Справа № 826/15483/18
Суддя: Пилипенко Олена Євгеніївна
Дата ухвалення: 2019-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Пилипенко О.Є.

суддів - Бужак Н.П. та Костюк Л.О.,

при секретарі - Грабовській Т.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Департаменту соціальної політики виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 лютого 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціальної політики виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії,

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2018 року позивач - ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Департаменту соціальної політики виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії, в якому просила:

- визнати протиправними дії Департаменту соціальної політики виконавчого органу Київської міської державної адміністрації про відмову у видачі ОСОБА_1 посвідчення особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1;

- зобов`язати Департамент соціальної політики Київської міської державної адміністрації повторно розглянути подання та визначити ОСОБА_1 статус особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 та видати посвідчення постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 відповідного зразка.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 лютого 2019 року адміністративний позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення було неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, порушено норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст.. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що дійсно, 01.01.2015 року набув чинності Закон України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 р. №76-VIII, яким статтю 2 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» було виключено, а також виключено абзац 5 частини другої статті 2 Закону України «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи», який визначав зону посиленого радіоекологічного контролю як одну із зон радіоактивно забруднених територій, разом з тим, виключення зони посиленого радіоекологічного контролю із переліку радіоактивно забруднених територій не позбавляє осіб, яким раніше були видані посвідчення постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи, відповідного статусу, а тому ОСОБА_1 має право на встановлення статусу постраждалого 1 категорії та видачі відповідного посвідчення.

Колегія суддів вважає вказаний висновок суду першої інстанції обґрунтованим, з огляду на наступне.

Як встановлено судом та вбачається з наявних матеріалів справи, листом Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації управління праці та соціального захисту населення від 29.08.2018 року №01-13/6627 ОСОБА_1 було повідомлено про те, що 24.07.2018 року на засіданні Комісії було розглянуто матеріали особової справи ОСОБА_1 та прийнято рішення про відмову їй у визначенні статусу особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (з числа потерпілих) 1 категорії.

Так, як вбачається з витягу з протоколу засідання Комісії для розгляду питань, пов`язаних із встановленням статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 24.07.2018 р. №6, розглянувши матеріали особової справи ОСОБА_1 , Комісія вирішила, що підстав для визначення статусу особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (з числа потерпілих) 1 категорії немає.

Позивач, не погоджуючись із рішенням Департаменту соціальної політики виконавчого органу Київської міської державної адміністрації що відмови у визначенні статусу особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (з числа потерпілих) 1 категорії, звернулась до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Визначення статусу постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи здійснюється відповідно до статей 9, 11 і 14 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 р. № 76-VIII виключено абзац п`ятий частини 2 статті закону України «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» (зону посиленого радіоекологічного контролю).

Відповідно до статті 14 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та п. 10 Порядку видачі посвідчень особам, постраждалим внаслідок Чорнобильської катастрофи затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 січня 1997 року № 51 (з послідуючими змінами) посвідчення постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи першої категорії видається інвалідам з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і потерпілих від Чорнобильської катастрофи, щодо яких встановлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про встановлення інвалідності відповідної групи, пов`язаної з наслідками Чорнобильської катастрофи.

Документом, що підтверджує статус громадян, є посвідчення відповідної категорії.

Відповідно до п. 10 вказаного Порядку видача відповідних посвідчень провадиться Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням місцевих органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування за місцем проживання.

Відповідно довідки до акту огляду медико-соціальної експертної комісії серії АВ №0984017 від 25.07.2018 року, позивачу встановлено безстроково 2 групу інвалідності у зв`язку із захворюванням, пов`язаним з впливом аварії на ЧАЕС.

Центральною міжвідомчою експертною комісією МОЗ та МНС України по встановленню причинного зв`язку хвороби, що призвели до інвалідності та смерті з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС на засіданні № 56 від 17.05.2018 року було встановлено причинний зв`язок хвороби позивача з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується експертним висновком від 21.05.2018 року №9273, зазначені обставини не заперечується Департаментом соціальної політики виконавчого органу Київської міської державної адміністрації.

Відповідно до статті 65 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілим від Чорнобильської катастрофи видаються посвідчення, виготовлені за зразками, затвердженими Кабінетом Міністрів України.

Посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом. При зміні категорії, а також у випадках, передбачених статтею 17 цього Закону, посвідчення підлягає заміні.

Відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 січня 1997 р. № 51 (надалі - Порядок), посвідчення категорії 1 серії А видається інвалідам з числа потерпілих від Чорнобильської катастрофи щодо яких встановлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, хворим внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу.

Отже, з викладених правових норм вбачається, що достатньою та необхідною правовою підставою для видачі особі посвідчення постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема, є одночасна сукупність для постраждалого наступних умов:

1) встановлення особі інвалідності;

2) наявність висновку МСЕК про причинно-наслідковий зв`язок настання інвалідності особи із аварією на ЧАЕС.

Водночас, законодавством регламентовано порядок видачі посвідчень особам, постраждалим внаслідок аварії на ЧАЕС, який включає в себе два етапи: 1) звернення такої особи із необхідним пакетом документів до відповідного УПСЗН; 2) оформлення та направлення УПСЗН подання до Департаменту соціального захисту населення відповідної облдержадміністрації щодо видачі заявнику такого посвідчення.

Так, із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є потерпілою від Чорнобильської катастрофи у розумінні положень статті 11 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та має посвідчення 4 категорії громадянина, який постійно проживав на території зони посиленого радіологічного контролю у 1986-1992 роках, відтак, на переконання колегії суддів, наділений законодавством правом на отримання посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи віднесеної до 1 категорії.

Вирішуючи питання про наявність підстав для видачі позивачу посвідчення 1 категорії у зв`язку з тим, що пунктом 4 Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 р. № 76-VIII у статті 2 Закону України «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслiдок Чорнобильської катастрофи» від 27.02.1991 р. № 791а-XII виключений абзац п`ятий частини другої статті 2, варто зазначити наступне.

Так, із виключенням вказаного вище абзацу, законодавець виключив зону посиленого радіоекологічного контролю з числа територій, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, проживання в межах якої давало право на отримання посвідчення 4 категорії.

При цьому, право особи на отримання посвідчення постраждалого внаслідок аварії на ЧАЕС в порядку пункту 1 частини 1 статті 14 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» виникає у зв`язку зі встановленням інвалідності через захворювання, пов`язане з Чорнобильською катастрофою, а не в залежності від місця її проживання або роботи.

Колегія суддів наголошує, що виключення законодавцем з правового поля з 01.01.2015 року зони посиленого радіоекологічного контролю не позбавляє особу статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 4, оскільки наявність такого статусу пов`язана, зокрема, з фактом постійного проживання або постійної роботи чи постійного навчання на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови проживання або роботи чи постійного навчання станом на 1 січня 1993 року у цій зоні не менше чотирьох років, в той час як зона посиленого радіоекологічного контролю існувала до 01.01.2015 року.

Отже, статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 4 зберігається за особою, якій він присвоєний, довічно, оскільки його отримання до 01.01.2015 року відбулось правомірно, а зміни, внесені до законодавства про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, жодним чином не вплинули на статус потерпілих від Чорнобильської катастрофи категорії 4, який було отримано до 01.01.2015 р.

Крім цього, суд виходить з того, що наявність висновку МСЕК про причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою безумовно свідчить про те, що ОСОБА_1 є постраждалим від Чорнобильської катастрофи в розумінні статті 9 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Дана правова позиція викладена також в постанові Верховного Суду від 25 травня 2018 року справа № 802/1445/17-а.

Варто також наголосити, що ст.. 13 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» встановлено, що держава бере на себе відповідальність за завдану шкоду громадянам та зобов`язується відшкодувати її за пошкодження здоров`я або втрату працездатності громадянами та їх дітьми, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. На державу покладаються також зобов`язання щодо своєчасного медичного обстеження, лікування і визначення доз опромінення учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих від Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», державна політика в галузі соціального захисту потерпілих від Чорнобильської катастрофи та створення умов проживання і праці на забруднених територіях базується на принципі пріоритету життя та здоров`я людей, які потерпіли від Чорнобильської катастрофи; соціального захисту людей, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

З урахуванням вкладеного, колегія суддів вважає обґрунтованими висновок суду першої інстанції щодо необхідності задоволення позовних вимог позивача в повному обсязі.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було правильно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, правильно застосовано норми матеріального та процесуального права. У зв`язку з цим суд вважає необхідним апеляційну скаргу Департаменту соціальної політики виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 13 лютого 2019 року - без змін.

Керуючись ст..ст. 241, 242, 308, 311, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Департаменту соціальної політики виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 13 лютого 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя: О.Є.Пилипенко

Суддя: Н.П.Бужак

Л.О.Костюк

Повний текст рішення виготовлено 21 травня 2019 року.