-05.6-04 від 20.11.2018 року, щодо відмови у внесені змін до актового запису цивільного стану.

В той же час, незважаючи на вищезазначене формулювання позовних вимог, - позивач насправді не порушує питань, які підлягають розгляду адміністративним судом, а саме: питання надання оцінки правомірності дій відповідача через будь-яке недотримання ним процедури розгляду звернення позивача про внесення змін до актового запису про шлюб № 23 від 09.08.1969 року чи неправильності зробленого ним висновку за наслідками розгляду заяви.

Так, позивач зазначає, що він не погоджується з думкою відповідача про неможливість внесення змін до актового запису про шлюб позивача щодо зміни по батькові нареченого, оскільки в ряді документів, що посвідчують особу, які видані компетентними органами, містяться визначення по батькові позивача як « ОСОБА_1 »: пенсійному посвідченні серії НОМЕР_3 від 15.03.2005 року, військовому квитку серії НОМЕР_4 від 17.09.1963 року, виданому 15.06.1974 року Одеським навчально-курсовим комбінатом обласного об`єднання «Сільгосптехніка» свідоцтві №00624, трудовій книжці позивача (без серії та номера) від 09.02.1967 року.

Суд звертає увагу на те, що висновок про внесення змін до актового запису цивільного стану №129/14-05.6-04 від 20.11.2018 року містить перелік документів, зібраних позивачем як заявником та відділом, і в даному переліку - відсутні вищезазначені документи, на які позивач посилається лише у позовній заяві.

Натомість, фактично, посилаючись на розбіжності даних, що містяться в свідоцтвах та актових записах про шлюб позивача, та в поданих лише до суду документах, - позивач вважає, що, враховуючи подані ним до суду документи та наведені ним положення чинного законодавства, - суд має підстави дійти до висновку що для захисту прав, свобод та інтересів позивача слід визнати протиправним рішення відповідача.

Усе вищезазначене підтверджує той факт, що незважаючи на формулювання позовних вимог щодо визнання протиправним рішення відповідача, - позивач звернувся до суду для захисту права на забезпечення органом державної влади особистого немайнового права (частина перша статті 273 ЦК України) - на відображення інформації щодо визначення його (нареченого) по батькові в актовому записі про шлюб.

Відтак, з позовної заяви вбачається, що спірні правовідносини стосуються саме немайнового права позивача, і предметом спірних правовідносин, по суті, є - питання наявності чи відсутності підстав для визнання наявності помилки у актовому записі, який посвідчує відповідний факт - актовому записі про шлюб позивача, складеному 09.08.1963 року, та необхідності внесення у зв`язку з цим зміни до нього.

Вимоги ж щодо визнання протиправним рішення та зобов`язання Чортківського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області внести такі зміни, без наведення обов`язкових питань, які підлягають розгляду адміністративним судом, щодо надання оцінки правомірності дій відповідача через недотримання ним процедури розгляду звернення позивача про внесення змін до актового запису чи неправильності зробленого відповідачем висновку за наслідками розгляду заяви на підставі документів, які для розгляду такої заяви не подавались, - є похідними.

Згідно з частиною другою статті 2 КАС України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до частини першої статті 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 1 ЦПК України встановлено, що захист порушених прав фізичних осіб є завданням цивільного судочинства, та справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, розглядаються в порядку цивільного судочинства (ч. 1 ст. 15 ЦПК України).

Статтею 234 ЦПК України передбачено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з пунктом 5 частини 2 статті 234 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Пунктом 6 частини 1 статті 256 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

При цьому, частиною 2 наведеної статті 256 ЦПК України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

За таких обставин, позовні вимоги позивача про визнання протиправним рішення Чортківського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, оформлене висновком №129/14-05.6-04 від 20.11.2018 року, щодо відмови у внесені змін до актового запису цивільного стану та зобов`язання Чортківського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області внести зміни до актового запису про шлюб №23 від 09.08.1969 року, складеного Білобожницькою сільською радою Чортківського району Тернопільської області, а саме: в графі ім`я, по батькові нареченого змінити з " ОСОБА_1 " на " ОСОБА_1 ", - є вимогами про встановлення юридичних фактів, що породжують юридичні наслідки, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих прав громадян (в даному випадку, наявність чи відсутність підстав для зобов`язання внести зміни до актового запису про народження).

Таким чином, дані вимоги підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства згідно правил підсудності, визначених ЦПК України, що виключає можливість вирішення даного спору в порядку адміністративного судочинства.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 425/2737/17 (провадження №14-408цс18).

Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи все вищевикладене, та позицію Верховного Суду, яка є обов`язковою для врахування судом, - суд вважає, що у сторін не існує публічно-правового спору стосовно внесення змін до актового запису про шлюб в частині відомостей про по батькові позивача. Тому, даний спір, хоча й зумовлений владними функціями відповідача як суб`єкта владних повноважень, - однак має за мету захист приватного цивільного права, що виключає можливість його розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Відтак, суд приходить до висновку, що належним способом реалізації прав позивача на внесення змін до актового запису цивільного стану - є необхідність звернення до суду в порядку цивільного судочинства щодо встановлення факту, що має юридичне значення, і саме за наслідком розгляду даного питання, залежно від встановлених обставин, що підтвердять або спростують доводи про помилковість в записі по батькові позивача, може бути встановлення неправильності в актовому записі цивільного стану та постановлення судом відповідного рішення, яке в силу вимог пункту 2.13 Правил №96/5 - є безпосередньою підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану.

Одночасно, суд зазначає, що відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини в п.24 рішення від 20.07.2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «судом, встановленим законом» у п.1 ст.6 Конвенції передбачає всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (рішення у цій же справі «Сокуренко і Стригун проти України») суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка гарантує право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, визначених статтею 19 цього Кодексу, у відповідності до положень статті 319 та 354 КАС України є обов`язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів апеляційної чи касаційної скарги.

Аналогічна правова позиція щодо неможливості розгляду в порядку адміністративного судочинства спорів, які підлягають розгляду в межах цивільного судочинства, та містять позовні вимоги до суб`єкта владних повноважень, які є похідними від вимог у приватно-правовому спорі і заявлені разом з ними, - викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі №337/2535/2017 (провадження №14-130цс18) та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: від 26.03.2019 року у справі №820/5198/16 (провадження №К/9901/33649/18), від 26.04.2019 року у справі №818/3074/15 (провадження №К/9901/12032/18).

Вищенаведені норми законодавства і фактичні обставини існуючого спору, встановлені під час вирішення питання про можливість відкриття провадження у справі за даним позовом, - не дають суду можливості вирішувати даний спір в порядку адміністративного судочинства, і беззаперечно, враховуючи статтю 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, покладають на суд обов`язок роз`яснити позивачу, - з метою уникнення недопущення порушення його ж прав на доступ до правосуддя та розгляд спору повноважним судом, - право на належний та реальний спосіб захисту його прав в порядку, визначеному законом.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Таким чином, з урахуванням вищезазначеного суд приходить до висновку про необхідність відмови у відкритті провадження у даній справі, та роз`яснює позивачу, що заявлені позовні вимоги належить розглядати в порядку цивільного судочинства.

Керуючись статтями 170, 241, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя, -

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкриті провадження в адміністративній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Чортківського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області про визнання протиправною відмову у внесені змін до актового запису цивільного стану та зобов`язання вчинити певні дії.

2. Роз`яснити позивачу, що відмова у відкритті провадження унеможливлює повторне звернення з такими самими позовними вимогами до адміністративного суду .

3. Роз`яснити позивачу право звернутися з заявленими вимогами в порядку окремого провадження в межах цивільного судочинства.

4. Роз`яснити позивачу право на подання на підставі даної ухвали клопотання про повернення сплаченої суми судового збору.

5. Копію ухвали про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі надіслати особі, яка подала позовну заяву, разом із позовною заявою та доданими до неї матеріалами.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя Хрущ В.Л.

Копія вірна:

Суддя Хрущ В.Л.