Справа № 320/1771/19
Суддя: Терлецька О.О.
Дата ухвалення: 2019-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2019 року №320/1771/19

Київський окружний адміністративний суд у складі: головуючого - судді Терлецької О.О., при секретарі судового засідання Кравченко Р.О.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2 ,

представника відповідача-2 - Новіцька Л.О.,

відповідач-1 - не з`явився,

третя особа - не з`явилась,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва ОСОБА_1 до Дисциплінарної комісії приватних виконавців, Міністерства юстиції України, третя особа - Державне підприємство "Національні інформаційні системи" про визнання протиправним та скасування рішення,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулась приватний виконавець ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовною заявою до Дисциплінарної комісії приватних виконавців (далі відповідач-1), Міністерства юстиції України (далі відповідач-2), третя особа, що не заявляє самостійних вимог Державне підприємство «Національні інформаційні системи», - про визнання протиправним та скасування рішення і наказу.

Зміст позовних вимог складають вимоги:

- визнати протиправним та скасувати рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців, оформлене протоколом №8 засідання Дисциплінарної комісії приватних виконавців від 15.03.2019 щодо застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді зупинення діяльності строком на 6 місяців;

- визнати протиправним та скасувати Наказ Міністерства юстиції України №1015/5 від 29.03.2019 про зупинення діяльності позивача як приватного виконавця, виданий на підставі рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців, оформленого протоколом №8 засідання Дисциплінарної комісії приватних виконавців від 15.03.2019 щодо застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді зупинення діяльності строком на 6 місяців.

Предмет позову складають правовідносини між сторонами справи щодо проходження позивачем публічної служби.

Ухвалою від 17.04.2019 суд, враховуючи норму п.1 ч.6 ст.12 Кодексу адміністративного судочинства України, якою дану категорію справи віднесено до переліку справ незначної складності, та норму ч.1 ст.257 Кодексу адміністративного судочинства України, якою визначено, що справи незначної складності розглядаються за правилами спрощеного провадження, - відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі та призначено слухання справи в судовому засіданні з викликом сторін на 15.05.2019.

В судове засідання 15.05.2019 з`явились позивач, його представник та представник відповідача 2, решта учасників справи в судове засідання не з`явились, однак були належним чином повідомлені про час та дату судового засідання, про причину нез`явлення суд не повідомили.

Представник відповідача-2 подав в судовому засіданні відзив на позовну заяву. Відповідач-1 та третя особа, що не заявляє самостійних вимог Державне підприємство «Національні інформаційні системи» заяв по суті справи чи будь-яких пояснень щодо заявленого позову чи предмета доведення суду не подавали.

Представник відповідача-2 в судовому засіданні 15.05.2019 підтримав подане 10.05.2019 клопотання про перехід до загального позовного провадження та призначення підготовчого засідання.

Розглянувши зазначене клопотання, заслухавши пояснення присутніх учасників справи, судом в судовому засіданні 15.05.2019 було винесено протокольну ухвалу про відмову у задоволенні клопотання, роз`яснено підстави та мотиви такої ухвали та порядок її оскарження.

Надаючи пояснення по суті позову позивач та його представник підтримали позовні вимоги та їх обґрунтування, викладені в позовній заяві та письмових поясненнях. Так позивач пояснила, що відповідачами при прийняті оскаржуваних рішень було порушено порядок проведення перевірки, в наслідок чого позивач була позбавлена належної можливості надати під час перевірки її діяльності свої пояснення та спростування, що призвело до протиправного притягнення її до дисциплінарної відповідальності. Також позивач вказувала на немотивованість оскаржуваних рішень відповідачів, що також нівелює оскаржувані рішення як правомірні.

Відповідач-1 в строк визначений судом та на момент розгляду справи по суті заяв, визначених ст.159 Кодексу адміністративного судочинства України, та, зокрема, відзиву на позовну заяву не подавав.

За умов відсутності пояснень зі сторони відповідача-1, який є суб`єктом владних повноважень, щодо підстав неподання відзиву на позовну заяву, враховуючи обов`язок відповідача щодо доведення правомірності оскаржуваних дій та рішень, що слідує з норми ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, та на підставі своїх процесуальних повноважень, викладених в ч.4 ст.159 Кодексу адміністративного судочинства України, - суд кваліфікує бездіяльність відповідача-1 в частині заявлених до нього позовних вимог як визнання позову.

Представник відповідача-2 подав до суду відзив на позовну заяву, з якої слідує, що він заперечує проти позову в повному обсязі. Аргументи відповідача-2 полягають в вказівці на законодавство України, яким відповідачу-2 надано право контролювати діяльність приватних виконавців в тому числі шляхом проведення планових перевірок та винесенням рішення про притягнення до адміністративної відповідальності за наслідками таких перевірок. З відзиву слідує, що підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності є оскаржуване рішення відповідача-1, яким встановлено порушення позивачем: 1) вимог інструкції з організації примусового виконання рішень, 2)порядку стягнення з боржника витрат виконавчого провадження, 3) вимог законодавства про використання авансового внеску, 4) вимог законодавства, які регулюють питання пов`язані зі зверненням стягнення майна боржника та його реалізацію, 5) правил ведення діловодства. За своїм змістом доводи відзиву відповідача зводяться до відображення висновку відповідача-1 від 25.01.2019, який став підставою для винесення оскаржуваних рішень.

Дослідивши обставини справи та заслухавши пояснення сторін судом було встановлено наступні обставини справи.

03.01.2019 наказом відповідача-2 №23/7 було прийнято рішення «Про проведення планової перевірки діяльності приватного виконавчого округу міста Києва ОСОБА_1 у період з 21 по 25 січня 2019 року.

Зазначеним наказом відповідача-2 було утворено робочу групу у складі 3 осіб, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , яка є відповідачем-1 у даній справі, та затверджено план проведення планової перевірки діяльності позивача як приватного виконавця виконавчого округу м. Києва.

Планом проведення планової перевірки діяльності приватного виконавця виконавчого округу м. Києва ОСОБА_1 було затверджено вичерпний перелік питань, які були винесені на перевірку. Так перевірка мала включати з`ясування наступних питань:

1. Відповідність офісу приватного виконавця вимогам законодавства.

2. Забезпечення приватним виконавцем вимог законодавства щодо страхування цивільно-правової відповідальності (наявність договору (ів) страхування його цивільно-правової відповідальності за весь період, що підлягає перевірці, відповідність страхової суми встановленому Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» розміру).

3. Стан ведення рахунків з обліку депозитних сум та авансових внесків стягувачів.

4. Ведення статистичної звітності, достовірність наданих статистичних даних.

5. Стан ведення виконавчих проваджень в автоматизованій системі виконавчого провадження, достовірність, правильність та своєчасність внесення даних.

6. Дотримання приватним виконавцем вимог законодавства щодо заміщення приватного виконавця.

7. Дотримання приватним виконавцем вимог законодавства під час вчинення виконавчих дій.

8. Дотримання вимог законодавства під час розгляду звернень учасників виконавчого провадження, фізичних та юридичних осіб стосовно діяльності приватного виконавця.

9. Виконання приватним виконавцем встановлених законодавством правил ведення діловодства та архіву.

За результатами планової перевірки учасниками відповідача-1 було складено довідку від 25.01.2019 про результати планової перевірки діяльності позивача.

Зі змісту зазначеної довідки відповідача-1 від 25.01.2019 слідує, що учасниками відповідача-1 під час проведення планової перевірки було виявлені наступні порушення, допущені позивачем при здійсненні нею професійної діяльності приватного виконавця:

1. В книгах обліку депозитних сум та книгах обліку авансових внесків виведення підсумків за залишками здійснюється не на перше число місяця, та містяться незаповнені графи, чим порушено пункти 6,7 розділу VII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 за №489/20802 (далі - Інструкція).

2. Обставини, які на думку відповідача-1 свідчать про неналежне забезпечення позивачем вимог законодавства щодо внесення до автоматизованої системи виконавчого провадження відомостей про виконавче провадження, а саме:

- По виконавчим провадженням №56404481, №55967877, №55967855, №55450232, №56324732, №56384877 скановані копії виконавчих документів в автоматизованій системі виконавчого провадження відсутні, чим порушено пункт 7 розділу ІІ Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 05.08.2016 №2432/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 12.08.2016 за №1126/29256 (далі Положення про автоматизовану систему).

- По виконавчому провадженню №56135772 до автоматизованої системи виконавчого провадження було внесено лише скановану копію заяви про відкриття виконавчого провадження, виконавчого документа та однієї відповіді з банківської установи, і не внесені решта документів виконавчого провадження, чим порушено пункт 2 розділу IV Положення про автоматизовану систему.

- По виконавчим провадженням №56324732, №56583480, №57188069, №56056649, №55966380, №57181563 та №57074640 до автоматизованої системи виконавчого провадження не внесені заявки на реалізацію майна.

- По виконавчим провадженням №57074640, №57188069 до автоматизованої системи виконавчого провадження не внесені акти про реалізацію предмета іпотеки.

- По виконавчому провадженню №56327766 в автоматизованій системі виконавчого провадження відсутня відсканована копія відповіді на адвокатський запит від 30.10.2018 №2366.

3. Обставини, які на думку відповідача-1 свідчать про недотримання позивачем вимог законодавства під час вчинення виконавчих дій, а саме:

- Позивачем 23.08.2018 були винесені постанови про стягнення основної винагороди одночасно з відкриттям виконавчих проваджень №57075707 та №57074345 в супереч чинній на момент їх винесення редакції ч.7 ст.31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», яка передбачає складання приватним виконавцем розрахунку основної винагороди.

Разом з тим, відповідач-1 в довідці від 25.01.2019 зазначає, що в решті виконавчих проваджень, які досліджувались при проведенні планової перевірки, позивачем було складено саме розрахунок у відповідності до вимог чинного законодавства.

- У постановах про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження у виконавчих провадженнях №55534391, №56098533, №55286660, №56054164, №57075707, №57001352, №56719996, №57074640, №57188069, №55966380, №57187065, №56299248, №56299144, №56668868, №56723485, №56491304, - не зазначено видів та сум витрат виконавчого провадження. Зазначені постанови містять лише загальний розмір витрат, який підлягає стягненню з боржника.

В той же час відповідач-1 вказує в довідці від 25.01.2019, що необхідний розрахунок витрат виконавчого провадження здійснювався позивачем, однак в актах приватного виконавця, достовірність яких відповідач-1 також у зазначеній довідці поставив під сумнів, зазначаючи, що позивачем стягуються необґрунтовані та можливо додаткові витрати.

- Позивач при здійсненні своєї діяльності на думку відповідача-1 при здійсненні своєї діяльності не дотримується вимог законодавства щодо використання авансового внеску стягувача, а саме вимог норми абз.13 ч.4 ст.4 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів", оскільки по виконавчому провадженню №56491304 позивач 13.11.2018 винесла постанову про повернення виконавчого документа стягувачу та склала звіт про використання авансового внеску на суму 5601 грн., яка за висновком відповідача-1 в дійсності не була використана.

- Також відповідачем-1 в довідці було зазначено про порушення термінів повернення авансового внеску у випадку винесення повідомлення про повернення стягувачу виконавчого документа без прийняття до виконання.

- Позивачем було допущено передачу на реалізацію майна боржника (квартири) за наявності відомостей про зареєстрованих дітей без звернення до органів опіки і піклування, чим порушено абз.7 п.3 розділу II Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 №2831/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30.09.2016 за №1301/29431 (далі - Порядок реалізації майна).

З довідки також слідує, що позивачем були допущені порушення щодо ведення паперових справ виконавчих проваджень, які були усунуті позивачем самостійно ще під час проведення планової перевірки.

Як наслідок перевірки відповідачем-1 було рекомендовано позивачу усунути допущені недоліки, шляхом внесення відповідних відомостей у електронну систему виконавчих проваджень. Ніяких інших рекомендацій ні позивачу, ні відповідачу-2 за наслідками планової перевірки довідка від 25.01.2019 не містить. Суд при цьому також враховує, що вищенаведені встановлені під час планової перевірки відповідачем-1 порушення не були підтверджені останнім при розгляді справи по суті, що нівелює їх достовірність з огляду на норму ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України.

З матеріалів справи також слідує, що позивачем в порядку спростування порушень, виявлених відповідачем-1 при проведенні планової перевірки було направлено 01.02.2019 заперечення №171 до Міністерства юстиції України, де позивачем було викладено спростування висновків, щодо наявності порушень, виявлених відповідачем-1 при проведенні планової перевірки.

Однак відповідач-2 не взяв до уваги доводи позивача, викладені у запереченнях від 01.02.2019. Відповідач-2 ні у відзиві на позовну заяву, ні в поясненнях в судовому засіданні ніяким чином не спростував, що заперечення позивача від 01.02.2019 взагалі розглядались відповідачем-2.

Зважаючи на бездіяльність відповідача-2 по розгляду заперечень від 01.02.2019, позивачем було подано відповідачу-2 заперечення №330 від 15.03.2019 щодо висновків відповідача-1, викладених у довідці від 25.01.2019. Однак і ці заперечення не були розглянуті відповідачем-2, та навіть факт таких заперечень не був взятий відповідачем-2 до уваги.

Такою бездіяльністю відповідач-2 порушив обов`язковий принцип правомірності діяльності суб`єкта владних повноважень, який слідує з п.9 ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, - діяльність суб`єктів владних повноважень повинна здійснюватись з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Натомість 15.03.2019 протоколом №8 Дисциплінарної комісії приватних виконавців було прийнято рішення про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та застосовано стягнення у вигляді зупинення діяльності приватного виконавця строком на шість місяців.

29.03.2019 відповідачем-2 було видано наказ №1015/5, яким введено в дію зазначене вище рішення відповідача-1 від 15.03.2019.

Аналізуючи діяльність та оскаржувані рішення відповідачів суд звертає увагу на наступні норми законодавства, які регулюють вирішення спору у даній справі.

Відповідно до п.13 розділу ІІІ Порядку проведення перевірок діяльності органів державної виконавчої служби, приватних виконавців, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22 жовтня 2018 року №3284/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 жовтня 2018 р. за №1195/32647, - під час перевірки члени робочої групи згідно з планом проведення перевірки аналізують діяльність органу державної виконавчої служби, що перевіряється, узагальнюють матеріали перевірки, формулюють висновки про ефективність функціонування органу державної виконавчої служби, готують рекомендації з удосконалення роботи, надають методичну та практичну допомогу органу державної виконавчої служби з метою усунення виявлених недоліків.

Відповідно до ч.5 ст.40 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» від 02 червня 2016 року № 1403-VIII, - у разі якщо Дисциплінарною комісією прийнято рішення про задоволення подання та застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення, під час визначення виду дисциплінарного стягнення враховуються обставини вчинення проступку, ступінь вини приватного виконавця, тяжкість вчиненого ним дисциплінарного проступку, наявність наслідків, розмір заподіяної шкоди, а також факти застосування до приватного виконавця дисциплінарних стягнень протягом останнього року.

Щодо виконання даної норми відповідачами не було подано суду ніяких доказів щодо врахування при винесенні оскаржуваних рішень обставин вчинення позивачем проступку, ступінь вини приватного виконавця, тяжкість вчиненого ним дисциплінарного проступку, наявність наслідків, розмір заподіяної шкоди, а також факти застосування до приватного виконавця дисциплінарних стягнень протягом останнього року. Зазначене нівелює правомірність накладення на позивача стягнення як об`єктивного та правомірного, а також порушує критерії правомірності рішення суб`єкта владних повноважень, які слідують з норм п.3 та п.8 ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України - обґрунтованості, пропорційності, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.

Відповідач-2 ніяким чином не вказав, яким чином обиралось стягнення для позивача за ступенем тяжкості та на які цілі таке стягнення було направлене.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.40 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», - дисциплінарна комісія, розглядаючи подання про притягнення приватного виконавця до дисциплінарної відповідальності зобов`язана запросити на засідання приватного виконавця та заслухати його пояснення з питань, що стали підставою для внесення подання про притягнення приватного виконавця до дисциплінарної відповідальності.

Позивач в тексті позовної заяви зазначає, що на засіданні Дисциплінарної комісії приватних виконавців 15.03.2019 дана норма була порушена відповідачами, оскільки позивачу не надали достатньої можливості надати свої пояснення та спростування щодо висновків планової перевірки, а голова Дисциплінарної комісії Глущенко С.В. виявляла в при проведенні засідання очевидну упередженість на небажання заслуховувати позивача. Дані обставини не були відповідачами спростовані належними та допустимими доказами.

Зазначене є порушенням обов`язкового та безумовного принципу правомірності рішення суб`єкта владних повноважень, який слідує з п.4 ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, - безсторонність (неупередженість).

Таким чином позивач була позбавлена права донести свою правову позицію та її об`єктивність в повному обсязі до всіх членів Дисциплінарної комісії приватних виконавців.

Відповідно до п.25 Положення про Дисциплінарну комісію приватних виконавців, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 3791/5 від 27.11.2017, розгляд подання Міністерства юстиції України чи Ради приватних виконавців України про притягнення приватного виконавця до дисциплінарної відповідальності на засіданні Дисциплінарної комісії починається із заслуховування доповіді члена Дисциплінарної комісії, який попередньо за дорученням голови Дисциплінарної комісії вивчав таке подання, після чого заслуховуються присутні на засіданні члени Дисциплінарної комісії, приватний виконавець та інші запрошені на засідання особи, а також вивчаються та аналізуються необхідні документи.

Під час засідання Дисциплінарної комісії приватних виконавців позивач вказувала на необхідність аналізу судової практики, в тому числі Верховного Суду України. Однак члени Дисциплінарної комісії приватних виконавців відмовилися брати її до уваги, посилаючись на те, що дана судова практика не стосуюється конкретних виконавчих проваджень щодо яких зазначено в поданні. Тим самим Дисциплінарна комісія приватних виконавців не взяла до уваги преюдиційність висновків Верховного Суду України та обов`язковість їх застосування суб`єктами владних повноважень. Дані обставини не були спростовані відповідачем-2 ні у відзиві на позовну заяву, ні в поясненнях в судовому засіданні.

Із наявного в матеріалах справи витягу з Протоколу відповідача-1 від 15.03.2019 вбачається, що у оскаржуваному рішенні відповідача-1 відсутні мотиви для прийняття рішення та будь-які аргументи на користь прийняття чи відхилення доводів та доказів приватного виконавця та прийняття саме такого рішення за результатами розгляду подання. Зі змісту витягу протоколу не зрозуміло, за яке саме порушення на позивача накладено дисциплінарне стягнення, які норми закону були порушені, не надана оцінка ступені вини приватного виконавця, ступені тяжкості та наслідкам таким порушенням, розміру заподіяної шкоди, а також не враховано, що протягом всього часу здійснення професійної діяльності позивача до неї раніше не застосовувалося дисциплінарне стягнення.

Відповідно до ч.5 ст.40 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання рішень суду та рішень інших органів», встановлено, що у разі якщо Дисциплінарною комісією прийнято рішення про задоволення подання та застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення, під час визначення виду дисциплінарного стягнення враховуються обставини вчинення проступку, ступінь вини приватного виконавця, тяжкість вчиненого ним дисциплінарного проступку, наявність наслідків, розмір заподіяної шкоди, а також факти застосування до приватного виконавця дисциплінарних стягнень протягом останнього року.

Суд погоджується з доводами позивача, що прозорість адміністративних процедур є ефективним запобіжником державному свавіллю. Вмотивоване рішення демонструє особі, що вона була почута, дає стороні можливість апелювати проти нього. Отже, лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися належний публічний та, зокрема, судовий контроль за адміністративними актами суб`єкта владних повноважень.

З норми ч.І ст.41 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» слідує, що за вчинення дисциплінарного проступку до приватного виконавця може бути застосовано одне з таких дисциплінарних стягнень: 1) попередження; 2) догана; 3) зупинення діяльності приватного виконавця на строк до шести місяців; 4) припинення діяльності приватного виконавця.

Рішенням відповідача-1 від 15.03.2019 року до позивача застосовано зупинення діяльності приватного виконавця на шість місяців, проте відсутня обґрунтування застосування саме такого виду стягнення та не аргументовано неможливість застосування до позивача попередніх (менш тяжких) видів стягнень, з урахуванням тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку, наявності тієї обставини, що приватний виконавець раніше до дисциплінарної відповідальності не притягався.

У зв`язку з зазначеним вище, суд приходить до висновку, що відповідачем-1 було порушено норми законодавства України при прийнятті оскаржуваного рішення про зупинення професійної діяльності позивача строком на шість місяців від 15.03.2019.

При оцінці правомірності оскаржуваного рішення відповідача-2 суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.38 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання рішень суду та рішень інших органів», підставою для притягнення приватного виконавця до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку. Дисциплінарним проступком приватного виконавця є:

1) факт зайняття діяльністю, несумісною з діяльністю приватного виконавця;

2) порушення правил професійної етики приватного виконавця;

3) розголошення професійної таємниці або вчинення дій, що призвели до її розголошення;

4) невиконання або неналежне виконання своїх обов`язків;

5) невиконання статуту Асоціації приватних виконавців України, рішень Ради приватних виконавців України та з`їзду приватних виконавців України.

З тексту подання Міністерства юстиції України про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та тексту витягу з протоколу №8 від 15.03.2019, слідує, що Дисциплінарною комісією приватних виконавців розглядалися та оцінювалися винятково процесуальні виконавчі дії як приватного виконавця щодо примусового виконання рішень суду щодо передачі на примусову реалізацію іпотечного майна, в якому зареєстровані діти. Тому суд погоджується з доводами позивача, що зазначені зауваження Міністерства юстиції України, що були предметом розгляду на Дисциплінарній комісії, не мають ознак дисциплінарного проступку. Виключно суди наділені повноваження щодо прийняття рішення щодо законності та правомірності рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення.

Такий висновок підтверджується нормою ч. 2 ст. 40 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», - у разі якщо подання до Дисциплінарної комісії приватних виконавців про притягнення приватного виконавця до дисциплінарної відповідальності внесено за результатами перевірки діяльності приватного виконавця, здійсненої на підставі скарги учасника виконавчого провадження, яка одночасно є предметом судового розгляду з оскарження рішень, дій або бездіяльності приватного виконавця, Дисциплінарна комісія приватних виконавців відкладає розгляд цього подання до набрання законної сили судовим рішенням за результатами розгляду такої скарги.

Аналогічна позиція міститься також в ст. 36 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання рішень суду та рішень інших органів» та в ч.1 та ч.2 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження», де зазначено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду.

Всупереч зазначеним нормам Дисциплінарна комісія приватних виконавців приймаючи оскаржуване рішення від 15.03.2019 дала оцінку процесуальним діям приватного виконавця щодо виконання судових рішень, зокрема, щодо процесуальних дій в ході виконавчого провадження по передачі на реалізацію майна. Представник відповідача-2, відповідаючи на запитання суду в судовому засіданні 15.05.2019, не зміг назвати правових підстав та компетенції відповідачів здійснювати таку оцінку дій позивача. Зазначене свідчить про грубе порушення відповідачами, та зокрема відповідачем-2, основний та безумовний принцип правомірності рішення суб`єкта владних повноважень, закріплений в п.1 ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, - прийняття рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Суд також звертає увагу на долучені позивачем до матеріалів справи копії рішень Верховного Суду та інших судів загальної юрисдикції, які підтверджують послідовність та добросовісність дій позивача при застосуванні законодавства України про звернення стягнення на нерухоме майно, та яка не була ніяким чином врахована відповідачами при винесенні оскаржуваних рішень. Однак в межах даної судової справи, суд не розглядає та не аналізує копії зазначеної судової практики, оскільки така не має ознак належних доказів по справі відносно до предмету позову.

Також зважаючи на предмет позову та принцип диспозитивності розгляду адміністративних справ, який слідує зі ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд не досліджує в межах даної справи обставини щодо порушення права позивача на відповідь на публічний запит, оскільки в позовній заяві щодо цих обставин позивачем не заявлено ні позовних вимог, ні - прохання про захист цього порушеного права.

Зважаючи на вищезазначене, та враховуючи норми ст.76, ч.2 ст.77, ст.90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців, оформлене протоколом №8 засідання Дисциплінарної комісії приватних виконавців від 15.03.2019, щодо застосування до Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді зупинення діяльності строком на 6 місяців.

Визнати протиправним та скасувати Наказ Міністерства юстиції України №1015/5 від 29.03.2019 р. про зупинення діяльності приватного виконавця ОСОБА_1, виданий на підставі рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців, оформленого протоколом №8 засідання Дисциплінарної комісії приватних виконавців від 15.03.2019 щодо застосування до Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді зупинення діяльності строком на 6 місяців.

Стягнути на користь Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва ОСОБА_1 (іпн НОМЕР_1 ) сплачений нею судовий збір у розмірі 1 536 (одна тисяча п`ятсот тридцять шість) грн 80 коп за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства юстиції України ().

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Терлецька О.О.

Дата виготовлення і підписання повного тексту рішення - 22 травня 2019 р.