Справа № 2040/6932/18
Суддя: Любчич Л.В.
Дата ухвалення: 2019-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2019 р. Справа № 2040/6932/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Любчич Л.В.

суддів: Присяжнюк О.В. , Спаскіна О.А.

за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.

представника позивача - Гринченко Т.М.

представника відповідача - Маслош С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.12.2018 по справі № 2040/6932/18

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції в Харківській області

про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Харківській області (далі - відповідач, ГУ НП в Харківській обл.), в якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність, ГУ НП в Харківській обл., щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за витратами під час відрядження та винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції в період з 05.03.2018 по 05.06.2018;

- зобов`язати ГУ НП в Харківській обл. відшкодувати ОСОБА_1 витрати під час відрядження з 05.03.2018 по 05.06.2018 в сумі 60720 грн.;

- зобов`язати ГУ НП в Харківській обл. виплатити на користь ОСОБА_1 винагороду за безпосередню участь в антитерористичній операції за період з 05.03.2018 по 05.06.2018 в сумі 12600 грн.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 18.12.2018 частково задоволено вищезазначені позовні вимоги.

Визнано протиправною бездіяльність ГУ НП в Харківській обл., щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за витрати під час відрядження з 05.03.2018 по 05.06.2018.

Зобов`язано ГУ НП в Харківській обл. відшкодувати ОСОБА_1 витрати під час відрядження з 05.03.2018 по 05.06.2018 в сумі 37020 грн.

В іншій частині позовних відмовлено.

Не погодившись з даним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги відповідач послався на те, що позивач був направлений не у відрядження, а для проходження стажування, як виду післядипломної освіти, у зв`язку з чим коштами на відрядження не фінансувався. Такі твердження відповідач обґрунтовує тим, що позивач був направлений не у навчальний заклад, а у підрозділ Національної поліції. ГУ НП в Харківській обл. не ознайомлювало позивача з кошторисом витрат на відрядження та не видавало аванс, так як наказ ГУ НП в Харківській обл. від 26.02.2018 № 334 не є наказом про відрядження.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 22.03.2019 залишено без руху апеляційну скаргу у зв`язку з несплатою судового збору

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 09.04.2019 після усунення, недоліків апеляційної скарги, відкрито провадження по справі № 2040/6932/18.

18 квітня 2019 року на адресу суду від позивача по справі надійшов відзив, в якому останній просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. При цьому зазначив про те, що неоднозначне та не цілком вірне застосування термінології в даному випадку призвело до порушення законних прав та інтересів позивача, завдало матеріальних збитків, оскіьки фактично позивача було направлено не на стажування, а у відрядження.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 22.05.2019 закінчено підготовку справи до розгляду та призначено у відкритому судовому засіданні.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, представника відповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та відзиві на неї, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судовим розглядом були встановлені наступні обставини, які не оспорені сторонами.

З 07 листопада 2015 року позивач перебуває на службі в ГУ НП в Харківській обл. та проходить службу на посаді поліцейського-водія автотранспортного взводу батальйону поліції особливого призначення ГУ НП в Харківській обл.

26 лютого 2018 року ГУ НП в Харківській обл. видано наказ № 344 «Про направлення на стажування працівників ГУ НП в Харківській обл.», згідно якого направлено для проходження стажування з 01 березня до 01 червня 2018 року старшого сержанта поліції Земляного А.А. до ГУ НП в Луганській обл. (м. Сєверодонецьк, вулиця Партизанська, 16).

02 березня 2018 року наказом ГУ НП в Харківській обл. № 381 внесено зміни до наказу ГУ НП в Харківській обл. № 344 від 26.02.2018 та вказано «направивши поліцейських для проходження стажування з 05 березня до 05 червня 2018 року».

30 липня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Начальника ГУ НП в Харківській обл. з рапортом, в якому просив відшкодувати йому витрати у зв`язку з направленням у відрядження в період з 01.03.2018 по 01.06.2018 у розмірі 60720,00 грн. та винагороду за безпосередню участь в АТО у розмірі 12600,00 грн.

Листом ГУ НП в Харківській обл. № 2222/119-29/02-2018 від 08.08.2018 позивача повідомлено про відсутність підстав для проведення розрахунку та відшкодування витрат, які ОСОБА_1 . поніс під час проходження стажування.

Враховуючи те, відповідач оскаржив рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог позову, з урахуванням ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах доводів апеляційної скарги.

Задовольняючи частково адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з обгрунтованості позовних вимог в цій частині.

Суд апеляційної інстанції з даним висновком суду погоджується, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 Закону України «Про Національну поліцію» післядипломна освіта поліцейських здійснюється на загальних засадах, визначених Законом України "Про вищу освіту", з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, і складається з: спеціалізації; перепідготовки; підвищення кваліфікації; стажування.

За приписами п. 7 розділу 1, п. п. 1, 4 розділу ІІІ «Положення про організацію післядипломної освіти працівників Національної поліції», затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 24.12.2015 року № 1625 (далі - Положення № 1625), одним із видів післядипломної освіти є стажування - набуття працівником поліції досвіду виконання завдань і обов`язків певної професійної діяльності або галузі знань.

Тривалість навчання в системі післядипломної освіти визначається відповідно до навчальних планів та програм і встановлюється навчальним закладом, органом поліції, підприємством, установою, організацією, органом державної влади, органом місцевого самоврядування, в яких здійснюватиметься навчання, відповідно до законодавства за погодженням із замовником.

Фінансування післядипломної освіти працівників поліції здійснюється за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів, а також інших джерел, не заборонених законодавством.

Згідно з п. п. 2, 3 розділу І «Інструкції про службові відрядження поліцейських у межах України», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 02.08.2017 року № 672 (далі - Інструкція № 672), службовим відрядженням вважається поїздка поліцейського за наказом, підписаним керівником органу поліції або особою, яка виконує його обов`язки, його першим заступником або заступниками відповідно до їх компетенції, на певний строк до іншого населеного пункту для виконання службового завдання поза місцем його постійної служби. Основними завданнями службових відряджень є, зокрема, участь у проведенні нарад, конференцій, семінарів та інших заходів; навчання працівників органів (підрозділів) поліції.

Відповідно до п. 2 розділу II Інструкції № 672 строк відрядження не може перевищувати 30 календарних днів з урахуванням часу перебування в дорозі, але з дозволу керівника органу поліції або особи, яка виконує його обов`язки строк відрядження може бути продовжено, при цьому загальний строк відрядження не може перевищувати 60 календарних днів. Строк відрядження поліцейських, направлених на навчання в системі перепідготовки, удосконалення, підвищення кваліфікації кадрів, не повинен перевищувати строку такого навчання.

За приписами п. п. 1, 3, 4, 8 розділу ІІІ Інструкції № 672 поліцейському, який направляється у службове відрядження, видається посвідчення про відрядження з талоном посвідчення про відрядження та карткою автоматизованої інформаційної системи «Відрядження» (далі - картка АІС «Відрядження») (додаток 1), які оформлюються відрядженою особою. Орган (підрозділ) поліції самостійно забезпечує виготовлення бланків посвідчень про відрядження. На бланку посвідчення про відрядження проставляється відповідні серія та номер. Виїзд поліцейського у службове відрядження без посвідчення про відрядження не дозволяється. Посвідчення про відрядження підписується керівником органу поліції або його першим заступником, заступниками відповідно до їх компетенції та скріплюються гербовою печаткою. Поліцейський, який виїжджає у службове відрядження, зобов`язаний у підрозділі документального забезпечення органу (підрозділу) поліції отримати посвідчення про відрядження, заповнити всі його реквізити, після чого у разі необхідності подати талон посвідчення про відрядження до бухгалтерської служби органу (підрозділу) поліції для отримання авансу. Усі витрати на службове відрядження відшкодовуються лише за наявності оригіналів документів, що засвідчують вартість цих витрат.

З огляду на зазначене вище, Інструкцією № 672 чітко передбачено, що поліцейські направляються у відрядження, зокрема, на навчання в системі перепідготовки, удосконалення, підвищення кваліфікації кадрів. В свою чергу, перепідготовка, підвищення кваліфікації, стажування відповідно до норм Закону України «Про Національну поліцію» і Положення № 1625 є видами післядипломної освіти поліцейських.

Згідно наказів Сєвєродонекього відділу поліції ГУ НП в Луганській обл. № 80 від 14.03.2018 та № 107 від 04.04.2018 в період з 09.00 16.03.2018 до 09.00 23.03.2018 та в період з 09.00 06.04.2018 до 09.00 13.04.2018 позивача було відряджено для несення служби та виконання завдань із забезпечення публічної безпеки та порядку на блокпосту «Кремінна-Лиман».

Доказів того, що позивачу було видавано посвідчення про відрядження матеріали справи не містять, судовим розглядом не встановлено.

З огляду на зазначене, позивач був позбавлений фактичної можливості зробити відповідні відмітки у посвідченні про відрядження.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивача у даному випадку було відправлено саме у відрядження.

При цьому, позивач, перебуваючи на стажуванні, виконував наказ ГУ НП в Харківській обл. № 344 «Про направлення на стажування працівників ГУ НП в Харківській обл.» від 26.02.2018 і не мав права не виконувати рішення керівництва про відрядження та, відповідно, не міг уникнути витрат під час відрядження.

Доводи апелянта про те, що позивач був направлений не у навчальний заклад, а у підрозділ Національної поліції, не спростовують зазначених вище висновків суду, оскільки місце та форма проходження стажування поліцейським не має визначального значення для встановлення факту відрядження.

Відповідно до пункту 9 розділу ІІІ Інструкції № 672 витрати на службове відрядження відшкодовуються відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 02.02.2011 № 98 «Про суми та склад витрат на відрядження державних службовців, а також інших осіб, що направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів» та «Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон», затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 13.03.1998 № 59, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 31.03.1998 за № 218/2658.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 02.02.2011 року № 98 встановлено, що державним службовцям, а також іншим особам, які направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, що повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок коштів бюджетів, за наявності підтвердних документів відшкодовуються: 1) витрати на проїзд (у тому числі на перевезення багажу, бронювання транспортних квитків) до місця відрядження і назад, а також за місцем відрядження (у тому числі на орендованому транспорті); на оплату вартості проживання у готелях (мотелях), інших житлових приміщеннях.

Пунктом 10 розділу ІІІ Інструкції № 672 передбачено, що фактичний час перебування в службовому відрядженні визначається за наявними відмітками в посвідченні про відрядження, засвідченими підписами керівників та печаткою органів (підрозділів) поліції, куди відряджений поліцейський, а також за місцем проходження служби. Відмітки в посвідченні про відрядження засвідчуються печаткою. У разі відсутності відміток про вибуття з місця постійної служби, прибуття у відрядження та повернення з відрядження добові витрати не відшкодовуються.

Як вірно встановив суд першої інстанції, понесені позивачем витрати в сумі 31500,00 грн. за період з 05.03.2018 по 05.06.2018 підтверджуються належним чином оформленими та достатніми документами, копії яких наявні в матеріалах справи, а саме: договір найму квартири, що находиться у приватній власності № 1 від 05 березня 2018 року та акти приймання - передачі наданих послуг від 05.04.2018, 05.05.2018, 05.06.2018.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позивач має право на відшкодування грошових коштів у сумі 5520,00 грн., а саме добові (60 грн. - доба) в кількості 92 доби.

З урахуванням наведеного вище, а також понесення позивачем документально підтверджених витрат в період з 05.03.2018 по 05.06.2018, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що сума понесених позивачем витрат у розмірі 37020 грн. повинна бути відшкодована відповідачем.

Посилання апелянта на те, що позивач отримав за час стажування премію 6000,00 грн., що свідчить про додаткове фінансування позивача у зв`язку з направленням його на стажування в іншу місцевість, колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки преміювання працівників та відшкодування витрат на відрядження не є тотожними поняттями, регулюють різний предмет взаємовідносин та не можуть підміняти однин одного.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі «Северянін та інші проти України»(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші зазначені в апеляційній скарзі аргументи відповідача, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Харківській області - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2018 року по справі № 2040/6932/18 залишити без змін .

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Л.В. Любчич
Судді О.В. Присяжнюк О.А. Спаскін
Постанова складена в повному обсязі 21.05.2019