Справа № 520/10876/18
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2019-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2019 р.Справа № 520/10876/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Подобайло З.Г.,

Суддів: Бартош Н.С. , Григорова А.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.12.2018 року, головуючий суддя І інстанції: Мороко А.С., м. Харків, повний текст складено 28.12.18 року по справі № 520/10876/18

за позовом ОСОБА_1

до Шевченківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова

про визнання відмови протиправною, скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Шевченківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова, в якому просила суд: визнати протиправною відмову Шевченківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова у здійсненні ОСОБА_1 перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 01 січня 2018 року у розмірі 90 % заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді, з урахуванням суми матеріальної допомоги на оздоровлення, з якої був сплачений єдиний внесок на обов`язкове державне соціальне страхування, на підставі довідки Апеляційного суду Харківської області № 03-56/62 від 31 липня 2018 року; скасувати рішення Комісії з розгляду спірних питань при призначенні (перерахунку) пенсій м. Харкова, яке відбулося 17.08.2018 року, протокол № 33; зобов`язати Шевченківське об`єднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 90 % заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді - 34564 грн.17 коп., з включенням суми матеріальної допомоги на оздоровлення, з якої був сплачений єдиний внесок на обов`язкове державне соціальне страхування, на підставі довідки Апеляційного суду Харківської області № 03-56/62 від 31.07 2018 року, без обмеження граничного розміру, з 01 січня 2018 року, з урахуванням раніше виплачених сум.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 28.12.2018 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправною відмову Шевченківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова у здійсненні ОСОБА_1 перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 01 січня 2018 року у розмірі 90 % заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді на підставі довідки Апеляційного суду Харківської області № 03-56/62 від 31 липня 2018 року. Зобов`язано Шевченківське об`єднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 90 % заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді на підставі довідки Апеляційного суду Харківської області № 03-56/62 від 31.07.2018 року з 01 січня 2018 року, за виключенням сум матеріальної допомоги на оздоровлення. В задоволенні позовних вимог відмовлено.

ОСОБА_1 , не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині виключення із заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді суми матеріальної допомоги на оздоровлення, зазначеної у довідці Апеляційного суду Харківської області №03-56/62 від 31 липня 2018 року для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, подала апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуване рішення скасувати в зазначеній частині та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на те, що в оскаржуваному судовому рішенні в частині відмови у задоволенні позову взагалі відсутні мотивування щодо невизнання судом тих доказів та аргументів, якими обґрунтовані позовні вимоги. Рішення суду ухвалене з неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи, з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті. Так, позивач зауважує на те, що ст. 134 Закону № 2453-УІ (IX розділ) передбачено надання суддям щорічної оплачуваної відпустки з виплатою, крім суддівської винагороди, допомоги на оздоровлення у розмірі посадового окладу. Зазначене безумовно свідчить про те, що виплата допомоги на оздоровлення у розмірі посадового окладу передбачена спеціальним законом, яким регулюється забезпечення судді, і вона носить систематичний характер. Оскільки матеріальна допомога на оздоровлення має систематичний характер, її виплата передбачена спеціальним Законом, яким регулюється забезпечення суддів, і вона виплачується всім суддям, які використовують право на відпустку, тобто, матеріальна допомога на оздоровлення належить до інших заохочувальних і компенсаційних виплат, а відповідно входить до структури заробітної плати, а за нормами ч. 3 ст.141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07 липня 2010 року № 2453-УІ, з урахуванням норм Рішення Конституційного Суду України від 08 червня 2016 року №4-рп/2016, у відсотковому відношенні саме до заробітної плати, а не тільки до суддівської винагороди, передбачено визначення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, з допомоги на оздоровлення нараховувався та був сплачений збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, то незалежно від того, що вона не є складовою суддівської винагороди, допомога на оздоровлення повинна враховуватися при обчисленні розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. Окремо позивач звертає увагу суду на те, що за тими ж правовідносинами (щодо перерахунку щомісячного довічного грошового утримання з урахуванням 1/12 частини матеріальної допомоги на оздоровлення), за участю тих же сторін, обставини щодо необхідності врахування матеріальної допомоги на оздоровлення для обчислення щомісячного довічного грошового утримання вже досліджувались судами першої та апеляційної інстанцій. З цього приводу наявні судові рішення, які є чинними та обов`язковими до виконання - постанова Дзержинського районного суду м.Харкова від 10 липня 2017 року та ухвала Харківського апеляційного адміністративного суду від 25 вересня 2017 року у справі №638/6183/17. На підставі зазначених судових рішень відповідачем було здійснено перерахунок щомісячного довічного утримання та в період з 17.09.2016 року по жовтень 2018 року позивач отримувала щомісячне довічне утримання, яке було обчислене, виходячи із розміру заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді, з включенням суми матеріальної допомоги на оздоровлення, а тому позбавлення набутого права суперечить положенням ст. 22 Конституції України.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог, вважає його законним та обґрунтованим, з підстав, викладених в ньому, а апеляційну скаргу - необґрунтованою, у зв`язку з чим просить її залишити без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.12.2018 в зазначеній частині без змін.

Сторони по справі повідомлені належним чином про день, час та місце судового розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено при розгляді апеляційної скарги, що згідно постанови Верховної Ради України № 1514-VII від 08.09.2016 ОСОБА_1 звільнено з посади судді Апеляційного суду Харківської області, у зв`язку з поданням заяви про відставку.

З 17 вересня 2016 року позивач перебуває на обліку в Шевченківському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України м. Харкова та отримує довічне грошове утримання у розмірі 90% заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді.

У зв`язку з підвищенням прожиткового мінімуму та зміною посадового окладу працюючих суддів, ОСОБА_1 отримала довідку Апеляційного суду Харківської області № 03-56/62 від 31.07.2018 про заробітну плату для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи із прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01 січня 2018 у розмірі 1762,00 грн.

01 серпня 2018 ОСОБА_1 звернулась до відповідача із заявою про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання, виходячи із розміру заробітної плати, вказаної у довідці Апеляційного суду Харківської області № 03-56/62 від 31.07.2018, з 01 січня 2018.

Листом Шевченківського об`єднаного управлінні Пенсійного фонду України м. Харкова № 589/Ш-11 від 09.08.2018 ОСОБА_1 повідомлено, що подана позивачем заява про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання не відповідає вимогам Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 3-1 від 25.01.2008. Також, для отримання рішення про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання запропоновано звернутися до "Прозорий офіс" Шевченківського об`єднаного управлінні Пенсійного фонду України м. Харкова з метою оформлення заяви встановленого зразка.

15 серпня 2018 позивачем у громадській приймальні "Прозорий офіс" Шевченківського об`єднаного управлінні Пенсійного фонду України м. Харкова оформлено заяву встановленого зразка.

Рішенням Комісії з розгляду спірних питань при призначенні (перерахунку) пенсій Шевченківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова, яке оформлене протоколом № 33 від 17.08.2018, відмовлено ОСОБА_1 у врахуванні в розрахунок заробітної плати для обчислення щомісячного довічного грошового утримання матеріальної допомоги при перерахунку пенсії, оскільки в суддівську винагороду, з якої обчислюється розмір щомісячного довічного грошового утримання судді, не враховується матеріальна допомога.

Листом № ВЕБ20001-Ф-С-18-019698 від 28.09.2018 Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повідомило позивача про те, що згідно із заявою від 15.08.2018 щодо перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці згідно з наданою довідкою від 31.07.2018 № 03-56/62, з 01.08.2018 здійснено відповідний перерахунок, розмір довічного грошового утримання з 01.08.2018 склав 29654,46 грн, доплату по здійсненому перерахунку нараховано на жовтень поточного року.

Не погодившись з такими діями та рішенням відповідача від 17.08.2018, ОСОБА_1 звернулась з цим позовом до суду.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем свавільно витлумачено норми Закону України "Про ефективне управління майновими правами правовласників у сфері авторського права і (або) суміжних прав" та протиправно відмовлено в проведенні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання, призначеного ОСОБА_1 , на підставі довідки Апеляційного суду Харківської області № 03-56/62 від 31 липня 2018 року, за період з 01.01.2018.

В свою чергу, відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині включення до щомісячного довічного грошового утримання судді сум матеріальної допомоги на оздоровлення, суд першої інстанції виходив з того, що матеріальна допомога на оздоровлення не входить до складу суддівської винагороди, з якої обчислюється щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, а отже дії відповідача є правомірними, а позовні вимоги про зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді з урахуванням суми матеріальної допомоги на оздоровлення - необґрунтованими. Заявлені позивачем вимоги про перерахунок пенсії без обмеження граничного розміру є передчасними.

Згідно з ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Постанова суду першої інстанції в частині задоволенні позову не оскаржується.

Отже, виходячи з положень вказаної норми законодавства, колегія суддів переглядає рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог, з огляду на таке.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 126 Конституції України закріплено положення, згідно з яким незалежність і недоторканність судді гарантуються Конституцією і законами України.

Конституційний Суд України в Рішенні від 8 червня 2016 року № 4-рп/2016 зазначив, що конституційний статус суддів, які здійснюють правосуддя, та суддів у відставці передбачає їх належне матеріальне забезпечення, яке повинне гарантувати здійснення справедливого, незалежного, неупередженого правосуддя (абзац десятий підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини).

Гарантуючи незалежність суддів, держава зобов`язується її забезпечити, зокрема, через матеріальний і соціальний захист, що включає гарантію виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці.

При цьому, в Рішенні від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 Конституційний Суд України охарактеризував щомісячне довічне грошове утримання як особливу форму соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню належного матеріального утримання суддів, у тому числі після звільнення від виконання обов`язків судді; щомісячне довічне грошове утримання судді у встановленому розмірі спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага; особливість щомісячного довічного грошового утримання полягає у правовому регулюванні, а також у джерелах його фінансування (абзаци п`ятий, шостий, сьомий пункту 7 мотивувальної частини).

Відповідно до ст. 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VI (далі - Закон № 2453-VI) (в редакції, чинній на момент подання позивачем заяви про звільнення з посади судді у відставку) та ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів від 02 червня 2016 року № 1402-VIII (далі - Закон № 1402-VIII) (в редакції, чинній на момент звернення до пенсійного фонду з відповідною заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання) суддівська винагорода регулюється цим Законом, Законом України «Про Конституційний Суд України» та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Аналогічне правове регулювання закріплено в Законі № 1402-VIII, який набрав чинності 30 вересня 2016 року.

Згідно з нормами ст. 136 Закону № 1402-VIII та ст. 134 Закону № 2453-VI суддям надається щорічна оплачувана відпустка тривалістю 30 робочих днів з виплатою, крім суддівської винагороди, допомоги на оздоровлення в розмірі посадового окладу.

Статтею 141 Закону № 2453-VI (у редакції, чинній на момент виходу позивача у відставку) визначено, що судді, який вийшов у відставку, виплачується пенсія або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання.

Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Згідно з ч.1 ст.66 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України "Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування" нараховується збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу).

В свою чергу, колегія суддів зазначає, що спеціальним законом, який регулює питання призначення щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, є Закон України "Про судоустрій і статус суддів".

Зазначеним законом чітко визначено склад суддівської винагороди, який враховується при обчисленні щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, до якого не входить матеріальна допомога на оздоровлення.

Посилання позивача на статтю 1 Закону України "Про оплату праці", пункт 2.3.3 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої Наказом Держкомстату України від 13 січня 2004 року № 5, відповідно до яких матеріальна допомога на оздоровлення повинна включатися до складу суддівської винагороди, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки спеціальним законом, яким в даному випадку є Закону України "Про судоустрій і статус суддів", визначено, що суддівська винагорода не може визначатися іншими нормативно-правовими актами, ніж цей Закон.

Колегія суддів також не приймає до уваги посилання позивача на положення статті 66 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та статті 41 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", відповідно до яких отримувані застрахованою особою суми виплат, з яких фактично були нараховані та сплачені страхові внески або збір на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, враховується у заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії незалежно від того, чи входять вони до структури заробітної плати, оскільки застосування цих норм можливе у разі призначення пенсії, а не щомісячного довічного грошового утримання, яке визначено спеціальним законом - Законом України "Про судоустрій та статус суддів".

Окрім того, є безпідставними в даному випадку посилання позивача на наявність судових рішень, які є чинними та обов`язковими до виконання - постанова Дзержинського районного суду м.Харкова від 10 липня 2017 року та ухвала Харківського апеляційного адміністративного суду від 25 вересня 2017 року у справі №638/6183/17, на підставі яких відповідачем було здійснено перерахунок щомісячного довічного утримання та в період з 17.09.2016 року позивач отримувала щомісячне довічне утримання, яке було обчислене, виходячи із розміру заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді, з включенням суми матеріальної допомоги на оздоровлення, оскільки зазначеними рішеннями покладено обов`язок на відповідача здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням 1/12 частини матеріальної допомоги на оздоровлення) за іншими довідками.

З огляду на викладене, матеріальна допомога на оздоровлення не входить до складу суддівської винагороди, з якої обчислюється щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, що вказує на правомірність дій відповідача та необґрунтованості позовних вимог про зобов`язання відповідача здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді з урахуванням суми матеріальної допомоги на оздоровлення.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд в постановах від 27.02.2018 р. в справі № 738/1343/17, від 20.03.2018 року в справах №749/951/17, № 736/964/17, від 25 квітня 2018 року в справі №333/4196/17, від 17 квітня 2018 року в справі №352/1918/17, від 23 травня 2018 року в справі №750/6865/17, від 18.07.2018 року по справі № 638/12151/17, від 19.06.2018 року в справі № 592/7834/17, від 09 листопада 2018 року у справі № 730/567/17, від 23 листопада 2018 року у справі № 727/4730/17, від 03 квітня 2019 року у справі № 591/678/17.

Згідно з ч. 6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Відповідно до частини першої статті 36 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.

Згідно з ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Крім того, ч. 2 ст. 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У пункті 50 рішення Європейського суду з прав людини "Щокін проти України" (№ 23759/03 та № 37943/06) зазначено про те, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Говорячи про "закон", стаття 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року посилається на ту саму концепцію, що міститься в інших положеннях цієї Конвенції (див. рішення у справі "Шпачек s.r.о." проти Чеської Республіки" (SPACEK, s.r.o. v. THE CZECH REPUBLIC № 26449/95). Ця концепція вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві. Вона також відсилає до якості такого закону, вимагаючи, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні (див. рішення у справі "Бейелер проти Італії" (Beyeler v. Italy № 33202/96).

Колегія суддів, аналізуючи діюче законодавство, яке визначає обчислення розміру довічного щомісячного грошового утримання судді, вважає його таким, що є доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні.

Колегія суддів також вважає за необхідне зауважити на те, що згідно зі статтею 22 Загальної декларації прав людини розміри соціальних виплат і допомоги встановлюються з урахуванням фінансових можливостей держави. Європейський суд з прав людини в рішенні від 9 жовтня 1979 року у справі "Ейрі проти Ірландії" констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі "Кйартан Асмундсон проти Ісландії" від 12 жовтня 2004 року.

Тобто, практика ЄСПЛ полягає в тому, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства.

При розв`язанні спірних правовідносин судом також враховується й правова позиція Європейського суду з прав людини, викладена в рішенні "Великода проти України" від 03.06.2014р., в якому Суд зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправною відмови Шевченківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова у здійсненні ОСОБА_1 перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з урахуванням суми матеріальної допомоги на оздоровлення, з якої був сплачений єдиний внесок на обов`язкове державне соціальне страхування, та скасування рішення комісії з розгляду спірних питань при призначенні (перерахунку) пенсій м. Харкова, яке відбулося 17.08.2018, протокол № 33.

Також колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позовних вимог в частині здійснення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання без обмеження граничного розміру, виходячи з наступного.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Наведені положення не дозволяють скаржитися щодо законодавства або певних обставин абстрактно, лише тому, що заявник вважає начебто певні положення норм законодавства впливають на його правове становище.

Колегія суддів звертає увагу на те, що права позивача в частині виплати йому пенсії з обмеженням граничним розміром на час розгляду даної справи не порушені, оскільки перерахунок пенсії не проведено, а суд не може під час прийняття постанови вирішувати питання щодо правовідносин, які можливо будуть мати місце в майбутньому.

З огляду на фактичні обставини справи та зумовленого ними нормативного регулювання спірних правовідносин, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про те, що заявлені позивачем вимоги про виплату пенсії без обмеження граничного розміру пенсії є передчасними.

В апеляційній скарзі відсутні будь-які обґрунтування неправомірності рішення суду першої інстанції щодо вищезазначеної частини позовних вимог.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції підтверджує, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.12.2018 року по справі № 520/10876/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)З.Г. Подобайло
Судді(підпис) (підпис) Н.С. Бартош А.М. Григоров