Справа № 460/2773/18
Суддя: Хобор Романа Богданівна
Дата ухвалення: 2019-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2019 рокуЛьвів№ 857/4017/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Хобор Р.Б.

суддів: Попка Я.С., Сеника Р.П.

за участі секретаря судового засідання Лутчин А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2019 року, ухвалене суддею Борискіним С.А. в місті Рівне о 13 год. 29 хв. у справі № 460/2773/18 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Карбоніс» до Головного управління ДФС у Рівненській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 22.10.2018 року.

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся з позовом до суду у якому просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 22.10.2018 року, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток в розмірі 1 171 768 грн. за основним платежем та 292 942 грн. штрафних санкцій, всього 1 464 710 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він як покупець товарів, робіт, послуг не повинен нести відповідальність за певні порушення податкового законодавства, які допустили його контрагенти. Позивач зазначає, що контрагенти з якими він здійснив господарській операції за перевірений період були належним чином зареєстровані в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Вказує, що відсутність відомостей щодо наявності у зазначених підприємців найманих працівників, а також відсутність у податкового органу податкових розрахунків сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб і сум утриманого з них податку не є свідченням нереальності господарських операцій з поставки товарів. Господарські операції позивача з його контрагентами є реальними та оформлені первинними документами, які в повній мірі надані під час перевірки. Позивач, також зазначає, що ремонті роботи, які виконувались позивачем на його виробничих об`єктах відносяться до поточних робіт, спрямованих на підтримання об`єкта в робочому стані, при цьому модернізації, модифікації, добудови, дообладнання, реконструкції та подібних дій, які б призводили до збільшення майбутніх економічних вигод, первісно очікуваних від використання об`єкта не відбулося.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2019 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення № від 22.10.2018 року, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток в розмірі 1 171 768 грн. за основним платежем та 292 942 грн. штрафних санкцій, всього 1 464 710 грн.

Не погодившись із цим рішенням суду, його оскаржив відповідач, Головне управління Державної фіскальної служби у Рівненській області, подавши апеляційну скаргу, в якій просить рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2019 року скасувати та прийняти постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права та виходить з тих мотивів, що в ході планової документальної перевірки господарських операцій позивача з його контрагентами встановлено, що такі не мають ознак реальності. Вказує, що ці висновки контролюючим органом зроблені на підставі того, що контрагенти позивача не є виробниками деревного вугілля, не є платниками екологічного податку, у них відсутні дозволи Департаменту екології та природних ресурсів Рівненської ОДА на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, а також дозволи (декларації) Державної архітектурно-будівельної інспекції України на початок виконання будівельних робіт чи готовність об`єкта до експлуатації по випалюванню деревного вугілля та виробництва палет (деревних гранул) на території Рівненської області.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено те, що на підставі наказів Головного управління ДФС у Рівненській області від 30.08.2018 року № 2247 та від 21.09.2018 року № 2365 проведено планову виїзну документальну перевірку товариства з обмеженою відповідальністю «Карбоніс» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2015 року по 30.06.2018 року, за результатами якої складено акт «Про результати документальної планової виїзної перевірки товариства з обмеженою відповідальністю «Карбоніс» податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2015 року по 30.06.2018 року» № 2076/17-00-14-01/35007125 від 05.10.2018 року.

Актом перевірки встановлено порушення платником податків підпункту п. 44.1, п. 44.2 ст. 44, п.п. 134.1 п. 134.1 ст. 134 розд. ІІІ Податкового кодексу України, П(С)БО 7 «Основні засоби» п.5, 21 П(С)БО 15 «Дохід», п.5 П(С)БО 11 «Зобов`язання», ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні», п. 2.2. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05 червня 1995 під № 168/704 в результаті чого занижено податок на прибуток в сумі 1171768 грн., в т.ч. за 2016 рік 57686 грн., за 2017 рік 629535 грн., за І кв. 2018 року 65214 грн., за перше півріччя 2018 року 484547 грн.

На підставі акта перевірки, відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення № від 22.10.2018 року, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток в розмірі 1171768 грн. за основним платежем та 292942 грн. штрафних санкцій, всього 1464710 грн.

Приймаючи рішення у цій справі, суд першої інстанції виходив з того, що господарські операції з придбання позивачем деревного вугілля підтверджені первинними документами та мали реальний характер.

Апеляційний суд погоджується із вказаним висновком з огляду на наступні обставини.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України (далі ПК України) для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, реєстрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків та зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно з підпунктом 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень розділу III Податкового кодексу України.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» 16 липня 1999 року № 996-XIV (далі Закон № 996-XIV) передбачено, що господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

В частині 1 статті 9 Закону № 996-XIV зазначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до частини 2 статті 9 Закону № 996-XIV первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно з частиною 3 розділу 1 Національного положення (стандартом) бухгалтерського обліку 1 «Загальні вимоги до фінансової звітності», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 07.02.2013 № 73 (далі Національне положення) витрати - зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов`язань, які призводять до зменшення власного капіталу (за винятком зменшення капіталу за рахунок його вилучення або розподілення власниками).

Фінансова звітність - бухгалтерська звітність, що містить інформацію про фінансовий стан, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства за звітний період.

Частиною 1 та 8 розділу 2 Національного положення визначено, що фінансова звітність складається з: балансу (звіту про фінансовий стан) (далі - баланс), звіту про фінансові результати (звіту про сукупний дохід) (далі - звіт про фінансові результати), звіту про рух грошових коштів, звіту про власний капітал і приміток до фінансової звітності.

У Звіті про фінансові результати розкривається інформація про доходи, витрати, прибутки і збитки, інший сукупний дохід та сукупний дохід підприємства за звітний період.

Відповідно до пункту 4-7 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 Витрати (П(С)БУ16), затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 року № 318 об`єкт витрат - продукція, роботи, послуги або вид діяльності підприємства, які потребують визначення пов`язаних з їх виробництвом (виконанням) витрат.

Витрати відображаються в бухгалтерському обліку одночасно зі зменшенням активів або збільшенням зобов`язань.

Витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені.

Витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені.

Згідно з пунктом 2.4 та пунктом 2.15 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88 первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Первинні документи підлягають обов`язковій перевірці (в межах компетенції) працівниками, які ведуть бухгалтерський облік, за формою і змістом, тобто перевіряється наявність у документі обов`язкових реквізитів та відповідність господарської операції чинному законодавству у сфері бухгалтерського обліку, логічна ув`язка окремих показників.

Таким чином, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування об`єкту оподаткування податком на прибуток наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

Наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування об`єкту оподаткування податком на прибуток та витрат.

Норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування об`єкта оподаткування податком на прибуток, а тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат, за можливу неправомірну діяльність його контрагентів за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагентів та злагодженість дій між ними.

При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, необхідно враховувати, що відповідно до вимог ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень.

Проте, у разі надання контролюючим органом доказів, які свідчать, що платником податків не було відображено у податковому обліку та задекларовано отриманий прибуток, або документи, на підставі яких платник податків задекларував свої податкові зобов`язання, у тому числі сформував податковий кредит, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту частини першої ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Позивач вважає, що господарські операції ТзОВ «Карбоніс» з фізичними особами-підприємцями Федорченком Є.М., Шеяновою Т.А., Цибенком С.М., Мартинюком О.П., ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 (далі контрагенти) були реальними та оформленими визначеними чинним законодавством України, документами, які в повній мірі були надані податковому органу під час перевірки.

На підтвердження реальності господарських операцій з купівлі деревного вугілля, позивачем долучено до матеріалів справи наступні первинні документи по кожному контрагенту:

1) ФОП ОСОБА_7 :

- договір поставки № 2505/2018-2 від 25.05.2018 року;

- видаткові накладні № 11/06/2018-01 від 11.06.2018 року, № 12/06/2018-01 від 12.06.2018 року № 29/06/2018-01 від 29.06.2018 року;

- прибуткові накладні № 1216 від 29.06.2018 року, № 1120 від 12.06.2018 року, № 1122 від 11.06.18 року;

- картки отримання сировини по датам поставок: 11.06.2018 року, 12.06.2018 року, 29.06.2018 року.

- по вказаним поставкам рахується кредиторська заборгованість в сумі 200 622 грн.

2) ФОП ОСОБА_8 :

- договір поставки № 02/08-2017 від 02.08.2017 року;

- специфікації № 1 від 02.08.2017 року, № 2 від 04.09.2017 року;

- накладні № 2 від 04.09.2017 року, № 1 від 02.08.2017 року;

- прибуткові накладні № 699 від 02.08.2017 року, № 888 від 04.09.2017 року;

- платіжні доручення № 1257 від 03.08.2017 року, № 1451 від 04.09.2017 року

- картки отримання сировини по датам поставок: 02.08.2017 року, 04.09.2017 року.

3) ФОП ОСОБА_9 :

- договір поставки № 2906/2018-2 від 29.06.2018 року, № 2906/2018-1 від 29.06.18 року;

- накладні № 2906/1 від 29.06.2018 року, № 2906/2 від 29.06.2018 року;

- прибуткові накладні № 1305 від 29.06.2018 року, № 1306 від 29.06.2018 року;

- картка отримання сировини від 29.06.2018 року;

- по вказаним поставкам рахується кредиторська заборгованість в сумі 105 618 грн.

4) ФОП ОСОБА_10 :

- договір поставки № 0706/2018-1 від 07.06.2018 року, № 2105/2018-1 від 21.05.2018 року;

- накладні № 25/06 від 25.06.2018 року, № 22/06 від 22.06.2018 року, № 12/06 від 12.06.2018 року, № 0706/1 від 07.06.2018 року;

- прибуткові накладні № 1075 від 24.05.2018 року, № 1119 від 07.06.2018 року, № 1199 від 12.06.3018 року, № 1307 від 22.06.2018 року, № 1266 від 25.06.2018 року, № 1487 від 03.07.2018 року, № 1655 від 20.07.2018 року;

- платіжні доручення № 3119 від 07.06.2018 року, № 3137 від 08.06.2018 року, № 3151 від 12.06.2018 року, № 3164 від 14.06.2018 року, № 3206 від 20.06.2018 року, № 3226 від 21.06.2018 року, № 3237 від 21.06.2018 року, № 3266 від 27.06.2018 року, № 3267 від 27.06.2018 року;

- картки отримання сировини по датам поставок: 24.05.2018 року, 07.06.2018 року, 12.06.2018 року, 22.06.2018 року, 25.06.2018 року;

- по вказаному контрагенту рахується дебіторська заборгованість в сумі 131 491,92 грн.

5) ФОП ОСОБА_6 :

- договір поставки № 0404/2018-1 від 04.04.2018 року;

- накладні № 4/04 від 04.04.2018 року, № 12/04-18 від 12.04.2018 року, №18/04-18 від 18.04.2018 року, № 23/04-18 від 23.04.2018 року, № 27/04-18 від 27.04.2018 року, № 30/04-18 від 30.04.2018 року, № 07/05-18 від 07.05.2018 року, № 14/05-18 від 14.05.2018 року, № 15/05-18 від 15.05.2018 року, № 17/05-18 від 17.05.2018 року, № 22/05-18 від 22.05.2018 року, № 25/05-18 від 25.05.2018 року, № 01/06-18 від 01.06.2018 року, № 11/06-18 від 11.06.2018 року, № 14/06-18 від 14.06.2018 року, № 15/06-18 від 15.06.2018 року, № 18/06-18 від 18.06.2018 року, № 25/06-18 від 25.06.2018 року № 22/06-18 від 22.06.2018 року;

- прибуткові накладні № 541 від 04.04.2018 року, № 958 від 22.05.2018 року, № 1218 від 18.06.2018 року, № 627 від 18.04.2018 року, № 959 від 17.05.2018 року, № 1219 від 22.06.2018 року, № 648 від 12.04.2018 року, № 980 від 07.05.2018 року, № 1220 від 25.06.2018 року, № 649 від 23.04.2018 року, № 981 від 25.05.2018 року, № 665 від 27.04.2018 року, № 1101 від 01.06.2018 року, № 674 від 30.04.2018 року, № 1113 від 11.06.2018 року, № 832 від 14.05.2018 року, № 1130 від 14.06.2018 року, № 850 від 15.05.2018 року, № 1132 від 15.06.2018 року;

- картки отримання сировини по датам поставок: 01.06.2018 року, 18.04.2018 року, 25.06.2018 року, 07.05.2018 року, 15.05.2018 року, 04.04.2018 року, 27.04.2018 року, 18.06.2018 року, 15.06.2018 року, 11.06.2018 року, 30.04.2018 року, 12.04.2018 року, 14.05.2018 року, 22.05.2018 року, 17.05.2018 року, 25.05.2018 року, 14.06.2018 року, 22.06.2018 року, 23.04.2018 року;

- платіжні доручення № 2641 від 05.04.2018 року, № 2726 від 18.04.2018 року, № 2763 від 23.04.2018 року, № 2764 від 23.04.2018 року № 2816 від 27.04.2018 року, № 2823 від 02.05.2018 року, № 2876 від 07.05.2018 року, № 2914 від 14.05.2018 року, № 2923 від 16.05.2018 року, № 2943 від 17.05.2018 року, № 2976 від 22.05.2018 року, № 3004 від 29.05.2018 року, № 3075 від 04.06.2018 року, № 3142 від 11.06.2018 року, № 3162 від 14.06.2018 року, № 3172 від 15.06.2018 року, № 3183 від 18.06.2018 року, № 3203 від 19.06.2018 року № 3240 від 22.06.2018 року, № 3249 від 26.06.2018 року.

6) ФОП ОСОБА_5 :

- договір поставки № 2002/2017-1 від 20.02.2017 року;

- специфікації № 1 від 20.02.2017 року, № 2 від 27.02.2017 року, № 3 від 28.02.2017 року, № 4 від 10.03.2017 року, № 5 від 10.04.2017 року, № 6 від 26.04.2017 року, № 7 від 03.05.2017 року, № 8 від 18.05.2017 року, № 9 від 03.07.2017 року;

- накладні № 20/02 від 20.02.2017 року, № 27/02 від 27.02.2017 року, № 28/02 від 28.02.2017 року, № 10/03 від 10.03.2017 року, № 10/04 від 10.04.2017 року, № 26/04 від 26.04.2017 року, № 03/05 від 03.05.2017 року, № 18/05 від 18.05.2017 року, № 03/07 від 03.07.2017 року;

- прибуткові накладні № 149 від 27.02.2017 року, № 150 від 28.02.2017 року, № 216 від 10.03.2017 року, № 267 від 10.04.2017 року, № 331 від 26.04.2017 року, № 512 від 03.05.2017 року, № 513 від 18.05.2017 року, № 702 від 03.07.2017 року;

- платіжні доручення № 626 від 20.02.2017 року, № 643 від 27.02.2017 року, № 650 від 28.02. 2017 року, № 652 від 01.03.2017 року, № 675 від 06.03.2017 року, № 683 від 10.03.2017 року, № 690 від 14.03.2017 року, № 699 від 16.03.2017 року, № 704 від 17.03.2017 року, № 708 від 20.03.2017 року, № 744 від 31.03.2017 року, № 782 від 10.04.2017 року, № 787 від 11.04.2017 року, № 794 від 13.04.2017 року, № 814 від 19.04.2017 року, № 822 від 26.04.2017 року, № 824 від 27.04.2017 року, № 840 від 03.05.2017 року, № 876 від 10.05.2017 року, № 897 від 11.05.2017 року, № 937 від 18.05.2017 року, № 949 від 22.05.2017 року, № 1016 від 06.06.2017 року, № 1145 від 11.07.2017 року, № 1308 від 07.08.2017 року;

- картки отримання сировини по датам поставок: 03.07.2017 року, 03.05.2017 року, 10.04.2017 року, 10.03.2017 року, 18.05.2017 року, 27.02.2017 року, 26.04.2017 року, 20.02.2017 року, 28.02.2017 року.

7) ФОП ОСОБА_4 :

- договір поставки № 0205/2018 від 05.02.2018 року;

- видаткові накладні № КА/70 від 04.04.2018 року, № КА/68 від 01.03.2018 року, № КА/65 від 14.02.2018 року;

- прибуткові накладні № 237 від 14.02.2018 року, № 347 від 01.03.2018 року, № 538 від 04.04.2018 року;

- картки отримання сировини по датам поставок: 04.04.2018 року, 14.02.2018 року, 01.03.2018 року;

- платіжні доручення № 2386 від 23.02.2018 року, № 2473 від 12.03.2018 року, № 2717 від 17.04.2018 року.

8) ФОП ОСОБА_3 :

- договір поставки № 040116-2 від 04.01.2016 року;

- специфікації № 1 від 21.01.2016 року, № 2 від 01.03.2016 року, № 4 від 23.03.2016 року;

- накладні № 1 від 21.01.2016 року, № 2 від 01.03.2016 року, № 3 від 14.03.2016 року, № 4 від 23.03.2016 року;

- прибуткові накладні № 109 від 23.03.2016 року, № 59 від 14.03.2016 року, № 20 від 01.03.2016 року, № 74 від 21.01.2016 року.

- платіжні доручення № 2325 від 01.02.2016 року, № 1088 від 02.03.2016 року, № 524 від 14.03.2016 року, № 1726 від 16.03.2016 року, № 912 від 23.03.2016 року, № 2157 від 04.04.2016 року, № 77 від 17.05.2016 року.

9) ФОП ОСОБА_2 :

- договір поставки № 1906/2017 від 19.06.2017 року;

- специфікація № 1 від 04.07.2017 року;

- накладна № 04/0 7 від 04.07.2017 року;

- прибуткова накладна № 705 від 04.07.2017 року;

- платіжні доручення № 1047 від 19.06.2017 року, № 1307 від 07.08.2017 року;

- картка отримання сировини по даті поставки 04.07.2017 року;

10) ФОП ОСОБА_1 :

- договір поставки № 2 від 07.06.2018 року;

- видаткові накладні № 2 від 12.06.2018 року, № 1 від 12.06.2018 року;

- прибуткові накладні № 1111 від 12.06.2018 року, № 1105 від 12.06.2018 року;

- картки отримання сировини по датам поставок: 12.06.2018 року, 12.06.2018 року;

- платіжне доручення № 3146 від 12.06.2018 року.

11) ФОП ОСОБА_11 :

- договір поставки № 1604/2018 від 16.04.2018 року;

- видаткові накладні № 23/04/2018-01 від 25.04.2018 року, № 2105 від 21.05.2018 року, № 1106 від 11.06.2018 року;

- прибуткові накладні № 785 від 25.04.2018 року, № 999 від 21.05.2018 року, № 1205 від 11.06.2018 року.

- картки отримання сировини по датам поставок: 11.06.2018 року, 24.04.2018 року, 21.05.2018 року;

- платіжне доручення № 2746 від 19.04.2018 року, № 2796 від 26.04.2018 року, № 2938 від 17.05.2018 року;

- по вказаному контрагенту рахується дебіторська заборгованість в сумі 15,80 грн.;

12) ФОП ОСОБА_12 :

- договір поставки № 2706/2017 від 27.06.2017 року;

- специфікації №1 від 05.07.2017 року, № 2 від 17.07.2017 року, № 3 від 19.07.2017 року, № 4 від 10.08.2017 року, № 5 від 01.09.2017 року, № 6 від 04.09.2017 року;

- накладні № 05/07 від 05.07.2017 року, № 17/07 від 17.07.2017 року, № 19/07 від 19.07.2017 року, № 10/08 від 10.08.2017 року, № 01/09 від 01.09.2017 року, № 04/09 від 04.09.2017 року;

- прибуткові накладні № 708 від 19.07.2017 року, № 882 від 01.09.2017 року, № 707 від 17.07.2017 року, № 706 від 05.07.2017 року, № 887 від 10.08.2017 року, № 886 від 04.09.2017 року;

- платіжні доручення № 1083 від 27.06.2017 року, № 1089 від 04.07.2017 року, № 1168 від 17.07.2017 року, № 1306 від 07.08.2017 року, № 1332 від 10.08.2017 року, № 1446 від 01.09.2017 року, № 1455 від 04.09.2017 року, № 1537 від 19.09.2017 року;

- картки отримання сировини по датам поставок 01.09.2017 року, 05.07.2017 року, 04.09.2017 року, 17.07.2017 року, 10.08.2017 року, 19.07.2017 року;

13) ФОП ОСОБА_13 .:

- договір поставки № 1004/2018-4 від 10.04.2018 року;

- накладна № 1004 від 10.04.2018 року;

- прибуткова накладна № 641 від 10.04.2018 року;

- картка отримання сировини по даті поставки 10.04.2018 року;

- платіжне доручення № 2737 від 18.04.2018 року;

14) ФОП ОСОБА_14 :

- договір поставки № 0204/2018 від 02.04.2018 року;

- накладні № 0204 від 02.04.2018 року, № 6 від 08.05.2018 року, № 9 від 22.05.2018 року;

- прибуткові накладні № 661 від 02.04.2018 року, № 954 від 08.05.2018 року, № 912 від 22.05.2018 року;

- картки отримання сировини по даті поставки 02.04.2018 року, 22.05.2018 року, 08.05.2018 року;

- платіжні доручення № 2701 від 13.04.2018 року, № 2894 від 10.05.2018 року, № 2981 від 22.05.2018 року.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що придбаний товар у вищевказаних контрагентів було використано в господарській діяльності позивача. Позивачем здійснено продаж товару по зовнішньоекономічному контракту № 0923/2014 від 23.09.2014 року для компанії «Grill-Impex spolka z ograniczona odpowiedzialnoscia spolka komandytowa».

На підтвердження цих обставин позивач долучив до матеріалів справи:

- міжнародні товарно-транспортні накладні від 21.01.2016 року, 01.03.2016 року, 16.03.2016 року, 25.03.2016 року, 01.04.2016 року;

- інвойси № 11 від 21.01.2016 року, № 42 від 01.03.2016 року, № 55 від 16.03.2016 року, № 60 від 25.03.2016 року, № 65 від 01.04.2016 року;

- ВМД № 205060000/2016/000706, № 205060000/2016/003342, № 205060000/2016/000 746, № 205060000/2016/001462, № 205060000/2016/002024;

- відомості банківського зарахування грошових коштів по оплаті за поставлений товар від 29.01.2016 року, 16.03.2016 року, 30.03.2016 року, 31.03.2016 року, 18.04.2016 року.

У ході розгляду справи судом першої інстанції надано належну оцінку доказам, наданих позивачем та відповідачем і зібраних судом на підставі та у відповідності до вимог Кодексу адміністративного судочинства України та іншим обставинами, що спростовують позицію контролюючого органу про порушення позивачем вимог податкового законодавства щодо формування об`єкту оподаткування податком на прибуток. Зокрема, судом досліджено первинні документи, які згідно з п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України, є підставою для податкового обліку та які містять відомості, що у повній мірі відображають суть господарських операцій та підтверджують їх фактичне здійснення.

Вказані документи, містять відомості які у повній мірі відображають суть господарських операцій, що відбулись між позивачем та його контрагентом.

Суд першої інстанції обґрунтовано відхилив доводи контролюючого органу щодо відсутності у товариства документів, що підтверджують транспортування (доставку) деревного вугілля від контрагентів до позивача, оскільки як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, згідно з умовами договорів поставки постачальник (продавець), контрагенти позивача постачають товар за свій рахунок на умовах «склад покупця» у пункт поставки, що зазначений у договорі поставки, тобто обов`язок з перевезення товару покладено на контрагентів, а тому відсутність у позивача товарно-транспортних накладних не може свідчити про безтоварність господарських операцій.

Натомість позивачем здійснено оприбуткування товару про що свідчать прибуткові накладні.

Безпідставними є також і посилання контролюючого органу, як на підставу нереальності господарських операцій між позивачем та його контрагентом, на відсутність у контрагентів дозволів Департаменту екології та природних ресурсів Рівненської ОДА на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, а також дозволів (декларації) на початок виконання підготовчих, будівельних робіт чи готовність об`єкта до експлуатації по випалюванню деревного вугілля та виробництва палет (деревних гранул) на території Рівненської області Державної архітектурно-будівельної інспекції України, а також відсутність опублікування повідомлення в засобах масової інформації щодо наміру про отримання дозволу на викиди в атмосферне повітря стаціонарними джерелами.

При цьому суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що відсутність у контрагентів дозволів Департаменту екології та природних ресурсів Рівненської ОДА на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, а також дозволів (декларації) на початок виконання підготовчих, будівельних робіт чи готовність об`єкта до експлуатації по випалюванню деревного вугілля та виробництва палет (деревних гранул) на території Рівненської області Державної архітектурно-будівельної інспекції України, а також відсутність опублікування повідомлення в засобах масової інформації щодо наміру про отримання дозволу на викиди в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, не може бути підставою для беззаперечного висновку про відсутність реальності господарських операцій між позивачем та його контрагентами, якщо з інших первинних документів та встановлених обставин справи видно, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що контролюючим органом всупереч вимог ст. 77 КАС України не було доведено та надано належних доказів, які б свідчили, що наявні у контрагентів трудові ресурси та матеріально - технічне забезпечення були недостатніми для проведення відповідного виду господарської діяльності, обумовлених укладеними договорами з позивачем, як не було доведено та надано належних доказів, які б свідчили про узгодженість дій між позивачем та контрагентами з метою незаконного отримання податкової вигоди або обізнаності позивача з будь-якими протиправними діями своїх контрагентів.

Судом першої інстанції в повній мірі встановлено фактичні обставини справи, детально досліджено господарські операції позивача з контрагентами, за якими товариством було сформовано об`єкт оподаткування податком на прибуток, надано об`єктивний та обґрунтований їх аналіз з урахуванням доводів наведених контролюючим органом як в акті перевірки, так і апеляційній скарзі, у зв`язку з чим, відсутні підстави вважати, що обставини справи встановлено не повно чи неправильно, а отже і наведені скаржником доводи в апеляційній скарзі щодо цього не спростовують правильних по суті висновків суду першої інстанції.

Враховуючи встановлені обставини справи, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач має та надав суду відповідні належно оформлені первинні документи, які в сукупності свідчать про факт вчинення господарських операцій, натомість доводи контролюючого органу не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Аналогічну правову позицію висловив і Верховний Суд в постанові від 14 травня 2019 року в справі № 825/1892/16.

Стосовно здійснення у 2017 році позивачем поліпшення основних засобів без збільшення їх первісної вартості, то суд зазначає наступне.

Згідно з пунктом 44.1 та 44.2 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Пунктом 6 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 7 «Основні засоби», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 27.04.2000 року № 92 (далі - П(С)БО 7) встановлено, що об`єкт основних засобів визнається активом, якщо існує імовірність того, що підприємство/установа отримає в майбутньому економічні вигоди від його використання та вартість його може бути достовірно визначена.

Пунктом 14 П(С)БО 7 визначено, що первісна вартість основних засобів збільшується на суму витрат, пов`язаних з поліпшенням об`єкта (модернізація, модифікація, добудова, дообладнання, реконструкція тощо), що призводить до збільшення майбутніх економічних вигод, первісно очікуваних від використання об`єкта.

Відповідно до п.15 П(С)БО 7 витрати, що здійснюються для підтримання об`єкта в робочому стані (проведення технічного огляду, нагляду, обслуговування, ремонту тощо) та одержання первісно визначеної суми майбутніх економічних вигод від його використання, включаються до складу витрат.

Таким чином, під час перевірки податковий орган повинен чи призвели до збільшення майбутніх економічних вигод проведені ремонті роботи. На стор.40 акта перевірки наведено узагальнену інформацію щодо об`єктів та його частин відносно яких здійснювалися ремонті роботи та сума понесених витрат, яка становить 2 037 691,20 грн., що були закумульовані ТзОВ «Карбоніс» на рахунку 1522 з подальшим списанням до складу адміністративних витрат (рах.92).

ТзОВ «Карбоніс» з липня по грудень 2017 року на підставі наказів по підприємству № 01/07-рем від 01.07.2017 року, № 01/08/2-рем від 01.08.2017 року, № 01/09/1-рем від 01.09.2017 року, № 01/09/1-рем від 01.09.2017 року, № 02/11/1-рем від 02.11.2017 року, № 01/11/2-рем від 01.11.2017 року, № 06/11/2-рем від 06.11.2017 року, № 01/12/1-рем від 01.12.2017 року, № 01/12/6-рем від 01.12.2017 року, проведено роботи з поточного ремонту, відповідно до яких об`єкти на час проведення ремонту з експлуатації не виводилися, а витрати по проведенню ремонту вирішено віднести як поліпшення основних засобів на адміністративні витрати.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що на підставі укладених договорів підряду, позивачем проведено ремонтні роботи по поточному ремонту: покрівлі будівлі гаражу з профілакторієм на 150 місць; поточному ремонту дефлекторів на покрівлі будівлі гаражу з профілакторієм на 150 місць; поточному ремонту внутрішніх приміщень із заміною та ремонтом перегородок у будівлі гаражу з профілакторієм на 150 місць; опорядженню профлистом внутрішніх стін будівлі гаражу з профілакторієм на 150 місць; поточному ремонту водостічної системи покрівлі адміністративної будівлі (КПП) ; внутрішньому опорядженню в приміщеннях гаражу з профілакторієм на 150 місць; поточному ремонту мереж внутрішнього водопроводу та каналізації будівлі гаражу з профілакторієм на 150 місць; внутрішньому опорядженню в приміщеннях гаражу з профілакторієм на 150 місць; поточному ремонту покрівлі адміністративної будівлі (КПП); поточному ремонту дефлекторів покрівлі гаражу з профілакторієм на 150 місць.

Пунктом 29 Методичних рекомендацій з бухгалтерського обліку основних засобів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 30.09.2003 року № 561 встановлено, що рішення про характер і ознаки здійснюваних підприємством робіт, тобто, чи спрямовані вони на підвищення техніко-економічних можливостей (модернізація, модифікація, добудова, реконструкція) об`єкта, що приведе у майбутньому до збільшення економічних вигод, чи здійснюються вони для підтримання об`єкта в придатному для використання стані та одержання первісно визначеної суми майбутніх економічних вигод від його використання, приймається керівником підприємства з урахуванням результатів аналізу існуючої ситуації та суттєвості таких витрат.

Вищезазначені витрати не пов`язані з модернізацією, модифікацією, добудовою, дообладнанням, реконструкцією, що призводить до збільшення майбутніх економічних вигод, первісно очікуваних від використання об`єкта, а пов`язані лише з підтриманням їх належного стану, які не збільшували первісної вартості основних засобів і не відображались як капітальні інвестиції.

В чинному законодавстві щодо обліку основних засобів відсутні визначення капітальний або поточний ремонт. Всі витрати по ремонту (капітальний та поточний), згідно з законодавством, підприємство може віднести на поточні витрати.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 28.02.2018 року у справі № 821/1496/16.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до переконання в тому, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги безпідставними, та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.

Судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2019 року справі № 460/2773/18 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча суддя Р. Б. Хобор
судді Я. С. Попко
Р. П. Сеник
Повний текст виготовлено 23.05.2019 року