Справа № 520/10532/18
Суддя: Бартош Н.С.
Дата ухвалення: 2019-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2019 р.Справа № 520/10532/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бартош Н.С.,

Суддів: Подобайло З.Г. , Григорова А.М. ,

за участю секретаря судового засідання Мороза М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Харківського окружного адміністративного суду (головуючий І інстанції Старосєльцева О.В.) від 17.01.2019 року (повний текст рішення складений 17.01.2019 р.) по справі № 520/10532/18

за позовом ОСОБА_2

до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області в особі Харківського міського відділення

про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_2 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області в особі Харківського міського відділення, в якому просив суд: визнати протиправними дії Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області в особі Харківського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області щодо не прийняття довідки № 271 від 15.10.2018 року; зобов`язати Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області в особі Харківського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області прийняти для розрахунку розміру щомісячних страхових виплат по відшкодуванню шкоди завданої трудовим каліцтвом довідку про заробітну плату ОСОБА_2 видану філією №2 ЗАТ «Внешторгосервіс» № 271 від 15.10.2018 року.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 11.12.2018 року по справі № 520/10129/18 позов залишено без задоволення.

Позивач не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає таке рішення незаконним та необгрунтованим. Зазначає, що судом першої інстанції не враховано той факт, що органом Пенсійного фонду вже презначена пенсія з урахування заробітної плати в склад якої входить розрахунковий період відображений у спірній довідці. Просить суд апеляційної інстанції рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.01.2019 року по справі № 520/10532/18 скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Позивач в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги, просив суд апеляційної інстанції рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти апеляційної скарги, просив її залишити без задоволення.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги у відповідності до ч.1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 05.08.1994 року під час виконання трудових обов`язків у шахті імені М.В. Фрунзе виробничого об`єднання "Ровенькиантрацит" отримав травму, яку було визнано такою, що пов`язана з виробництвом про що складено акт форми Н-1 №98.

Відповідно до висновку МСЕК з 01.12.1994 року ОСОБА_2 встановлено 3 групу інвалідності за наслідками трудового каліцтва.

11.10.2018 року позивачу було встановлено 35% втрати професійної працездатності з 02.10.2018 року по 01.11.2021 року за наслідками травми на виробництві що сталась 05.08.1994 року, про що свідчить виписка із акту огляду МСЕК №079348.

16.10.2018 року позивач звернувся з заявою до Харківського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області про призначення страхових виплат по трудовому каліцтву, з якої встановлено, що для розрахунку страхових виплат ОСОБА_2 надана довідка про заробітну плату № 271 від 15.10.2018 року, яка видана філією №2 ЗАТ «Внешторгосервіс» "Луганської народної республіки". Однак, заявнику одночасно роз`яснено, про неможливість прийняття даної довідки, оскільки вона видана підприємством яке на даний час перебуває на окупованій території та повідомлено, що щомісячні страхові виплати будуть призначені виходячи з розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність на дату звернення.

18.10.2018 року постановою Харківського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області було призначено щомісячну грошову виплату виходячи з прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність.

Не погодившись із діями відповідача щодо не прийняття довідки № 271 від 15.10.2018 року для розрахунку розміру щомісячних страхових виплат по відшкодуванню шкоди завданої трудовим каліцтвом, позивач звернувся з даним позовом до суду про її скасування.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що довідка № 271 від 15.10.2018 року не може слугувати законним джерелом достовірної інформації, оскільки вона видана підприємством, яке на час розгляду справи перебуває на окупованій території.

Колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується з даним висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно вимог ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовідносини з приводу державного соціального страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання унормовані приписами Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 23.09.1999р. №1105-ХIV (далі за текстом - Закон №1105-ХIV).

У відповідності до п. 10 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" страхові випадки: за соціальним страхуванням від нещасних випадків - нещасний випадок на виробництві або професійне захворювання (у тому числі встановлене чи виявлене в період, коли потерпілий не перебував у трудових відносинах з підприємством, на якому він захворів), що спричинили застрахованому професійно зумовлену фізичну чи психічну травму; нещасний випадок або професійне захворювання, яке сталося внаслідок порушення застрахованим нормативних актів про охорону праці; за соціальним страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності - подія, з настанням якої виникає право застрахованої особи, членів її сім`ї або іншої особи на отримання відповідно до цього Закону матеріального забезпечення або соціальних послуг.

Згідно ст. 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" страховими виплатами є грошові суми, які Фонд виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку, а згідно з ч.7 цієї статті страхові виплати складаються зокрема із страхової виплати втраченого заробітку (або відповідної його частини) залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності.

Відповідно до ст. 38 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" ступінь втрати працездатності потерпілим установлюється МСЕК за участю Фонду і визначається у відсотках професійної працездатності, яку мав потерпілий до ушкодження здоров`я. МСЕК установлює обмеження рівня життєдіяльності потерпілого, визначає професію, з якою пов`язане ушкодження здоров`я, причину, час настання та групу інвалідності у зв`язку з ушкодженням здоров`я, а також необхідні види медичної та соціальної допомоги.

Частиною 1 статті 42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" передбачено, що сума щомісячної страхової виплати встановлюється відповідно до ступеня втрати професійної працездатності та середньомісячного заробітку, що потерпілий мав до ушкодження здоров`я.

З матеріалів справи встановлено, що позивач на момент настання страхового випадку - нещасного випадку на виробництві працював у шахті імені М.В. Фрунзе виробничого об`єднання "Ровенькиантрацит", яку в 2005 році було реорганізовано у ОП "Шахтоуправление Ясеновское" ООО "ДТЕК «Ровенькиантрацит», про що свідчить копія трудової книжки серії НОМЕР_1 від 17.03.1994 року.

Надаючи оцінку висновкам суду першої інстанції про те, що видана філією №2 ЗАТ «Внешторгосервіс» "Луганської народної республіки" довідка № 271 від 15.10.2018 року про заробітну плату може бути врахована Харківським міським відділенням управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області при розрахунку розміру щомісячних страхових виплат по відшкодуванню шкоди завданої трудовим каліцтвом позивача, оскільки видана організацією, створеною всупереч вимог законодавства України, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 132 Конституції України територіальний устрій України ґрунтується на засадах єдності та цілісності державної території, поєднання централізації і децентралізації у здійсненні державної влади, збалансованості і соціально-економічного розвитку регіонів, з урахуванням їх історичних, економічних, екологічних, географічних і демографічних особливостей, етнічних і культурних традицій.

Згідно ст. 133 Основного Закону систему адміністративно-територіального устрою України складають: Автономна Республіка Крим, області, райони, міста, райони в містах, селища і села.

До складу України входять: Автономна Республіка Крим, Вінницька, Волинська, Дніпропетровська, Донецька, Житомирська, Закарпатська, Запорізька, Івано-Франківська, Київська, Кіровоградська, Луганська, Львівська, Миколаївська, Одеська, Полтавська, Рівненська, Сумська, Тернопільська, Харківська, Херсонська, Хмельницька, Черкаська, Чернівецька, Чернігівська області, міста Київ та Севастополь.

Міста Київ та Севастополь мають спеціальний статус, який визначається законами України.

Зі змісту преамбули Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» (далі - Закон) вбачається, що Україна згідно з Конституцією України є суверенною і незалежною державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною. Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевською конвенцією 1049 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією 1997 року та іншим міжнародно-правовим актам є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.

Основою гуманітарної, соціальної та економічної політики держави Україна стосовно населення тимчасово окупованої території України є захист і повноцінна реалізація національно-культурних, соціальних та політичних прав громадян України, у тому числі корінних народів та національних меншин.

Тобто, одним з основних напрямків політики держави України стосовно населення тимчасово окупованої території України є захист та повноцінна реалізація, зокрема, соціальних прав громадян України.

Приписи ст. 1 Закону визначають, що тимчасово окупована територія України (далі - тимчасово окупована територія) є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Датою початку тимчасової окупації є 20 лютого 2014 року.

Положеннями ч. ч. 1-3 ст. 9 Закону визначено, що державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Разом з цим, колегія суддів вважає необхідним зазначити, що у 1971 році Міжнародний суд Організації Об`єднаних Націй (далі - ООН) у документі «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначив, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) розвиває цей принцип у своїй практиці. Наприклад, у справах «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45), «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016). "Зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного, - вважають судді ЄСПЛ, - Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать».

При цьому, на думку колегії суддів, визнання, у виняткових випадках, актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.

В іншому рішенні від 08.07.2004 року у справі «Ілашку та інші проти Молдови та Росії» Європейський Суд з прав людини, задовольняючи позов щодо Молдови, визнав, що Уряд Молдови, який є єдиним законним Урядом Республіки Молдова за міжнародним правом, не здійснював влади над частиною своєї території, яка перебуває під ефективним контролем «Молдавської Республіки Придністров`я». Однак, навіть за відсутності ефективного контролю над Придністровським регіоном, Молдова все ж таки має позитивне зобов`язання за статтею 1 Конвенції вжити заходів, у рамках своєї влади та відповідно до міжнародного права, для захисту гарантованих Конвенцією прав заявників.

Як зазначено в п. 333 цього рішення, Суд вважає, що коли держава не може забезпечити дію своєї влади на частині своєї території відповідно фактичній ситуації (наприклад, сепаратиський режим, військова окупація), держава не перестає нести відповідальність та здійснювати юрисдикцію. Вона повинна усіма доступними дипломатичними та правовими засобами із залученням іноземних держав та міжнародних організацій продовжувати гарантувати права та свободи, передбачені Конвенцією.

Враховуючи викладене колегія судів вважає можливим застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та ЄСПЛ, в контексті оцінки документів, виданих установою, що знаходиться на окупованій території, як доказів, оскільки неприйняття цих документів призведе до порушень та обмежень прав позивачки на соціальний захист та гарантоване їй право на пенсійне забезпечення.

Такий висновок суду апеляційної інстанції узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 02.10.2018 по справі № 569/14531/16-а.

З матеріалів справи встановлено, що надана позивачем довідки видана філією №2 ЗАТ «Внешторгосервіс», яка знаходиться за адресою м. Луганськ, Луганської народної республіки. Тобто, вказану довідку видано органом, який створено всупереч законів України.

Водночас, за даними особових рахунків та довідки № 271 від 15.10.2018 року: у травні 1994 року нараховано 25,33380 грн., у червні 1994 року нараховано 24,43950 грн., у липні 1994 року нараховано 20,61100 грн. Всього було нараховано 70,38430 грн. Кількість календарних днів у розрахунковому періоду складає 92. На підставі цих даних позивачу Пенсійним фондом було призначено пенсію. Тобто, відомості, які зафіксовані у довідці, випливають зі змісту документів, які були складені до тимчасової окупації території України.

При цьому, колегія суддів зазначає, що доказів щодо їх недостовірності відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, який заперечує проти адміністративного позову та апеляційної скарги, не надано.

Посилання відповідача на те, що підприємство, яке видало позивачу довідку про заробітну плату (грошове забезпечення, винагороду за цивільно-правовим договором) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним страхуванням №271 від 15.10.2018 р., розміщене на тимчасово окупованій території України, колегія суддів не приймає, оскільки відсутність у відповідача можливості здійснити перевірку відомостей на підприємстві, яке знаходиться на непідконтрольній українській владі території не може бути підставою для відмови в прийняті довідки для розрахунку розміру щомісячних страхових виплат по відшкодуванню шкоди завданої трудовим каліцтвом.

Вказана правова позиція викладена у постановах Верховного суду по справі № 175/4336/16-а від 28.08.2018 р. та по справі № 172/718/17 від 27.02.2018 р.

Згідно із ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З урахуванням вищенаведеного, доводи відповідача, щодо правомірності не прийняття наданих позивачем довідки є необґрунтованими.

З урахуванням наведеного судова колегія вважає за необхідне підкреслити, що відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає, що вказана вище довідка є належним доказом при розрахунку розміру щомісячних страхових виплат по відшкодуванню шкоди завданої трудовим каліцтвом позивача.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, колегія суддів дійшла висновку, що відповідач, відмовляючи прийняти для розрахунку розміру щомісячних страхових виплат по відшкодуванню шкоди завданої трудовим каліцтвом довідку про заробітну плату ОСОБА_2 видану філією №2 ЗАТ «Внешторгосервіс» № 271 від 15.10.2018 року, діяв не на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений чинним законодавством, без дотримання необхідного балансу між несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), а тому такі дії відповідача є протиправними.

Вказаними діями відповідача не було забезпечено справедливу рівновагу між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментального права позивача на соціальний захист, та не були необхідними в демократичному суспільстві.

Частиною 2 ст. 9 КАС України установлено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Керуючись ч. 2 ст. 9 КАС України, оскільки це необхідно для повного захисту прав позивача, колегія суддів вважає за можливе вийти замежі позовних вимог ОСОБА_2 та прийняти постанову про визнання протиправними дії Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області в особі Харківського міського відділення щодо не прийняття довідки та зобов`язання відповідача прийняти для розрахунку розміру щомісячних страхових виплат по відшкодуванню шкоди завданої трудовим каліцтвом довідку № 271 від 15.10.2018 р. про заробітну плату ОСОБА_2 та здійснити перерахунок щомісячної грошової виплати, призначеної постановою № 2057/72735/72735/1 від 18.10.2018 р., з урахуванням довідки № 271 від 15.10.2018 р. про заробітну плату і провести виплату донарахованих сум.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Колегія суддів зазначає, що відповідач, в порушення вимог ч.2 ст. 77 КАС України, не довів законність та обґрунтованість власних дій, що є предметом оскарження позивачем.

Натомість позивач, на виконання вимог ч.1 ст.77 КАС України, довів обставини, на яких ґрунтуються його позовні вимоги.

У відповідності до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно ч. 1 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, прийшов до помилкових висновків, що є підставою для скасування судового рішення.

З урахуванням того, що відповідно до п. 3 ч. 6 ст. 12 КАС України справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг, дана справа відноситься до справ незначної складності і відповідно до ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Відповідно до ч.1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивач при зверненні до суду з адміністративним позовом при подачі апеляційної скарги, згідно квитанції № 0.0..1 від 09.04.2019 р., яка міститься в матеріалах справи (а.с.73), судовий збір в сумі 1057 грн. 20 коп. Всього, з урахуванням того, що вимоги апеляційної скарги фактично задоволені, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача підлягає стягненню судові витрати в сумі 1057 грн. 20 коп.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.01.2019 року по справі № 520/10532/18 - задовольнити.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.01.2019 року по справі № 520/10532/18 скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 - задовольнити.

Визнати протиправними дії Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області в особі Харківського міського відділення щодо не прийняття довідки.

Зобов`язати Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області в особі Харківського міського відділення прийняти для розрахунку розміру щомісячних страхових виплат по відшкодуванню шкоди завданої трудовим каліцтвом довідку № 271 від 15.10.2018 р. про заробітну плату ОСОБА_2 та здійснити перерахунок щомісячної грошової виплати, призначеної постановою № 2057/72735/72735/1 від 18.10.2018 р., з урахуванням довідки № 271 від 15.10.2018 р. про заробітну плату і провести виплату донарахованих сум.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду у розмірі 1057,20 грн. (одна тисяча п`ятдесят сім гривень) 20 коп.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)Н.С. Бартош
Судді(підпис) (підпис) З.Г. Подобайло А.М. Григоров

Повний текст постанови складено 20.05.2019 року