Справа № 460/243/19
Суддя: Комшелюк Т.О.
Дата ухвалення: 2019-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

22 травня 2019 року м. Рівне №460/243/19

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Комшелюк Т.О. за участю секретаря судового засідання Демчук І.М. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник Козачок С.І.,

відповідача: представник Юхименко Т.В.,

розглянувши в судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Рівненській області про визнання вимоги незаконною та такою, що не підлягає виконанню,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі позивач), звернулася до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Рівненській області (далі відповідач), про визнання незаконною та такою, що не підлягає виконанню, вимоги відповідача від 06.11.2018 №Ф-71168-51 про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 15819,54грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач була зареєстрована як фізична особа-підприємець. Разом з тим, позивач з 2012 року не займається підприємницькою діяльністю, про що нею прямо зазначено у останньому звіті, поданому до контролюючого органу за 4 квартал 2011 року. Зазначає, що одночасно із звітом нею подано заяву про припинення зайняття підприємницькою діяльністю. Крім того, в подальшому у неї відкликано ліцензію на зайняття діяльністю «таксі», що також свідчить про припинення зайняття підприємницькою діяльністю. Однак, контролюючим органом безпідставно, всупереч вимогам податкового законодавства, пред`явило позивачу вимогу про сплату боргу (недоїмки), якою зобов`язано сплатити заборгованість по сплаті єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Вважає, що вимога винесена з порушенням норм чинного законодавства України та підлягає скасуванню. Просила позов задовольнити повністю.

Відповідачем до суду подано відзив на позовну заяву, у якому він заперечив проти заявлених позовних вимог. Зокрема вказав, що єдиний соціальний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника. Крім того, державна реєстрація припинення діяльності позивача, як фізичної особи-підприємця, не припиняє зобов`язань, які виникли у неї під час такої діяльності. Позивач припинила свою діяльність лише 11.01.2019, що спростовує наведене в позові про подання заяви щодо припинення зайнятості підприємницькою діяльністю. Зазначає, що станом на 31.10.2018 за позивачем рахується недоїмка зі сплати єдиного соціального внеску за 2017 - 1, 2, 3 кв. 2018 роки на суму 15819,54грн, яка нею не погашена. У зв`язку з чим та відповідно до вимог чинного законодавства відповідачем було сформовано вимогу. Вважає, що вимога винесена на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Ухвалою суду від 08.02.2019 позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 22.02.2019 позовну заяву прийнято до розгляду, звільнено позивача від сплати судового збору та відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою суду від 20.03.2019 судове засідання відкладено.

Ухвалою суду без виходу до нарадчої кімнати від 22.04.2019 у судовому засіданні оголошено перерву.

23.04.2019 судом постановлено ухвалу про витребування у відповідача та у Дубенської районної державної адміністрації Рівненської області додаткових доказів.

У судовому засіданні 22.05.2019 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

У судовому засіданні позивач підтримав позицію викладену у позовній заяві та просила позов задовольнити повністю.

Представник відповідача підтримала позицію викладену у відзиві та просив у задоволені позовних вимог відмовити повністю.

Заслухавши учасників справи, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності на підставі чинного законодавства, перевіривши їх дослідженими у судовому засіданні доказами, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 з 24.03.2009 була зареєстрована як фізична особа-підприємець, здійснювала підприємницьку діяльність за видом 60.22.0 діяльність таксі, перебувала на обліку як платник єдиного внеску за №та з 25.03.2009 як платник податків на загальній системі оподаткування. З 11.01.2019 припинила підприємницьку діяльність за власним рішенням (а.с.35-36).

06.11.2018 ГУ ДФС у Рівненській області сформовано вимогу № Ф-71168-51 про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на суму 15819,54грн (а.с.6).

Вважаючи таку вимогу контролюючого органу протиправною, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, які виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-VI (далі - Закон №2464-VI).

Пунктом 2 статті 1 Закону №2464-VI встановлено, що єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до ст.3 Закону №2464-VI, збір та ведення обліку єдиного внеску здійснюються за принципами: законодавчого визначення умов і порядку його сплати; обов`язковості сплати; законодавчого визначення розміру єдиного внеску; прозорості та публічності діяльності органу, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску; захисту прав та законних інтересів застрахованих осіб; державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску; відповідальності платників єдиного внеску та органу, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, за порушення норм цього Закону, а також за невиконання або неналежне виконання покладених на них обов`язків

Згідно з п.4 ч.1 ст.4 Закону №2464-VI, платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Водночас, частиною 4 статті 4 Закону №2464-VI регламентовано, що особи, зазначені у пунктах 4 та 5-1 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

У матеріалах справи відсутні докази того, що позивач відноситься до осіб, які отримують пенсію за віком чи до осіб з інвалідністю, або досягла віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». При цьому, суд звертає увагу позивача на те, що Закон №2464-VI не наділяє платника єдиного внеску пільгою щодо звільнення від сплати такого внеску при наявності у складі сім`ї особи з інвалідністю.

Платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок (п.1 ч.2 ст.6 Закону №2464-VI).

Відповідно до п.2 ч.1 ст.7 Закону №2464-VI (в редакції, чинній на момент виникнення недоїмки), єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник має право самостійно визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця (п.5 ч.1 ст.1 Закону №2464-VI).

Разом з тим, з 01.01.2018 Законом України від 03.10.2017 за №2148-VIII внесено зміни до пункту 2 частини 1 статті 7 Закону №2464-VI щодо звітного періоду змінивши його з року на квартал.

Таким чином, як до 01.01.2018, так і після, Законом №2464-VI на платника єдиного внеску, який перебуває на загальній системі оподаткування, покладено обов`язок визначення та сплати єдиного внеску не залежно від того, отримано ним дохід у звітному періоді, чи ні.

Пунктом 1 Розділу 1 Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 № 449, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 07.05.2015 за №508/26953 (далі Інструкція № 449) встановлено, що дана Інструкція визначає процедуру нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування страхувальниками, визначеними Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів органами доходів і зборів.

Згідно з п.3 Розділу ІІІ Інструкції № 449, для платників, зазначених у підпунктах 3 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 4 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, єдиний внесок встановлюється відповідно до Закону в розмірі 22 відсотків на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У 2017 році мінімальний страховий внесок складав 704,00грн, що становить 22% від мінімальної заробітної плати (3200), а у 2018 році - 819,06грн (22% від 3723).

Відповідно до абз.3 ч.8 ст.9 Закону № 2464-VI (в редакції, чинній до на момент виникнення недоїмки), платники єдиного внеску, зазначені у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 10 лютого наступного року, крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, які сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Згідно з абз.3 ч.8 ст.9 Закону № 2464-VI (в редакції, чинній після 01.01.2018), платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника (ч.12 ст.9 Закону № 2464-VI).

Відтак, платник єдиного внеску, який перебуває на загальній системі оподаткування, у 2017 році має обов`язок зі сплати єдиного внеску в сумі 8448,00грн (704х12) з терміном сплати до 09.02.2018, а у 2018 році - 9828,72?грн, яка сплачується щоквартально по 2457,18грн (819,06х3) з терміном сплати до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.?

Недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом (п.6 ч.1 ст.1 Закону №2464-VI).

Як вбачається з інтегрованої картки платника (а.с.37-38), у позивача наявна заборгованість з єдиного внеску та несвоєчасність його сплати за період 2017- 1, 2, 3 кв. 2018 року на суму 15819,54грн.

Доказів того, що єдиний внесок сплачувався позивачем надано не було.

При цьому, суд не бере до уваги посилання позивача на те, що 05.01.2012 ним до контролюючого органу подано останній звіт, у якому останній прямо зазначив, що підприємницькою діяльністю більше не займається та подано відповідну заяву про припинення зайняття підприємницькою діяльністю, оскільки чинним законодавством України передбачено, що підприємницька діяльність фізичної особи-підприємця припиняється з моменту внесення до Державного реєстру запису про припинення такої діяльності за наслідками державної реєстрації такого припинення в порядку, визначеному Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» від 15.05.2003 № 755-IV.

З матеріалів справи вбачається, що заява про держану реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця подана позивачем до реєстраційного органу лише 11.01.2019, за результатами розгляду якої державним реєстратором внесено до Державного реєстру запис про припинення нею такої діяльності 11.01.2019 (а.с.69-71).

Відтак, припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця позивачем здійснено у січні 2019 року, а не у січні 2012 року як стверджує сам позивач.

Водночас, абзацом 2 підпунктом 65.10.8 пункту 65.10 статті 65 Податкового кодексу України визначено, що державна реєстрація (реєстрація) припинення підприємницької чи незалежної професійної діяльності фізичної особи або внесення до Державного реєстру запису про припинення такої діяльності фізичною особою не припиняє її зобов`язань, що виникли під час провадження підприємницької чи незалежної професійної діяльності, та не змінює строків, порядків виконання таких зобов`язань та застосування санкцій за їх невиконання.

Аналогічний зміст регламентовано у частині 4 статті 6 Закону № 2464-VI, згідно з якою у разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця така фізична особа користується правами, виконує обов`язки та несе відповідальність, що передбачені для платника єдиного внеску, в частині діяльності, яка здійснювалася нею як фізичною особою - підприємцем.

Тобто державна реєстрація припинення підприємницької діяльності фізичної особи підприємця не припиняє зобов`язань, які виникли у нього під час такої діяльності.

Також, не заслуговують на увагу суду посилання позивача на скрутне фінансове становище (малозабезпеченість), оскільки Законом № 2464-VI чітко визначено, що єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника (ч.12 ст.9).

Разом з тим, суд вважає за необхідне звернути увагу позивача на те, що скрутне фінансове становище може слугувати підставою для відстрочення чи розстрочення боргу з єдиного внеску, стягнутого контролюючим органом за відповідним рішенням суду.

Відповідно до ч. 4 ст. 25 Закону № 2464-VI, орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Спірна вимога від 06.11.2018 №Ф-71168-51 прийнята відповідачем саме з підстав наявності у позивача недоїмки з єдиного соціального внеску за 2017-2018 роки в сумі 15819,54грн.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пп.21.1.1 п.21.1 ст.21 ПК України, посадові особи контролюючих органів зобов`язані дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами.

Частиною 1 статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За таких обставин, оскаржувана вимога, сформована контролюючим органом правомірно, в межах повноважень та у спосіб, визначений Конституцією та законами України.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про те, що відповідачем підтверджено правомірність свого рішення належними та допустимими доказами, а відтак, позов задоволенню не підлягає.

Судовий збір відповідно до ст. 139 КАС України позивачу не відшкодовується.

Керуючись статтями 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Рівненській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 06 листопада 2018 року № Ф-71168-51, - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:

1) позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );

2) відповідач - Головне управління ДФС у Рівненській області (33023, Рівненська обл., м. Рівне, вул. Відінська, 12, ).

Повний текст рішення складений 24 травня 2019 року.

Суддя Комшелюк Т.О.