Справа № 240/6246/18
Суддя: Черняхович Ірина Едуардівна
Дата ухвалення: 2019-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2019 року м. Житомир справа № 240/6246/18

категорія 105000000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Черняхович І.Е., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Попільнянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, треті особи: ОСОБА_2 , старший державний виконавець Попільнянського районного відділу державної виконавчої служи Головного територіального управління юстиції у Житомирській області - Човган Світлана Володимирівна про визнання протиправною та скасування постанови,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Попільнянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області (далі - відповідача), в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Попільнянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області Човган Світлани Володимирівни від 23.10.2018 ВП №45933880 про накладення на нього штрафу в розмірі 53966,66 гривень.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 , посилаючись на статтю 58 Конституції України, вказує на протиправне застосування державним виконавцем положень частини 14 статті 71 Закону України "Про виконавче провадження", адже ця норма закону, яка передбачає відповідальність боржника у вигляді штрафу у розмірі 50 % від суми заборгованості зі сплати аліментів, набрала чинності з 28.08.2018, а тому може поширюватися лише на заборгованість, яка виникла після цієї дати. Натомість, заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 107933,33 грн., наявність якої стала підставою для винесення оскаржуваної постанови про накладення штрафу, утворилась у нього за період з 2015 року, тобто до набрання чинності ч. 14 ст. 71 Закону України "Про виконавче провадження", а тому позивач не міг знати про настання відповідальності за несвоєчасну сплату аліментів. Крім того, позивач зазначає, що зазначена норма не має зворотної дії у часі, оскільки не скасовує та не пом`якшує відповідальність особи. Відтак, ОСОБА_1 вважає, що оскаржувана постанова від 23.10.2018 ВП №45933880 про накладення на божника штрафу в розмірі 53966,66 грн. є протиправною та підлягає скасуванню.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 21 січня 2019 відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі.

28 грудня 2019 року одночасно з позовною заявою ОСОБА_1 було подано до суду заяву про забезпечення позову.

За наслідками розгляду вказаної заяви, ухвалою суду від 21 січня 2019 року позивачу було відмовлено в забезпеченні позову.

30 січня 2019 року до суду надійшов відзив Попільнянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області на позовну заяву, в якому відповідач заперечував проти заявлених позовних вимог та просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. На підтвердження правомірності винесення постанови про накладення штрафу від 23.10.2018 ВП №45933880 зазначено, що 28 серпня 2018 року набрав чинності Закон України №2475-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання", який запроваджує додаткові штрафи за заборгованість по сплаті аліментів більше 1 року. Зазначені штрафи будуть спрямовані безпосередньо дітям і є своєрідною компенсацією за несвоєчасне отримання ними коштів. Відповідач зазначає, що оскільки станом на 01.10.2018 заборгованість позивача зі сплати аліментів складала 107933,33 грн., то 23.10.2018 державним виконавцем було винесено постанову про накладення на нього штрафу в розмірі 50 % від розмірі заборгованості на суму 53966,66 грн., яку було направлено на адресу боржника для виконання. З огляду на зазначене, відповідач вважає, що приймаючи оскаржувану постанову державний виконавець діяв відповідно до чинного законодавства (а.с.47-49).

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 31 січня 2019 року закрито провадження в адміністративній справі № 240/6246/18 за позовом ОСОБА_1 до Попільнянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, третя особа: ОСОБА_2 , старший державний виконавець Попільнянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області Човган Світлана Володимирівна , про визнання протиправною та скасування постанови, у зв`язку з тим, що дана справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства (а.с.62-66).

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою про закриття провадження, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою до Сьомого апеляційного адміністративного суду.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 27 березня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 31 січня 2019 року про закриття провадження у справі скасовано, а справу №240/6246/18 направлено до Житомирського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Адміністративна справа №240/6246/18 надійшла до Житомирського окружного адміністративного суду 23 квітня 2019 року.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, головуючим суддею для розгляду адміністративної справи № 240/6246/18 було визначено суддю Черняхович І.Е.

Ухвалою судді від 02 травня 2019 року адміністративну справу № 240/6246/18 за позовом ОСОБА_1 до Попільнянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, третя особа: ОСОБА_2 , старший державний виконавець Попільнянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області Човган Світлана Володимирівна, про визнання протиправною та скасування постанови, було прийнято до спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Ухвалою від 06 травня 2019 року витребувано від Попільнянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області належним чином завірену копію матеріалів виконавчого провадження ВП №45933880, а також зобов`язано Попільнянський районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області надати витребувані судом докази в строк до 10 травня 2019 року (а.с.107-108).

13 травня 2019 року на виконання вимог ухвали від 06 травня 2019 року до суду від Попільнянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області надійшли належним чином завірені матеріали виконавчого провадження ВП №45933880.

Розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Згідно з ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

У зв`язку з перебуванням головуючого судді Черняхович І.Е. в період з 13.05.2019 по 17.05.2019 у відпустці, а в період з 20.05.2019 по 24.05.2019 у відрядженні, рішення по справі № 240/6246/18 прийнято 27.05.2019.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначаються Законом України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 № 606-XIV (далі - Закон України № 606-XIV) та Законом України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VIII (далі - Закон України №1404-VIII), який набрав чинності з 05 жовтня 2016 року.

Статтею 1 Закону України № 1404-VIII встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Таким чином, виконавче провадження направлено на фактичну реалізацію рішення уповноваженого органу шляхом вчинення заходів примусового характеру, передбачених вказаним Законом.

Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону України №1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Частиною 1 статті 17 Закону України № 606-XIV (який був чинний на момент відкриття виконавчого провадження № 45933880) визначено, що примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

При цьому, в пункті 1 часини 2 статті 17 Закону України № 606-XIV закріплено, що відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи: виконавчі листи, що видаються судами, і накази господарських судів, у тому числі на підставі рішень третейського суду та рішень Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті і Морської арбітражної комісії при Торгово-промисловій палаті.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 Закону України № 606-XIV державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 25 Закону України № 606-XIV державний виконавець зобов`язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред`явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред`явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п`ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

З наявних у справі копій матеріалів виконавчого провадження №45933880 суд встановив, що 22 грудня 2014 року ОСОБА_2 звернулась до Відділу державної виконавчої служби Попільнянського районного управління юстиції із заявою, в якій просила прийняти до виконання виконавчий лист Шевченківського районного суду м.Києва від 04.07.2014 у справі № 761/9915/14-ц (а.с.275-276) про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у розмірі 2000,00 грн. щомісячно, починаючи з 02.04.2014 до повноліття дітей (а.с.274).

За наслідками розгляду зазначеної заяви, державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Попільнянського районного управління юстиції Можарівською Т.А. було винесено постанову від 25.12.2014 про відкриття виконавчого провадження №45933880 з примусового виконання виконавчого листа Шевченківського районного суду м.Києва від 04.07.2014 у справі № 761/9915/14-ц про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання дітей у розмірі 2000,00 грн. щомісячно, починаючи з 02.04.2014 до повноліття дітей (а.с.241).

Судом встановлено, що на виконання вимог ч. 4 ст. 71 Закону №1404-VIII державним виконавцем було обчислено розмір заборгованості зі сплати аліментів за виконавчим листом Шевченківського районного суду м. Києва від 04.07.2014 у справі №761/9915/14-ц, так згідно з розрахунком від 23.10.2018 № 4592 станом на 01.10.2018 сума заборгованості ОСОБА_1 зі сплати аліментів становила 107933,33 гривень (а.с.233).

У зв`язку з наявністю зазначеної заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, 23 жовтня 2018 року старшим державним виконавцем Попільнянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області Човган С.В. згідно з частиною 14 статті 71 Закону України "Про виконавче провадження" №1404-VIII було прийнято постанову у ВП №45933880 про накладення на ОСОБА_1 штрафу у розмірі 53966,66 грн., що становить 50 відсотків від суми заборгованості зі сплати аліментів (а.с.232).

Не погоджуючись із постановою від 23.10.2018 у ВП №45933880 про накладення штрафу у розмірі 53966,66 грн., позивач звернувся з позовом до суду за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 13 Закону №1404-VIII встановлено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з частиною першою статті 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до частини третьої статті 18 вказаного Закону виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, предметом оскарження у даній справі є постанова державного виконавця про накладення на позивача штрафу, винесена в межах процедури стягнення аліментів з боржника.

Відповідно до частини другої статті 74 Закону №1404-VIII рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений статтею 71 Закону України "Про виконавче провадження" №1404-VIII (тут і надалі в редакції Закону України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання").

Згідно з абзацом другим частини першої статті 71 цього Закону виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України.

Частиною четвертою статті 71 Закону №1404-VIII визначено, що виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі: 1) надходження виконавчого документа на виконання від стягувача; 2) подання заяви стягувачем або боржником; 3) надіслання постанови на підприємство, в установу, організацію, до фізичної особи - підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи; 4) надіслання виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; 5) закінчення виконавчого провадження.

Згідно з наявним у матеріалах справи розрахунком заборгованості зі сплати аліментів за виконавчим листом Шевченківського районного суду м. Києва від 04.07.2014 у справі №761/9915/14-ц, на день відкриття виконавчого провадження ВП №45933880 розмір заборгованості ОСОБА_1 становив 15933,33 гривень (а.с.239).

Відповідно до розрахунку від 06.03.2018 №1526 розмір заборгованості ОСОБА_1 зі сплати аліментів за виконавчим листом Шевченківського районного суду м. Києва від 04.07.2014 у справі №761/9915/14-ц станом на 01.02.2018 становив 93933,33 гривень (а.с.237-238).

Натомість, згідно з розрахунком від 23.10.2018 № 4592 станом на 01.10.2018 сума заборгованості ОСОБА_1 зі сплати аліментів становила 107933,33 гривень (а.с.233).

Із вищезазначених розрахунків вбачається, що зазначена в них заборгованість виникла у зв`язку з несплатою ОСОБА_1 аліментів за період з квітня 2014 року по вересень 2018 року.

Частиною 14 статті 71 Закону №1404-VIII передбачено, що за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 20 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за два роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 30 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

У подальшому, постанова про накладення штрафу у розмірі, визначеному абзацом першим цієї частини, виноситься виконавцем у разі збільшення розміру заборгованості боржника на суму, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік.

Суми штрафів, передбачених цією частиною, стягуються з боржника у порядку, передбаченому цим Законом, і перераховуються стягувачу.

Статтю 71 доповнено вищезазначеною нормою згідно з Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання" №2475-VIII від 03.07.2018, який вступив в дію з 28.08.2018.

Суд погоджується з твердженням позивача відносно того, що частина 14 статті 71 Закону України "Про виконавче провадження" №1404-VIII, яка передбачає відповідальність боржника у вигляді штрафу у розмірі 50 % від суми заборгованості зі сплати аліментів, набрала чинності з 28.08.2018, а тому може поширюватися лише на заборгованість, яка виникла після цієї дати, та зазначає наступне.

Згідно з статтею 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Враховуючи те, що заборгованість позивача, щодо сплати аліментів стягувачу утворилась з квітня 2014 року, а відповідальність у формі штрафу за таку несплату, яка передбачена абзацом 3 частини 14 статті 71 Закону України "Про виконавче провадження" введена лише з 28.08.2018, позивач не міг передбачити настання відповідальності у зв`язку із несвоєчасністю сплати аліментів.

Відповідно до пункту 2 рішення Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року у справі №1-рп/99за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) в регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема, негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма). За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Отже, особа має нести відповідальність за діяння на підставі закону, що був чинним на час його вчинення, крім випадків, коли новий закон пом`якшує або скасовує відповідальність особи за вчинення такого діяння.

Конституційний принцип незворотності дії законів, які погіршують становище особи, дає суду підстави для висновку про неправомірність застосування санкцій за дії (бездіяльність), які на момент, коли вони мали місце, за попереднього правового регулювання не були правопорушенням.

Неприпустимість зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів є одним з аспектів загальновизнаного принципу правової визначеності як елемента принципу верховенства права, який відповідно до частини першої статті 8 Конституції України визнається і діє в Україні.

Принцип неприпустимості зворотної дії в часі нормативних актів закріплений також в міжнародно-правових актах, зокрема і в Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини (стаття 7).

В оскаржуваній постанові про накладення штрафу від 23.10.2018 ВП №45933880 Попільнянський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області зазначив про наявність у ОСОБА_1 заборгованості зі сплати аліментів у сумі 107933,33 грн., у зв`язку з чим на позивача накладено штраф у розмірі 50% суми заборгованості, що становить 53966,66 грн. (а.с. 232-233). Однак, як вбачається із наявних у матеріалах справи розрахунків, заборгованості зі сплати аліментів остання утворилась за період з квітня 2014 року по вересень 2018 року.

На підставі вищезазначеного, суд приходить до висновку, що зазначений вид відповідальності у вигляді накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів, з`явився в Законі України "Про виконавче провадження" лише 28.08.2018, тобто, був відсутній на момент скоєння правопорушення (основна сума заборгованості, як вбачається з довідок-розрахунків, що містяться в матеріалах справи, утворилася за період з квітня 2014 року по вересень 2018 року), що не спростовано відповідачем.

Таким чином, враховуючи вищенаведені положення чинного законодавства України та те, що заборгованість позивача, щодо сплати аліментів стягувачу утворилась з квітня 2014 року по вересень 2018 року, а відповідальність у формі штрафу за таку несплату введена лише з 28 серпня 2018 року, ОСОБА_1 не міг передбачити настання негативних наслідків у зв`язку із несвоєчасністю такої сплати.

З огляду на зазначені вище обставини, та враховуючи приписи статті 58 Конституції України та те, що лише з 28.08.2018 стаття 71 Закону №1404-VIII доповнена частиною чотирнадцятою, абзацом третім якої встановлено відповідальність у вигляді накладання штрафу у відповідному розмірі, яка на час вчинення правопорушення не існувала, суд приходить до висновку про відсутність законних підстав для застосування до позивача штрафних санкцій на підставі вищенаведеної норми права, а тому постанова старшого державного виконавця Попільнянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області Човган Світлани Володимирівни від 23.10.2018 ВП №45933880 про накладення на нього штрафу в розмірі 53966,66 гривень є протиправною та підлягає скасуванню.

Згідно вимог статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У силу положень ч.ч. 1 та 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи вищевикладені обставини справи та норми чинного законодавства, суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено правомірності застосування до ОСОБА_1 штрафу у розмірі 53966,66 грн., а тому спірна постанова про стягнення штрафу від 23.10.2018 ВП №45933880 є протиправною та такою, що підлягає скасуванню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З наявної у матеріалах справи квитанції від 09.01.2019 №0.0..1 (а.с.5) вбачається, що позивачем під час звернення з даним позовом до суду було сплачено судовий збір в розмірі 704,80 гривень

Таким чином, на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Попільнянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області підлягають стягненню здійснені ним судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 704,80 гривень.

Керуючись статтями 9, 77, 90, 139, 242-246, 255, 287, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Попільнянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області (вул. Горького, 6-а, смт.Попільня, Житомирська область, 13501; ), треті особи: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ), старший державний виконавець Попільнянського районного відділу державної виконавчої служи Головного територіального управління юстиції у Житомирській області - Човган Світлана Володимирівна ( вул. Горького, 6-а, смт. Попільня, Житомирська область, 13501 ) про визнання протиправною та скасування постанови - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Попільнянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області Човган Світлани Володимирівни від 23.10.2018 ВП №45933880 про накладення на ОСОБА_1 штрафу в розмірі 53966,66 гривень.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Попільнянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області (вул. Горького, 6-а, смт. Попільня, Житомирська область, 13501; ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати у вигляді судового збору у сумі 704,80 (сімсот чотири гривні вісімдесят копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.Е.Черняхович