Справа № 120/1338/19-а
Суддя: Слободонюк Михайло Васильович
Дата ухвалення: 2019-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

21 травня 2019 р. Справа № 120/1338/19-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Слободонюка М.В.,

за участю:

секретаря судового засідання: Кулика В.В.

представника позивача: адвоката Герасимчука С.П.

представника відповідача: Заїки О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом громадянина Йорданії ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся громадянин Йорданії ОСОБА_1 (далі - позивач) з адміністративним позовом до Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області (далі - УДМСУ у Вінницькій області, відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання № НОМЕР_1 від 29.03.2019 року.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що позивачу була видана посвідка на тимчасове проживання в Україні НОМЕР_1 терміном дії до 01.08.2021. Однак, відповідач прийняв рішення про скасування вказаної посвідки на підставі підпункту 4 пункту 63 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 № 322, у зв`язку з вчиненням ним адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП. Позивач вважає рішення УДМСУ у Вінницькій області протиправним і таким, що не відповідає принципам забезпечення національної безпеки та пріоритетам національних інтересів України, закріпленим Законом України "Про основи національної безпеки України", а застосований до нього захід є неспіврозмірний із реальними і потенційними загрозами, що виходили із суті адміністративного правопорушення. Крім того, позивач вважає, що прийняте рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання з урахуванням подання Управління боротьби зі злочинами пов`язаними з торгівлею людьми ГУНП у Вінницькій області (далі - УБЗПТЛ ГУ НП у Вінницькій області) від 22.03.2019 року є також необґрунтованим, оскільки останнє не має права здійснювати контроль за виконанням судових рішень у справах щодо притягнення осіб до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 22.04.2019 року відкрито провадження та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням сторін. Іншою ухвалою цього ж суду від 22.04.2019 року відмовлено у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову.

У наданому суду відзиві на позовну заяву (вх. № 23744) від 03.05.2019 року, відповідач заперечує щодо задоволення даного адміністративного позову. Зокрема зазначає, що рішення від 29.03.2019 року про скасування посвідки на тимчасове проживання прийнято на підставі інформації, яка стала відомою УДМС України у Вінницькій області із подання УБЗПТЛ ГУНП у Вінницькій області про те, що в ході проведення цільових профілактичних заходів з нагляду та контролю за виконанням законодавства в міграційній сфері під умовною назвою "Мігрант" було встановлено, що громадянин Йорданій ОСОБА_1 , 08.01.2019 року скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, за що судом був притягнутий до адміністративної відповідальності. Відповідач зазначає, що згідно інформаційно-пошукової системи "АРМОР" було з`ясовано, що ОСОБА_1 08.01.2019 року також був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП. Вищенаведене вказує на те, що позивач є суспільно небезпечною особою та злісно порушує законодавство України, а особливо громадський порядок шляхом неодноразового порушення Правил дорожнього руху, що може призвести до негативних наслідків, які ставлять під загрозу життя та здоров`я людей, приносять збитки матеріальним ресурсам суспільства.

Вказані обставини, на переконання відповідача, безпосередньо узгоджуються із вимогами пп. 4 п. 63 Порядку № 322 від 25.04.2018 року, у зв`язку з чим були всі підстави для прийняття рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання № НОМЕР_1 .

Поряд із цим відповідач також зауважив, що при направлені копії оскаржуваного рішення позивачу у супровідному листі була допущена технічна помилка щодо дати прийняття такого рішення, а саме замість "29.03.2019 року" помилково зазначено "27.03.2019 року". Аргументуючи послідовний порядок вчинення вищезазначених дій, відповідач вказує, що рішення приймається на підставі висновку про вилучення та скасування посвідки, який був затверджений 29.03.2019 року та в якому описуються всі обставини та підстави для скасування посвідки, а отже таке рішення і датується одночасно із затвердженням висновку, тобто 29.03.2019 року. За таких обставин відповідач вважає, що підстав для задоволення адміністративного позову не має.

21.05.2019 року за вх. № 27039 на адресу суду від відповідача надійшли додаткові пояснення до відзиву на позовну заяву стосовно стягнення з відповідача на користь позивача, за умови задоволення позову, витрат на професійну правничу допомогу.

Вважає, що у поданих позивачем документах жодним чином не обґрунтовано заявлену фахівцем у галузі права та адвокатом вартість послуг з посиланням на первинні документи, а отже, не можливо зробити висновок про обсяг наданих послуг. Саме тому останній просить у задоволенні вимоги про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000 (двадцять тисяч гривень) відмовити повністю.

У судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини які викладені в позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав, що викладені у наданому суду письмовому відзиві.

Заслухавши пояснення сторін, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином Хашимітського королівства Йорданії, який 16.10.2018 року отримав посвідку на тимчасове проживання в Україні № НОМЕР_1 терміном дії до 01.08.2021 року на період навчання у Вінницькому національному медичному університеті імені М.І.Пирогова.

22.03.2019 року до УДМС України у Вінницькій області надійшло подання Управління боротьби зі злочинами пов`язаними з торгівлею людьми ГУНП у Вінницькій області про скасування посвідки на тимчасове проживання в Україні громадянину Йорданії ОСОБА_1 . Подання мотивоване тим, що в рамках проведення профілактичних заходів під умовною назвою "Мігрант" було встановлено, що ОСОБА_1 08.01.2019 року о 14:25 год. в м. Вінниця по вул. Зодчих, 32 керував транспортним засобом марки "ВMW", н.з. НОМЕР_2 , не вибрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати рух, не дотримався дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з транспортним засобом під керуванням ОСОБА_2 , який по інерції здійснив зіткнення із транспортним засобом марки "ЗАЗ Ланос", під керуванням ОСОБА_3 , які рухались попереду, від чого автомобілі отримали механічні пошкодження. Таким чином своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 12.1, 12.3 ПДР України.

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 06.03.2019 року у справі №127/1489/19 ОСОБА_1 визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 6 місяців.

29.03.2019 року заступником начальника відділу у справах іноземців та осіб без громадянства Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області Дзируком О.В., на підставі одержаного подання від 22.03.2019 року, складено висновок про скасування та вилучення посвідки на тимчасове проживання в Україна громадянина Йорданії ОСОБА_1 , який 29.03.2019 року був затверджений заступником начальника УДМС України у Вінницькій області Кушнір В.М.

Цього ж дня заступником начальника УДМС України у Вінницькій області Кушнір В.М. на підставі підпункту 4 пункту 63 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 322 від 25.04.2018 року, винесено рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання громадянину Йорданії ОСОБА_1 № НОМЕР_1 .

Вказане рішення супровідним листом від 01.04.2019 року № 0501.5-2562/05.3-19 направлене на адресу позивача, а саме: АДРЕСА_1 .

При цьому судом з`ясовано, що дійсно оскаржуване рішення не містить дати його прийняття. В зазначеному вище супровідному листі зазначається про його прийняття 27.03.2019 року. Однак як і з усних пояснень представника відповідача, даних в судовому засіданні, так із письмового відзиву на позовну заяву судом встановлено, що оскаржуване рішення прийнято на підставі висновку про скасування посвідки, в якому відображаються усі обставини її скасування. Таке рішення у своїй типовій формі немає дати, а тому його фактичною датою є саме дата затвердження висновку - 29.03.2019 року.

У зв`язку з чим суд вважає, що предметом судового оскарження у даній справі є саме рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання 800006599, яке прийняте 29.03.2019 року.

Так, надаючи оцінку оскаржуваному рішенню суд виходить із такого.

Частиною 1 статті 26 Конституції України передбачено, що іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України.

Закон України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" від 22 вересня 2011 року № 3773-VI (далі - Закон № 3773-VI) визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України.

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 1 Закону № 3773-VI іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.

Відповідно до пункту 10 частини 1 вказаної вище статті іноземці та особи без громадянства, які тимчасово проживають в Україні, - іноземці та особи без громадянства, які отримали посвідку на тимчасове проживання, якщо інше не встановлено законом;

У відповідності до пункту 17 частини першої статті 1 Закону № 3773-VI посвідка на тимчасове проживання це документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує законні підстави для тимчасового проживання в Україні.

Згідно зі статтею 3 Закону № 3773-VI іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України. Іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Підставою для видачі посвідки на тимчасове проживання у випадку, передбаченому частиною 13 статті 4 Закону № 3773-VI (на період навчання іноземця), є заява іноземця або особи без громадянства, дійсний поліс медичного страхування, документ, що підтверджує факт навчання в Україні, та зобов`язання навчального закладу повідомити центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, про відрахування з такого закладу (ч. 13 ст. 5 Закону № 3773-VI).

Механізм оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання (далі - посвідки) іноземцям та особам без громадянства, які іммігрували в Україну на постійне проживання або прибули в Україну на тимчасове проживання передбачений Порядком оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 № 322 (далі - Порядок № 322).

Виключні підстави для скасування посвідки визначені у пункті 63 Порядку № 322.

Оскаржуване у справі рішення прийняте на підставі підпункту 4 пункту 63 згаданого Порядку, згідно якого посвідка скасовується територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, який її видав, у разі коли дії іноземця або особи без громадянства загрожують національній безпеці, громадському порядку, здоров`ю, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні.

Відповідно до пункту 64 Порядку № 322 рішення про скасування посвідки приймається керівником територіального органу/територіального підрозділу ДМС чи його заступником протягом п`яти робочих днів з дня надходження відомостей, які є підставою для її скасування.

Приписами пункту 65 Порядку № 322 передбачено, що копія рішення про скасування посвідки видається територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, який прийняв таке рішення, іноземцеві або особі без громадянства під розписку або надсилається такій особі і приймаючій стороні рекомендованим листом не пізніше ніж через п`ять робочих днів з дня його прийняття.

Як уже зазначалося судом вище громадянин Йорданії ОСОБА_1 прибув в Україну з метою навчання та документований посвідкою на тимчасове проживання № НОМЕР_1 , виданою 16.10.2018 року з терміном дії до 01.08.2021 року. При цьому, підставою для прийняття відповідачем оскаржуваного рішення послугували обставини викладені в поданні про скасування посвідки на тимчасове проживання стосовно вчинення громадянином Йорданії ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП.

Тобто суду необхідно дослідити, чи дійсно дій позивача, які пов`язані із вчиненням ним адміністративного правопорушення, є такими, що загрожують національній безпеці, громадському порядку, здоров`ю, захисту прав та інтересів інших осіб.

Надаючи оцінку обставинам справи суд у першу чергу звертає увагу на те, що постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 06.03.2019 року позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення пунктів 12.1, 13.1 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП, тобто за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів.

Зі змісту даного судового рішення слідує, що позивач допустив зіткнення з іншим транспортним засобом через необережність, не переслідуючи при цьому жодного умислу на порушення прав чи інтересів інших осіб чи заподіяння таким особам матеріальної шкоди.

В постанові суду від 06.03.2019р. містяться відомості про те, що під час дорожньо-транспортної пригоди лише автомобілі отримали механічні пошкодження. Разом із тим жодних інших даних, що скоєне позивачем правопорушення посягало на основи національної безпеки чи громадського порядку, або спричинило заподіяння шкоди здоров`ю чи захисту прав інших осіб ні оскаржуване рішення, ні висновок про скасування та вилучення посвідки від 29.03.2019 року не містять.

Ті доводи відповідача, що позивач злісно порушує законодавство України, а особливо громадський порядок, є взагалі безпідставними, позаяк суду не надано жодного доказу який би підтверджував факт притягнення позивача до будь-якої відповідальності за дії, об`єктом посягання якого є громадський порядок. Об`єктом посягання при порушенні правил дорожнього руху, що мало місце у даній справі, є суспільні відносини у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та у сфері власності, однак аж ніяк не громадський порядок.

Суд зазначає, що з огляду на норми діючого законодавства наявність подання УБЗПТЛ ГУНП у Вінницькій області не є безумовною умовою для прийняття відповідачем рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання в Україні, натомість отримана інформація може бути підставою для проведення відповідачем перевірки та збору доказів.

Із матеріалів справи слідує, що приймаючи оскаржуване рішення про скасування посвідки відповідач обмежився лише перевіркою обставин притягнення позивача до адміністративної відповідальності, використавши дані з інтегрованої інформаційно-пошукової системи МВС України "АРМОР". Зокрема, у висновку від 29.03.2019 року відповідач вказує, що громадянин Йорданії ОСОБА_1 , неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності, а саме 17.06.2018 року за ч. 2 ст. 126 КУпАП.

Проте, такі обставини вкотре не знайшли свого належного підтвердження. Із тієї інформації яку відповідач самостійно надав суду в якості додатку до відзиву на позов, а саме витягу із системи "АРМОР", слід дійти висновку, що будь-яких даних про притягнення позивача до адміністративної відповідальності 17.06.2018 року там не має.

Дійсно, має місце відмітка про накладення на позивача адміністративного стягнення 08.01.2019 року за ч. 2 ст. 126 КУпАП (керування транспортним засобом особою, яка не має права керувати таким засобом). Однак про таку обставину у висновку від 29.03.2019 року нічого не згадується, а отже вона і не могла бути додатковою підставою для прийняття оскаржуваного рішення.

Водночас, відповідно до статті 1 Закону України "Про національну безпеку України" №2469-VІІІ від 21.06.2018 громадська безпека і порядок - захищеність життєво важливих для суспільства та особи інтересів, прав і свобод людини і громадянина, забезпечення яких є пріоритетним завданням діяльності сил безпеки, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб та громадськості, які здійснюють узгоджені заходи щодо реалізації і захисту національних інтересів від впливу загроз; національна безпека України - захищеність державного суверенітету, територіальної цілісності, демократичного конституційного ладу та інших національних інтересів України від реальних та потенційних загроз.

Враховуючи встановлені під час судового розгляду справи обставини суд зазначає, що хоча допущене позивачем адміністративне правопорушення і пов`язане із порушенням правил дорожнього руху, проте не може бути кваліфіковане як дія, що загрожує національній безпеці, громадському порядку, здоров`ю, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні в розумінні норм діючого законодавства. Більше того відповідач вважаючи позивача суспільно небезпечною особою навіть не з`ясував його характеризуючих даних за місцем проживання, навчання, які в сукупності з обставинами скоєного правопорушення могли б свідчити про якусь суспільну небезпеку цієї особи. З поміж іншого суду не надано жодного доказу який би підтверджував спричинення позивачем будь-якої шкоди (майнових та/чи грошових збитків), а також того, що склад адміністративного правопорушення скоєного позивачем (ст. 124 КУпАП) виходить за рамки безпосереднього об`єкта посягання чи спричинення будь-яких тяжких наслідків внаслідок вчинення вищезгаданого правопорушення.

Отже висновок УДМС України у Вінницькій області про загрозу посягань з боку позивача на основи національної безпеки, громадського порядку, на здоров`я громадян не відповідає фактичним обставинам справи та не може базуватись на припущеннях, що ґрунтується на ймовірності існування певних фактів, не підтверджених жодними доказами.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 10.02.2010 року у справі "Серявін та інші проти України" суд вказав, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Тобто, з метою дотримання принципу верховенства права суб`єкти владних повноважень, у тому числі колегіальні, приймаючи рішення владно-управлінського характеру, мають належним чином його мотивувати. Мотивація прийняття рішення суб`єктом при здійсненні ним владних управлінських функцій має оцінюватися судом при здійсненні контролю за виконанням судових рішень.

Відповідно до пунктів 3, 6, 8 частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), розсудливо, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на посягання яких спрямоване це рішення (дія).

Приймаючи оскаржуване рішення від 29.03.2019 року відповідач не вказав тих фактичних обставин та доказів на підтвердження вчинення громадянином Йорданії ОСОБА_1 дій, які передбачені підпунктом 4 пункту 63 Порядку №322, та які могли б бути підставою для скасування посвідки на тимчасове проживання.

Суд також зазначає, що відповідачем при прийнятті спірного рішення, не дотримано одного з елементів критерію "необхідності у демократичному суспільстві", а саме - принципу пропорційності, який, в свою чергу, вимагає встановлення балансу між несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямоване оскаржуване рішення суб`єкта владних повноважень, що призвело до негативних наслідків для позивача за відсутності вини останнього.

Такого правового висновку дійшов Верховний Суд у справі №820/2262/17 (провадження №К/9901/1650/18), який викладено в постанові від 18.04.2018 року.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. А згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що рішення УДМС України у Вінницькій області від 29.03.2019 року про скасування посвідки на тимчасове проживання НОМЕР_1 громадянину Йорданії ОСОБА_1 , є протиправним, а тому наявні підстави для його скасування.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд вказує, що відповідно до частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Так, з урахуванням вказаної норми КАС України на користь позивача належить стягнути 768,40 грн. судових витрат, пов`язаних із оплатою судового збору.

Окрім того судом встановлено, що по справі наявні також і витрати позивача на професійну правничу допомогу адвоката.

Відповідно до частини 3 статті 143 КАС України якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Представником позивача у судовому засіданні було заявлено клопотання про надання часу для підготовки та подання відповідних документів щодо детального опису витрат на правничу допомогу із урахуванням судового засідання 21.05.2019 року.

З урахуванням вказаних обставин, а також виходячи із положень ч. 7 ст. 139, ч. 3 ст. 143 КАС України суд вважає, що питання про судові витрати на професійну правничу допомогу необхідно розглянути в окремому судовому засідання, яке згідно п. 4 ч. 6 ст. 246 КАС України необхідно призначити.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Управління Держаної міграційної служби України у Вінницькій області від 29.03.2019 року про скасування посвідки на тимчасове проживання НОМЕР_1 громадянину Йорданії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , терміном дії до 01.08.2021 року.

Стягнути на користь громадянина Йорданії ОСОБА_1 понесені витрати зі сплати судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області в сумі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім грн. 40 коп.).

Призначити судове засідання для вирішення питання про судові витрати на правничу допомогу на 31.05.2019 року на 12:00 год.

Встановити позивачу строк протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду на подання доказів щодо розміру понесених судових витрат.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: громадянина Йорданії ОСОБА_1 (посвідка на тимчасове проживання НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ).

Відповідач: Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області (, місцезнаходження юридичної особи: вул. Театральна, 10, м. Вінниця, 21050).

Рішення у повному обсязі виготовлене 27.05.2019

Суддя Слободонюк Михайло Васильович