Справа № 826/8187/15
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2019-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/8187/15 Суддя першої інстанції: Погрібніченко І.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Степанюка А.Г.,

суддів - Епель О.В., Шурка О.І.,

при секретарі - Ліневській В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Європейський газовий банк» Савельєвої Анни Миколаївни на прийняте у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження) рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 лютого 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Європейський газовий банк» Оберемка Романа Анатолійовича, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання неправомірними дій і протиправною бездіяльності, визнання нечинним (неправомірним) рішення та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2015 року ОСОБА_1 (далі - Позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Європейський газовий банк» Оберемка Романа Анатолійовича (далі - Відповідач-1, Уповноважена особа), Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Відповідач-2, Фонд) про:

- визнання неправомірними дій Уповноваженої особи щодо визнання договору №349330 банківського вкладу з фізичною особою від 17.06.2014 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Європейський газовий банк» та ОСОБА_1 нікчемним;

- визнання нечинним (неправомірним) рішення Уповноваженої особи щодо визнання Договору №349330 банківського вкладу з фізичною особою від 17.06.2014 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Європейський газовий банк» та ОСОБА_1 нікчемним;

- визнання протиправною бездіяльності Уповноваженої особи щодо невнесення інформації про ОСОБА_1 до повного переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами у Публічному акціонерному товаристві «Європейський газовий банк» за рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню;

- зобов`язання Уповноваженої особи внести інформацію про вкладника ОСОБА_1 до повного переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами у Публічному акціонерному товаристві «Європейський газовий банк» за рахунок Відповідача-2, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню та надати її до Фонду;

- зобов`язання Фонду затвердити загальний реєстр вкладників Публічного акціонерного товариства «Європейський газовий банк» для здійснення виплат відповідно до наданого Уповноваженою особою переліку вкладників, до якого буде внесено інформацію про ОСОБА_1 як вкладника за договором №349330 банківського вкладу з фізичною особою від 17.06.2014 року.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.02.2019 року закрито провадження у справі в частині позовних вимог про визнання нечинним (неправомірним) рішення Уповноваженої особи щодо визнання договору № 349330 банківського вкладу з фізичною особою від 17.06.2014 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Європейський газовий банк» та ОСОБА_1 , нікчемним.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.02.2019 року позов задоволено частково:

- визнано протиправною бездіяльність Уповноваженої особи щодо невнесення інформації про ОСОБА_1 до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами у Публічному акціонерному товаристві «Європейський газовий банк» за рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню;

- визнано неправомірними дії Уповноваженої особи щодо визнання Договору №349330 банківського вкладу з фізичною особою від 17.06.2014 pоку, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Європейський газовий банк» та ОСОБА_1 , нікчемним;

- зобов`язано Уповноважену особу подати до Фонду додаткову інформацію щодо ОСОБА_1 як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладами у Публічному акціонерному товаристві «Європейський газовий банк» за рахунок Фонду відповідно до Договору банківського вкладу (депозиту) № 349330 від 17.06.2014 pоку.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

При цьому, задовольняючи позовні вимоги в частині, суд першої інстанції виходив з того, що укладений між ОСОБА_1 і ПАТ «Єврогазбанк» договір не може бути визнаний нікчемним на підставі п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», у той час як доказів віднесення його до нікчемних на інших підставах матеріали справи не містять. Також суд підкреслив, що Позивач є вкладником у розумінні вимог Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а посилання Відповідача-1 постанову правління Національного банку України, якою віднесено ПАТ «Єврогазбанк» до категорії проблемних, є безпідставним, оскільки дане рішення становить банківську таємницю і не могло бути відоме Позивачу.

Відмовляючи у задоволенні іншої частини позовних вимог, суд підкреслив, що чинним законодавством не передбачено права Уповноваженої особи повторно складати або затверджувати перелік вкладників, а тому належним способом захисту прав ОСОБА_1 є зобов`язання Уповноваженої особи подати до Фонду додаткову інформацію про Позивача як вкладника ПАТ «Єврогазбанк».

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, Відповідач-1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що судом першої інстанції не було враховано, що постановою Правління Національного банку України про віднесення ПАТ «Єврогазбанк» до категорії проблемних заборонено залучати кошти від фізичних осіб з 17.06.2014 року. Крім того, підкреслює, що операції із зарахування коштів не могли відбутися з огляду на відсутність коштів і банківських металів у касі банку, а також проведення такої операції поза межами робочого дня. Стверджує, що укладення договору спрямовано на відшкодування коштів за рахунок Фонду, адже вклади у банківських металах не відшкодовуються. Звертає увагу, що наказ Уповноваженої особи є внутрішнім документом банку та не підлягає оскарженню в судовому порядку.

Після усунення визначених в ухвалі від 10.04.2019 року про залишенні апеляційної скарги без руху недоліків ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 25.04.2019 року було відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 22.05.2019 року.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Своїх доводи обґрунтовує тим, що, по-перше, відсутність на квитанції штампу «вечірня» або «післяопераційний час» не свідчить про відсутність факту внесення коштів, по-друге, постанова Правління Національного банку України про віднесення ПАТ «Єврогазбанк» до категорії проблемних була доведена до відома банку 18.06.2014 року, у той час як договір укладено 17.06.2014 року, а невиконання банком вимог рішення регулятора не має своїм наслідком нікчемність укладеного договору, по-третє, на момент укладення договору пункту 7 частини 3 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не існувало, а зарахування коштів на рахунок взагалі не належить до правочинів у розумінні Цивільного кодексу України.

У межах встановленого судом строку відзиву на апеляційну скаргу від інших учасників справи не надійшло.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.05.2019 року відмовлено у задоволенні клопотання Уповноваженої особи про зупинення апеляційного провадження у справі до набрання законної сили рішенням Конституційного Суду України у справі щодо конституційності Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Протокольною ухвалою суду від 22.05.2019 року відмовлено у задоволення клопотання Уповноваженої особи про витребування документів, а саме - оригіналів договору від 17.06.2014 року №349330 та квитанції від 17.06.2014 року №78759, зокрема, з тих підстав, що вони були надані для огляду у судовому засіданні представником Позивача.

Крім того, протокольною ухвалою суду від 22.05.2019 року відмовлено у задоволенні клопотання Уповноваженої особи про обов`язкову явку ОСОБА_1 у судове засідання з підстав його необґрунтованості.

У судовому засіданні представник Відповідача-1 доводи апеляційної скарги підтримав та просив суд її вимоги задовольнити повністю з викладених у ній підстав.

Представник Позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечував з підстав її необґрунтованості.

Відповідач-2, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце судового розгляду справи, у судове засідання не прибула.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників учасників справи, повно та всебічно дослідивши обставини справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог не є предметом апеляційного оскарження, судова колегія вважає за необхідне здійснювати перевірку законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги Уповноваженої особи.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції встановив, що 17.06.2014 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Єврогазбанк» було укладено договір №349330 банківського вкладу з фізичною особою, за умовами якого банк відкриває вкладнику депозитний рахунок № 850 та приймає від вкладника грошові кошти в національній валюті на строк 30 днів (до 17.07.2014 року). Вкладник вносить готівкою або перераховує безготівковим шляхом з відкритих в банку власних поточних та/або депозитних рахунків, а банк приймає на відкритий вкладнику рахунок грошові кошти в сумі 139 500,00 грн. (а.с. 15-16).

Крім того, 17.06.2014 року згідно квитанції №78759 депозитний рахунок ОСОБА_1 було поповнено останнім на 139 500,00 грн. (а.с. 17), що підтверджується, зокрема, й копією виписки від 17.11.2014 року (а.с. 18).

На підставі постанови Правління Національного банку України від 16.07.2014 року № 424 «Про віднесення ПАТ «Європейський газовий банк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 16.07.2014 року прийнято рішення №57 про запровадження з 17.07.2014 року тимчасової адміністрації та призначення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію ПАТ «Єврогазбанк» Ковальова Віктора Михайловича. Тимчасову адміністрацію запроваджено строком на 3 місяці з 17.07.2014 року по 17.10.2014 року.

Судом першої інстанції також встановлено, що з метою забезпечення збереження активів неплатоспроможного банку, запобігання втрати майна та збитків банку і Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, керуючись частиною четвертою статті 34 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення №111 від 13.10.2014 року про продовження строку тимчасової адміністрації у банку до 17.11.2014 року включно та продовження повноважень уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у банку Ковальова Віктора Михайловича до 17.11.2014 року включно.

Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 17.11.2014 року № 725 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Європейський газовий банк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 18.11.2014 року № 121 «Про початок процедури ліквідації АТ «Єврогазбанк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно якого було розпочато процедуру ліквідації банку та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію банку Ковальова Віктора Михайловича строком на 1 рік з 18.11.2014 року по 17.11.2015 року включно.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 18.12.2014 року №149 у зв`язку з виробничою необхідністю з 19.12.2014 року відсторонено від виконання обов`язків уповноваженої особи Фонду на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Європейський газовий банк» Ковальова Віктора Михайловича та рішенням виконавчої дирекції Фонду від 18.12.2014 року №150 уповноваженою особою Фонду на ліквідацію банку з 19.12.2014 року призначено Оберемка Романа Анатолійовича .

Як встановлено судом першої інстанції, Позивач неодноразово звернувся до Відповідачів із заявами про включення його до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду та зі скаргами щодо даного питання (а.с. 20-33).

Крім того, за наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 про включення останнього до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду (а.с. 43) Уповноважена особа листом від 03.04.2015 року № 760-7-21 (а.с. 44) повідомила останнього про те, що договір № 349330 банківського вкладу з фізичною особою від 17.06.2014 року, операції з внесення та перерахування грошових коштів по рахунку, відкритому на виконання вказаного договору, є нікчемним.

Також на адресу Позивача Відповідачем-1 направлено повідомлення про нікчемність правочину від 19.11.2015 року №2678-6-21 (а.с. 87), в якому зазначено, що згаданий договір від 17.06.2014 року №349330 є нікчемним відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та ст. 228 Цивільного кодексу України.

На підставі встановлених вище обставин, здійснивши системний аналіз приписів ст. ст. 2, 3, 25, 26, 27, 37, 38 Закону України «Про систему гранування вкладів фізичних осіб», ст. ст. 8, 22 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», суд першої інстанції прийшов до висновку, що в Уповноваженої особи були відсутні правові підстави для віднесення правочину до нікчемного, а відтак позовні вимоги є обґрунтованими з урахуванням визначеного судом способу захисту.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може не погодитися з огляду на таке.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами встановлені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон).

Частиною першою статті 3 Закону визначено, що Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Виконання зобов`язань Фонду перед вкладниками здійснюється Фондом з дотриманням вимог щодо найменших витрат Фонду та збитків для вкладників у спосіб, визначений цим Законом, у тому числі шляхом передачі активів і зобов`язань банку приймаючому банку, продажу банку, створення перехідного банку протягом дії тимчасової адміністрації або виплати відшкодування вкладникам після ухвалення рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідації банку.

Виплата відшкодування здійснюється з урахуванням сум, сплачених вкладнику протягом дії тимчасової адміністрації у банку.

Гарантії Фонду не поширюються на відшкодування коштів за вкладами у випадках, передбачених цим Законом.

Приписи ч. 2 ст. 26 Закону визначають, що вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Вичерпний перелік випадків, за наявності яких Фонд не відшкодовує вклади, закріплений у ч. 4 ст. 26 Закону.

За правилами частин першої-третьої статті 27 Закону уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню.

Уповноважена особа Фонду зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів. Нарахування процентів за вкладами припиняється з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Відповідно до ч. ч. 5-6 ст. 27 Закону протягом шести днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах «Урядовий кур`єр» або «Голос України» та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію формує перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до частини четвертої статті 26 цього Закону.

Відповідно до пунктів 3-5 розділу ІІІ Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 09.08.2012 року № 14 (далі - Положення № 14) перелік складається станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Визначений у Переліку залишок гарантованої суми надається з урахуванням розрахункових сум, сплачених вкладнику протягом дії тимчасової адміністрації у неплатоспроможному банку.

Якщо вкладник не отримав свої вклади у межах суми граничного розміру відшкодування протягом дії тимчасової адміністрації, така сума відшкодування включається до Переліку.

До Переліку не включаються: інформація про вкладників, які отримали всю належну їм гарантовану суму відшкодування під час дії тимчасової адміністрації; інформація про вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до частини четвертої статті 26 Закону; записи, що повернуті банку для доопрацювання як помилкові, - до усунення помилок.

Протягом процедури ліквідації уповноважена особа Фонду може надавати до Фонду додаткову інформацію про вкладників стосовно: зменшення (збільшення) кількості вкладників, яким необхідно здійснити виплати відшкодування; зміни розміру належних їм сум; зміни особи вкладника; змін реквізитів вкладників; змін розміру сум разом із змінами реквізитів вкладників.

Як передбачено у пунктах 2, 3 розділу IV Положення №14, Фонд складає на підставі Переліку загальний Реєстр вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду (з урахуванням обмежень, визначених уповноваженою особою Фонду відповідно до частини другої статті 38 Закону), за формою, наведеною у додатку 11 до цього Положення (далі - Загальний Реєстр).

Протягом трьох робочих днів (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність», - протягом 20 робочих днів) з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат гарантованої суми відшкодування відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду Переліку.

Загальний Реєстр складається на паперових та електронних носіях.

Загальний Реєстр на паперових носіях (пронумерованих, прошитих) підписується відповідальною особою, яка його склала, та засвідчується підписом директора-розпорядника та відбитком печатки Фонду, на електронних носіях - у csv файлі. Дані на паперових та електронних носіях повинні бути ідентичними.

Файл csv формується за структурою інформаційного рядка файла «Загальний Реєстр» (додаток 12) та за правилами формування csv файлів (додаток 10).

Наведені норми законодавства вказують, що процедура визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, включає такі етапи: 1) складення уповноваженою особою Фонду переліку вкладників та визначення розрахункових сум відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду; 2) передача уповноваженою особою Фонду сформованого переліку вкладників до Фонду; 3) складення Фондом на підставі отриманого переліку вкладників Загального Реєстру; 4) затвердження виконавчою дирекцією Фонду Загального реєстру.

Як вбачається зі змісту повідомлення Уповноваженої особи від 19.11.2015 року №2678-6-21 договір від 17.06.2014 року №349330, а також трансакції/операції з внесення та перерахування грошових коштів на рахунку, відкритому на виконання вказаного договору, є нікчемними з підстав, визначених п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Згідно ч. 2 ст. 38 Закону протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобов`язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Приписи п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону визначають, що правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав, зокрема, банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

Порядок виявлення нікчемних договорів, а також дій Фонду у разі їх виявлення визначаються нормативно-правовими актами Фонду.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 38 Закону Фонд протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

Зі змісту наведених норм випливає, що право перевірки правочинів на предмет виявлення серед них нікчемних не є абсолютним, а кореспондується з обов`язком встановити перед прийняттям рішення обставини, з якими Закон пов`язує нікчемність правочину, довести суду такі обставини. Тобто самого твердження про нікчемність правочину недостатньо для визнання його таким, оскільки воно нівелюється протилежним твердженням вкладника про дійсність вкладу.

Перелік передбачених ч. 3 ст. 38 Закону підстав, за яких правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, є виключним.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави дійти до висновку про те, що при виявленні нікчемних правочинів Фонд, його уповноважена особа чи банк не наділені повноваженнями визнавати правочини нікчемними. Правочин є нікчемним відповідно до закону, а не на підставі рішення уповноваженої особи Фонду. Такий правочин є нікчемним з моменту укладення в силу закону (ч. 2 ст. 215 ЦК України та ч. 3 ст. 38 Закону) незалежно від того, чи була проведена передбачена ч. 2 ст. 38 цього ж Закону перевірка правочинів банку і прийняте відповідне рішення. Наслідки нікчемності правочину також настають для сторін у силу вимог закону. При цьому, перелік передбачених ч. 3 ст. 38 Закону підстав, за яких правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, є виключним. Положення ст. 228 ЦК України не можуть бути застосовані уповноваженою особою Фонду при вирішення питання щодо віднесення правочинів до нікчемних для розширення переліку підстав нікчемності, визначених у ч. 3 ст. 38 Закону.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі № 826/1476/15.

Умовою застосування п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону при встановленні нікчемності правочину є мета надання окремим кредиторам переваг, прямо не встановлених для них законодавством. Однак, одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах 200 000,00 грн. прямо встановлена законодавством України, а тому посилання на п. 7 ч. 3 ст. 38 вказаного Закону не є належною підставою для визнання правочину, укладеного між Позивачем та ПАТ «Єврогазбанк», нікчемним.

Посилання Уповноваженої особи на постанову Правління Національного банку України від 17.06.2014 року №366БТ «Про віднесення АТ «Єврогазбанк» до категорії проблемних», якою встановлено обмеження в діяльності банку, що була наявна на момент укладання договору від 17.06.2014 року №349330 та, на її переконання, перешкоджала його укладенню, судовою колегією оцінюється критично, оскільки зазначена постанова становить банківську таємницю і Позивач не міг знати про її зміст та встановлені обмеження.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне наголосити на тому, що за Законом до такого переліку віднесені правочини, що вчинені (укладені) саме банком. Щодо правочинів (у тому числі договорів), які укладені між фізичними чи юридичними особами - уповноважена особа таких повноважень не має за цим Законом.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідними для чинності правочину, врегульовані цивільним законодавством, положення якого не можуть бути застосовані комісією банку чи уповноваженою особою Фонду при вирішенні питання щодо віднесення правочинів до нікчемних для розширення переліку підстав нікчемності, визначених у ч. 3 ст. 38 Закону. Про це зазначив Верховний Суд в уже згаданій вище постанові.

Як вже було встановлено раніше, Відповідач вважає нікчемними правочин з внесення через касу Банку на рахунок Позивача грошових коштів, посилаючись на положення п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону.

Водночас, Уповноваженою особою не враховано, що операція прийняття і зараховування на рахунок коштів не є правочином між банком та фізичною особою згідно ст. 202 ЦК України.

Здійснюючи операції з внесення (перерахування) коштів, банк не вчиняє окремі правочини, а виконує свої зобов`язання з обслуговування клієнтів банку, передбачені ЦК України, Законом України «Про банки і банківську діяльність», Інструкцією про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженою постановою Правління НБУ від 12.11.2003 року №492, та договорами з відповідними клієнтами банку.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами.

Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України врегульовано Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (далі - Закон про платіжні системи).

Так, відповідно до пп. 7.1.2 ст. 7 згаданого Закону, поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України.

Згідно п. 1.7 ст. 1 Закону про платіжні системи документ на переказ готівки - документ на переказ, що використовується для ініціювання переказу коштів, поданих разом з цим документом у готівковій формі.

Як було встановлено раніше, на рахунок ОСОБА_1 НОМЕР_3 останнім через касу банку були внесені кошти в сумі 139 500,00 грн. згідно квитанції від 17.06.2014 року №78759.

Відповідно до пункту 2.9 Інструкції про проведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного Банку України від 01.06.2011 року № 174, банк (філія, відділення) зобов`язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірня» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівник а банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.

Отже, на підтвердження факту внесення грошових коштів на рахунок до банку Позивач надав належним чином оформлений документ банківської установи, який свідчить про те, що грошові кошти відповідно до укладеного договору внесені. При цьому зі змісту даної Інструкції вбачається, що обов`язок із зазначення часу виконання операції або напису чи штампу «вечірня» чи «післяопераційний час» виникає у випадку здійснення касової операції в післяопераційний час. Натомість доказів, що операції із зарахування коштів на рахунок № НОМЕР_2 було здійснені у поза операційний час, Відповідачем не надано, а відтак посилання останнього на відсутність на квитанціях відмітки із зазначенням часу виконання операції або напису чи штампу «вечірня» чи «післяопераційний час» є безпідставним.

Отже, внесення на банківський рахунок Позивача грошових коштів через касу банку відповідало вимогам чинного законодавства.

Посилання Апелянта на те, що фактично операції з внесення готівки не проводилися, а здійснювалося лише документальне оформлення операцій з метою отримання гарантованої Фондом суми відшкодування, є, на переконання судової колегії, помилковим, оскільки, як було встановлено вище, факт зарахування коштів за банківський рахунок Позивача підтверджуються належними і допустимими доказами. При цьому, на думку судової колегії, клієнт банку не може нести відповідальність за дії працівників фінансової установи, у зв`язку з чим несвоєчасне або неналежне внесення до електронної системи банку відомостей про фінансову операцію не може спростовувати факт зарахування коштів на банківський рахунок, який підтверджується належним доказом.

Крім того, як вже було неодноразово зазначено вище, операція з внесення коштів на рахунок фізичної особи не належить до правочинів, передбачених ч. 2 ст. 38 Закону, які можуть бути перевірені Уповноваженою особою на предмет їх нікчемності та, як наслідок, визнані нікчемними. У той же час правова оцінка доводів, які можуть вказувати на недійсність правочину з інших підстав, ніж у зв`язку з його нікчемністю, не може бути надана під час розгляду та вирішення даної справи, оскільки юрисдикція адміністративних судів не поширюється на вирішення спорів про визнання договору недійсним.

Згідно правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 04.07.2018 року у справі № 826/1476/15, якщо внаслідок проведених операцій Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, а не банку, завдані збитки (штучно збільшена сума гарантованих державою виплат), то ст. 38 Закону не може бути застосована, а Фонд має звертатися до суду з вимогою про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину на підставі ст. 228 ЦК України. Лише за наявності рішення суду можна застосовувати до позивача будь-які наслідки недійсності нікчемного правочину за цією статтею.

У контексті наведеного судовою колегією враховується, що правочин є нікчемним відповідно до закону, а не наказу уповноваженої особи Фонду. Такий правочин є нікчемним з моменту укладення в силу закону незалежно від того, чи проведена передбачена ч. 2 ст. 38 Закону перевірка правочинів ПАТ «Вектор Банк» із затвердженням її результатів відповідною комісією. Наслідки нікчемності правочину також настають для сторін у силу вимог закону. Наказ уповноваженої особи Фонду не є підставою для застосування таких наслідків. Такий наказ є внутрішнім розпорядчим документом, який прийнято уповноваженою особою, що здійснює повноваження органу управління банку.

Наведена позиція відображена у постановах Великої Палати Верховного Суду у справах № 910/12294/16 від 11.04.2018 року, № 910/24198/16 від 16.05.2018 року та № 819/353/16 від 04.07.2018 року.

При цьому, оскільки, як було встановлено вище, ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.02.2019 року закрито провадження у справі в частині позовних вимог про визнання нечинним (неправомірним) рішення Уповноваженої особи щодо визнання договору № 349330 від 17.06.2014 року нікчемним. А відтак посилання Апелянта на те, що наказ Уповноваженої особи не може бути предметом судового оскарження є вірним і належним чином відображене у згаданій ухвалі суду першої інстанції.

За таких обставин колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону вкладник - фізична особа (у тому числі фізична особа - підприємець), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

Приписи п. 3 ч. 1 ст. 2 Закону визначають вклад як кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що вкладником є, зокрема, фізична особа, яка уклала договір банківського вкладу, кошти на який залучені банком від вкладника або надійшли на рахунок вкладника.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що у межах спірних правовідносин ОСОБА_1 є вкладником ПАТ «Єврогазбанк», а відтак має право на відшкодування коштів за вкладом за рахунок Фонду, а відтак право особи у межах спірних правовідносин може бути захищене шляхом, зокрема, визнання протиправною бездіяльності Уповноваженої особи щодо невнесення інформації про ОСОБА_1 до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами у ПАТ «Єврогазбанк» за рахунок Фонду із визначенням сум, які підлягають відшкодуванню.

При цьому, як було зазначено вище, протягом процедури ліквідації уповноважена особа Фонду може надавати до Фонду додаткову інформацію про вкладників стосовно: зменшення (збільшення) кількості вкладників, яким необхідно здійснити виплати відшкодування; зміни розміру належних їм сум; зміни особи вкладника; змін реквізитів вкладників; змін розміру сум разом із змінами реквізитів вкладників.

Відтак, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками Окружного адміністративного суду міста Києва, що належним і достатнім способом захисту права Позивача є зобов`язання Уповноваженої особи включити додаткову інформацію про ОСОБА_1 як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладами у ПАТ «Єврогазбанк» за рахунок Фонду відповідно до договору від 17.06.2014 року №349330.

З урахуванням встановлених вище обставин, колегія суддів повністю погоджується з висновками суду першої інстанції про часткову обґрунтованість заявлених до Уповноваженої особи позовних вимог.

Крім того, судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Європейський газовий банк» Савельєвої Анни Миколаївни - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 лютого 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя А.Г. Степанюк

Судді О.В. Епель

О.І. Шурко

Повний текст постанови складено « 22» травня 2019 року.